prot · GE0967 · 1991-02-20 00:00:00 — Dessutom öppnas diskussionermera konkret kring den monetära unionen.Just då EFTAs ambitioner är tydligare och mersamstämda än tidigare, då EES-förhandlingarnakommit i gång och då faktiskt osäkerheten om EGsinterna utveckling är större en någonsin under desenaste 20 åren, anger den attSverige tydligt och ''i positiva ordalag'' skallklargöra ambitionerna att bli medlem av EG.Deklarationen kom som bekant som en fotnot i ettinhemskt krispaket i fjol.Det är viktigt att som bakgrund ha den utvecklingpå det säkerhetspolitiska området som samtidigtsker i hela , återföreningen av , deframsteg som gjorts i samband med inom ESKs ram efter krispaketet presenterar sex punkter till ettgemensamt regeringsprogram. Jag vill nämna detför fullständighetens skull. Den första punktengäller svenskt medlemskap i , och beskedet är''fullt formellt medlemskap ''.Den ''snabba utvecklingen mot en politisk ochmonetär union som EG nu drar upp riktlinjernaför -- -- -- ser vi -- -- -- som ytterligare ett argumentför att måste söka medlemskap'', skriverde. antyder de att detta exkluderar andrapartier.I rikdagens utrikesutskott enas sedan de fyra fyrastora partierna om en realistisk tågordning för attpåbörja den process som skall ge svar på frågan omett svensk medlemskap i är möjligt eller ej.Så här drygt finns det anledningatt påminna om rikdagsbeslutets faktiska innehåll,enligt vilket ''(bör) eftersträva att blimedlem i den Europeiska gemenskapen medbibehållen neutralitetspolitik. -- -- -- Efter ensamlad bedömning av de utrikes- ochsäkerhetspolitiska faktorerna och efter samråd iutrikesnämnden bör regeringen kunna lämna in ensvensk ansökan om medlemskap. -- -- -- Ibedömningen ingår självfallet hänsyn till denfortsatta utvecklingen i inkl. EGsregeringskonferenser, EES-förhandlingarna ochsäkerhetspolitiskt viktiga skeenden inom ESK. Avbetydelse är också hänsyn till samarbetet med deövriga nordiska länderna och de övriga EFTA-länderna.'' poängterar att det är''angeläget att arbetet med att på olika områdenbelysa konsekveserna av ett medlemskap inleds såsnart som möjligt''. En parlamentarisk arbetsgruppbör ''efter slutförda EES-förhandlingar löpandefölja framtida medlemskapsförhandlingar ochderas förberedelser''.Centerns vision av samverkan och utveckling iEuropa gäller hela . Det är i detalleuropeiska perspektivet de stora möjligheternafinns -- till avspänning, säkerhet och fred, tilldemokratiers och fria folks samverkan, till resor,handels-, utbildnings- och kulturutbyten samt tillgemensamma åtgärder för att rädda miljö.Därför är ESK, och så viktiga.De omfattar nämligen det alleuropeiskaperspektivet.Låt mig här kort kommentera något av det somåterfinns i regeringsförklaringen. I denkommenteras bl.a. om konventionellnedrustning i . Det är en viktigsäkerhetspolitisk förändring i somåberopas i det tidigare citerade riksdagsbeslutet.Man konstaterar att oklarheter i tolkningen avavtalet måste redas ut. För vidkommandeär det viktigt att notera att de militära styrkorna iSveriges närområde knappast har reducerats tillantalet, snarare tvärtom. Däremot har modernaförband flyttats norröver, bl.a. från detcentraleuropeiska området. Den omrustning somCarl Bildt tidigare nämnde i debatten -- i stället förnedrustning -- som har ägt rum genom överföringav militära förband mellan olika vapengrenar, harbl.a. lett till en utökning av de styrkorna.Det understryker betydelsen av att marinnedrustning också måste ingå som en del i deinternationella nedrustningsförhandlingarna.Centern har ofta betonat denna brist i det somhittills har åstadkommits.Centern bejakar ett nytt nya möjligheter.Därför har vi aktivt medverkat till beslutet om attansöka om medlemskap i angertydligt att frågorna skall tas i rätt ordning. Ochnaturligtvis med rätt bakgrund, dvs där man ser detnya skeendet och dess möjligheter. När vi vetresultatet av EES-förhandlingarna, och när EGgenom sina regeringskonferenser har givit signalerom vilken framtidsväg EG självt väljer, då kanSverige göra en samlad bedömning av enmedlemsansökan, dess möjligheter ochkonsekvenser. Detta är själklarheter.Innan begär att få förhandla ommedlemskap i måste vi veta vad vi skallförhandla om samt veta hur alternativen tillmedlemskap ser ut. När begärförhandlingar om medlemskap måste det finnas ettförhandlingsunderlag. Därför kanmedlemsansökan inte vara detsamma sommedlemskap. Det vore knäfallspolitik -- i varje fallär det en tolkning -- och då behövs ingaförhandlingar.När vi i , och många med oss, förordaren folkomröstning före beslut om ettframförhandlat avtal om medlemskap i , såbygger det på detta synsätt. Vi har för övrigt inteheller haft anledning -- jag hoppas att inte hellernågon annan har haft det -- att utesluta enfolkomröstning i grundlagsfrågan. Denmöjligheten finns särskilt reglerad i vårkonstitution.Ett förhandlingsresultat bör rimligen varaförankrat. Det skall vara ett resultat sommänniskor omfattar, som är begripligt i derasvardag. Människor skall ha möjlighet att själva taställning. Med en annan ordning skulle man juställa människor utanför beslutsprocessen.Demokratin skall för att vara meningsfull ocksåvara reell. Detta säger jag som en kommentar tillCarl Bildts anförande i denna del.Den svenska neutralitetspolitiken, medalliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig, harhållit utanför vårt sekels två världskrig.Ibland framställs detta som en föga heroiskposition, men det är ändå ett faktum. Sedan kanman göra olika bedömningar av huruvida vi hadekunnat handla annorlunda och kanske mer aktivtdeltaga på frihetens och demokratins sida.Det råder ändå inget tvivel om att den svenskaneutralitetspolitiken har givit tyngd i detinternationella arbetet för frihet, fred ochmänskliga rättigheter. Neutraliteten är vald av osssjälva, den definieras av oss själva och den fårtrovärdighet genom vårt eget agerande, här hemmaoch i relation till andra länder och ländergrupper.Neutralitetspolitiken byggs utifrån verkligheten --en verklighet som förändras -- och inte utifrånförhoppningar och spekulationer. Den är ingenåsiktsneutralitet. Den är ingen handelsvara. Denhar ingenting med kortsiktiga konjunkturcykler attgöra, varken i ekonomin eller i politiken.Alliansfrihet är en tidlös position, rimlig i allaväpnade miljöer, i varje fall för den som vill hållasig utanför väpnade konflikter genom egna beslut.Den positionen är inte förhandlingsbar. Det är ensjälvklarhet att en av neutralitetspolitikens viktigasyften är att så långt vår förmåga räcker hållaSverige utanför krig. Det kräver ett starkt försvar.En annan hållning skulle kräva en total omprövningav den svenska försvarspolitiken.I vårt närområde, några tiotals mil bort, på andrasidan , har människor offratsina liv i kampen för frihet och självständighet.Sovjetmaktens övergrepp i kan inte nogfördömas. Men de baltiska folkens krav pådemokrati och självständighet förstummas inte avstridsvagnar och kulor. Deras arbete går tålmodigtvidare och måste få grannfolkens och deneuropeiska säkerhetskonferensens stöd liksomvärldssamfundets.Sverige har som grannland ett stort ansvar att varapådrivande i opinionen för ett fritt Baltikum.Centern föreslår bl.a. att skall ta initiativ internationell konferens om , förlagdtill under detta år. Vi hoppas att detinitiativet skall kunna tas av en enig riksdag.Sverige måste också driva på för en gemensamnordisk flyktingpolitik, som kan ge de baltiskaflyktingarna ett värdigt mottagande. Att bollaflyktingar mellan länderna är orimligt. Nordensstarka tradition att, grannfolk emellan, geflyktingar fristäder och bistånd i kampen för frihetoch demokrati förpliktigar.Den geografiska närheten mellan ochBaltikum öppnar många möjligheter till ömsesidigtsamarbete -- mellan och de baltiskarepublikerna, mellan kommuner och regioner,mellan företag, skolor och fria organisationer.Många fina initiativ till samarbete och utbyte haromsatts i praktisk handling, inte minst inomfolkrörelserna och i många landsting ochkommuner, som har öppnat sina skolor för eleverfrån . Men många nödvändiga åtgärderåterstår. Färje-, flyg-, post-, tele- ochradiokommunikationer måste radikalt förbättras.Utbildningssamverkan mellan universitet måstebyggas ut, mellan det svenska näringslivet ochbaltiska företag likaså. Miljösamarbetet måste blikonkret och ge resultat. Bara om miljön kanräddas, kan de baltiska folken långsiktigt tryggamöjligheterna till utveckling. Det gäller den storaföroreningskällan i -- skifferbrytningen ochskifferns förbränning, det gäller skadorna iRigabukten, det gäller litauiska storindustrier medföråldrad teknik, det gäller Tjernobylsmotsvarighet i -- för att nämna några avhoten mot och miljö.Därför behövs, utöver alla de resurser somgenereras i organisationers och företags samarbeteoch i de nybildade nordiska bankerna föråteruppbyggnad och utveckling, ett generöstsvenskt statligt stöd till , ja till helaCentral- och . föreslår för detnärmaste budgetåret 300 milj.kr., som finansierasutanför biståndsbudgeten. Vi prioriterarmiljösamarbetet, som varit svagt ochvalhänt.Vi begär dessutom av regeringen att man snarastmöjligt startar beredningen för kommandetreårsperiod på fördubblad nivå. Det har viföreslagit i motioner till årets riksdag.Det nordiska samarbetet är unikt. Det är ett, iordets rätta bemärkelse, mellanfolkligt samarbete,så naturligt och så starkt folkligt förankrat att vi idagligt tal knappast kallar det internationellt.Tyvärr glömmer vi i debatten bort det nordiskasamarbetet. Ändå är det just internationellsamverkan som det är fråga om: fem suveränastater som -- med olika säkerhetspolitiska lösningaroch med bibehållet självbestämmande -- imellanstatlig samverkan kunnat uppnå godaresultat för sina medborgare. Passfriheten, dengemensamma nordiska arbetsmarknaden och densociala tryggheten är påtagliga fri- och rättigheterför alla människor i . Nya framsteg noterasår för år. finns möjligheter att studera vidNordens alla universitet och högskolor. Ännuåterstår viktiga steg för att målen om en gemensamnordisk hemmamarknad, god miljö ochlångtgående lagharmonisering skall bli verklighet.Därtill möter nya uppgifter och nya möjligheter,inte minst i de baltiska folkens önskan om stärktsamverkan.Centern vill vidareutveckla det nordiskasamarbetet, så att stärks somsamarbetsregion och så att kraftfullt ochsamfällt kan agera gemensamt och internationellt.Det gäller oavsett om nationer även iframtiden väljer olika säkerhetspolitiska lösningaroch samarbetsrelationer till övriga Europa.I det sammanhanget är viktigt. har berört den saken. Men har kommit att bli ett viktigt organ ikontakterna mellan de nordiska och de baltiskaländerna. Det är därför naturligt att det nordiskasamarbetet successivt vidgas till att i olikaavseenden omfatta också övriga Östersjöområdet.Vi i har ett stort ansvar när det gäller atthantera vår Europadebatt på den nordiskahemmaplanen. Vi har ingen rätt att skriva nordiskagrannfolk på näsan vad de skall göra. Helt kort kanjag bara konstatera: De har inget behov av svenskapekpinnar, vare sig från danska eller från svenskautrikesministrar.När inleds kommer nio av tio människoratt bo i utvecklingsländerna. Om inget avgörandeoch positivt sker i fråga om världssamfundetsekonomiska ordning, kommer klyftorna mellan demånga fattiga människorna och de rika,priviligierade, att öka. Om inte de obevekligasambanden mellan ekonomi och ekologi tas påallvar, kommer stora landområden och miljardermänniskor att stå inför en ekologisk katastrof. I envärld av klyftor och katastrofer kan varken fredeller varaktig utveckling byggas.Därför är det välkommet att miljöfrågorna alltmerbefäster sin plats som en självklar del avinternationellt samarbete, och av svensk utrikes-och biståndspolitik. ''Ingen stat kan på egen handlösa miljöproblemen'', säger regeringen iutrikesdeklarationen. Man påtalar attmiljöfrågorna skall stå högt på dagordningen i allaformer av internationell samverkan. För oss icentern, som föreslog enräddningsplan för och en samverkan föratt stoppa gränsöverskridande luftföroreningar ochandra föroreningar, är det lätt att instämma. Menockså den som tänker globalt måste handla lokalt.Internationella miljökonventioner måste följast.ex. av nationella åtgärdsprogram -- annars saknarde både trovärdighet och verkan. Här är ,dess värre, ingen förebild. Det saknas en effektivkontroll av att de konventioner som harundertecknat verkligen efterlevs i vårt eget land.Det finns t.o.m konventioner som harförbundit sig att följa men som saknar stöd i svensklagstiftning. Så är det t.ex. medRamsarkonventionen till skydd för omistligavåtmarker. Inte ens den som uppenbart bryter moten internationell konvention straffas. Detta faktumär till stor skada för trovärdighet -- ochmiljö. ochVärldsnaturfondens kritik är också skarp. Härmåste en förändring komma till stånd.Internationella konventioner måste bekräftas isvensk lagstiftning.Sveriges trovärdighet i internationellmiljösamverkan präglas också av vår förmåga attvara ett föregångsland. Det gäller att ta initiativ, attskärpa gränser och att styra in utvecklingen motmiljövänliga lösningar; och detta innan det påinternationell nivå ställs krav. Här har godaförutsättningar genom den kunskap ommiljökonsekvenser och miljövänlig teknik somfinns i vårt land. Men i stället för att söka vara förstbland de främsta tycks regeringen nu -- det framgårt.ex. av miljöpropositionen -- sacka efter och lutasig mot och initiativ. Men varför väntapå EG när redan nu är en förebild förskärpta krav på förnyelse av bränslen ochtrafiksystem? En typisk illustration här är attVolvochefen i Ekot just pekade på detta.Han tycker att propositionen är bra, därför att deninte så att säga ställer upp på den högstaambitionsnivån. Och varför välja bilväg över detkänsliga när bensin- och dieseldriventrafik står för av luftföroreningarna? Detmåste finnas en helhetssyn i miljöpolitiken, och detmåste också finnas ett samband mellan trafikpolitikoch miljöpolitik.Slut kretsloppen, kräv ren produktion och tahänsyn till miljön i all planering! Det ärgrundläggande krav enligt oss i . Dengrundsynen får konsekvenser för allt vårthandlande, såväl lokalt som globalt. Vi som levernu har ett ansvar för framtida generationer.Industriländernas välfärdssamhällen harförpliktelser gentemot människorna i ,både på hemmaplan och i fråga om internationellsolidaritet.Centern föreslår att en global miljöfond bildas, somskall möjliggöra miljöinvesteringar i tredje världenoch i andra länder med svag ekonomi. Dennaglobala miljöfond tycker vi skall knytas till FNsmiljövårdsprogram, , och finansieras genomatt varje industriland avsätter någon promille av sinbruttonationalinkomst -- en tusendel i ettinledningsskede och senare . Detsvenska initativet till en global miljöfond bör enligtvårt synsätt förberedas inför FNs konferens ommiljö och utveckling i nästa år.Miljöfonden skulle bli ett led i den överföring avresurser från industrivärlden till utvecklingsvärldensom måste komma till stånd för att rädda miljönoch möjliggöra utveckling. Den är, om man så vill,början på återbetalningen av den skuld somindustriländerna har till tredje världens människor.Dessa har länge bistått oss med billiga råvaror ochbillig arbetskraft. Vi har råd att bistå dem.Även det svenska biståndet måste få en miljöprofil.I motionen om tredje världen utvecklar vi i centernvårt förslag om förebyggande miljöinsatser i detsvenska u-landsbiståndet. God miljö är enförutsättning för varaktig utveckling.En annan avgörande förutsättning för utvecklinggäller en så vardagsnära fråga som den omläskunnigheten. Där finns nyckeln till demokrati,till ny miljövänlig teknik, till hälsa och till nyaframtidsutsikter. är läskunnighetensårtionde i världen.Sveriges bistånd till tredje världen får inte åderlåtaspå grund av behov. Därför håller vi icentern fast vid enprocentsmålet för u-landsbiståndet.Anf. 10 ():Fru talman! Det vi ser här i i olikakanaler på TV gör att vi överväldigas av vämjelseöver den militärt styrda information som redovisars.k. kirurgiskt rena krigsoperationer. Och på andravägar -- det framgår av en del andranyhetsprogram -- upptäcker vi att dessaoperationer med stor brutalitet drabbarcivilbefolkningen i . Det gäller kvinnor ochbarn. Det gäller våra vänner i oppositionen. Detgäller anhöriga till flyktingar som finns i vårt land.Samtidigt kan vi se att t.o.m. veckotidningar i vårtland har rubriker av följande slag: Åh, vilket härligtkrig! Vi har hamnat i en krigspsykos som kännsdjupt olustig. Djupt olustigt är det också att detsedan lång tid fredliga och alliansfria nuutgör en del av de krigförande, leverarkrigsmateriel och deltar med omkring 500 man i detaktuella området.Scenerna skiftar snabbt i vår värld. 1989 var det årdå förhoppningar föddes om en ny era avavspänning, nedrustning, fred, humanitet ochgemensam säkerhet.En hel del positivt har uppnåtts -- det skallerkännas. Demokratins förstärkning i Öst- ochCentraleuropa liksom utvecklingen i ochi en del är exempel på positiva tecken.Sanktionerna mot är ett resultat av kravfrån folkliga rörelser i det här området. Naturligtvisär det vår önskan att dessa sanktioner förr ellersenare skall kunna avvecklas. Men en sådanavveckling måste ske i samförstånd med de folkligarörelser som har krävt de härsanktionerna.Men med denna positiva utveckling pågårsedan den 2 augusti kriget vid . I vårteget närområde, i de baltiska republikerna, harfredliga och politiska krav mötts med stridvagnaroch militärt våld. De nationella och etniskamotsättningarna i har visat sig varasvårare än många har väntat sig, och de kan mycketväl leda till militära konfrontationer i större skala.Samtidigt som vi fördömer de militära övergreppeni och stödjer de baltiska folkens krav pånationellt självbestämmande måste våra kravdrivas så, att konflikten i kan lösas meddialog, politik och diplomati i ESK-processensanda.Det är bl.a. därför som jag nu inte är beredd attdriva kravet på att det mest lämpliga i just dettaläge är att erkänna en eller flera av staterna somsjälvständiga men ockuperade stater. Däremot kanjag inte se att de skulle vara något problem attkonstatera att de tre staternas införlivande medSovjetunionen 1940--1941 stred mot folkrätten ochatt det, när de blir självständiga starter, väsentligenhandlar om ett återupprättande av de förhållandensom rådde före . De härtankegångarna har kommit till uttryck tidigare i ettbetänkande från utrikesutskottet.Det vore en katastrof om utvecklingen i Baltikummed stöd från väst manövrerades in i en sådanposition att ett väpnat uppror mot den militäraövermakten skulle bedömas vara alternativet. Ensådan situation skulle ge de mest reaktionäramilitära kretsarna ett alibi för en upptrappning avvåldet.Jag anser, liksom många andra, att den löpandenärvaron av parlamentariker och andra frånexempelvis är ett viktigt element i fråga omstödet för folken i . Alltefter förmågaförsöker vi besöka dessa länder, och vi uppmanarockså andra att göra det.Jag tror inte att oenigheten här i kammaren omvilken linje som vi skall följa när det gällerBaltikum är särskilt stor. Det är bl.a. därför som jagi mitt anförande huvudsakligen kommer att ägnamig åt EG-frågan och åt frågan om vår hållningbeträffande kriget vid i de fall därmeningarna går isär.Fru talman! dyker den ena utsagan efter denandra upp med innebörden att neutralitetär död eller ett minne blott. Grunden för denna synär givetvis , som jag ser saken,lättvindiga beslut från om att geregeringen i uppdrag att ansöka om medlemskap iEG. Till beslut fogades attmedlemskapet skall eftersträvas med bibehållenneutralitetspolitik. Men hur går det att föra enalliansfri politik som man går in i enorganisation som utvecklas mot en allians? I långastycken handlar det om en organisation som ocksåbeter sig som en allians när det gällersäkerhetsfrågor. Detta är inte trovärdigt. Även omman formellt kan skriva in en undantagsparagrafom rätt till militär opartiskhet uppstår förr ellersenare frågan om varför den och den neutralastaten eller regionen inte skall så att säga vara medi krigets offer när gemensamma ekonomiskaintressen hotas eller när alliansen ger sig in påmilitära äventyr runt om i världen.Jag tycker inte att den historiska utvecklingen gernågon fullständig garanti för att inte demokratiskastater eller demokratiska allianser skulle ge sig in ikrigsäventyr. De amerikanska insatserna i kriget iVietnam eller i kan anföras somexempel i det sammanhanget.Enligt min mening är det inte definitivt utsagt hurlångt man kommer att gå i samarbetet när det gällersäkerhetspolitik och försvarspolitik i EG.Redan nu höjs här och var runt om i rösteri debatten: smiter undan notan för krigetmot . Men ändå vill man ha tillgång till defördelar som man tror att kriget skall garantera. fördelarna skulle ingå billig olja eller kontrollöver oljeproduktionen.Det skulle vara intressant att få veta om detföreligger någon begäran från de allierade omsvenska pengar till kriget. Då bortser jag frånkostnaderna för det sjukhus som ställer tillförfogande och eventuella kostnader för deminsvepare som tydligen har levererats från vårtland. Även utan ett medlemskap i finns alltsåen naturlig koppling mellan gemensammakrigsansträngningar och ekonomiska intressen. OmSverige är medlem i EG behöver det inte enshänvisas till några FN-resolutioner när det gäller attsätta tryck på att medverka i militärainsatser.När det gäller att ha en trovärdig neutralitetspolitikkrävs inte bara möjligheten till militär opartiskhet.Även handel med krigsmateriel och strategiskavaror måste i en krigssituation kunna styras av denneutrala staten. Likaså måste en neutral stat kunnaavstå från ekonomiskt bistånd till krigförande part.Hur detta skall kunna förenas med EGs regler ochmålsättningar har ingen, enligt min mening,kunnat förklara. Hur skall man t.ex. med engemensam utrikeshandelspolitik ens kunna avståfrån leverans av strategiska varor till stridandepart? Och hur skall man kunna undvika att följaKol- och stålunionens stadga samt Euratoms stadgasom berör detta område? Skandalöst i fråga omriksdagens decemberbeslut om medlemskapet ärockså att ingen analys har gjorts av dessasvårforcerade problem.Hur skall agera vid en militärkonflikt mellan EG och denna unions omvärld? Ärdet förenligt med det nya säkerhetspolitiskatänkandet att redan nu bestämma att vi alltid skallengagera oss på EG-sidan? Även om vi skulle ansedet ofrånkomligt att konflikt i skall reglerasgenom ESK, finns det också en verklighet utanförEuropa.Nu finns det de som säger att neutralitet bara är ettslagord och att vi i själva verket har haft ettsäkerhetspolitiskt samarbete med NATO underhela efterkrigstiden. Åtminstone för de politisktintresserade på vänsterkanten har detta samarbetevarit ett inslag som vi kritiserat, eftersom detundergrävt trovärdigheten i den svenskaneutralitetspolitiken. Men någon militär allians harvi ju inte varit medlem i och några formellaförpliktelser att gå i krig på NATO-sidan har intefunnits. Därmed har haft möjligheten attstå militärt opartiskt i ett krig. Sedan är det enannan sak hur denna möjlighet i alla lägen skulle hakunnat utnyttjas. Om ett verkligt krisläge hadeinträffat skulle ett deltagande på NATO-sidansannolikt ha blivit föremål för viss politiskdragkamp i vårt land. Även om många önskat attden svenska neutralitetspolitiken skulle ha haft ettvidare innehåll och varit mer aktiv, så anser jag attdess kärna -- alliansfriheten -- är friskoch stark och värd att försvara. Men kärnan ineutralitetspolitiken kan inte vara alliansfrihet omvi går in i en organisation som utvecklas mot enallians. Vad blir då kärnan? Kanske är det dåneutraliteten bara blir ett slagord?Neutralitetspolitiken måste ses i relation till öst--väst-konflikten, och behovet av denna politikminskar när den konflikten upplöses, sägs detibland. Men vad har öst--väst-konfliktens innehållvarit ? I allt väsentligt har denvarit försök från de två supermakterna att utnyttjakonflikter i tredje världen till sin egen fördel, ochdärmed har dessa konflikter hotat att bli väldigtstora.