prot · GE09105 · 1991-05-02 00:00:00 — Om PärGranstedt blir biståndsminister i en eventuellborgerlig regering , då blir det han som skallåka runt och göra precis som den nuvarandebiståndsministern gör, tala allvar medenvåldshärskare och diktatorer. Den snällefarbrorn från kommer och talar allvar medenvåldshärskare, som inte bryr sig ett endaste dyftom vad han säger. Är det så det skall bli?Anf. 9 () replik:Fru talman! När jag säger att det är nonsens atthävda att problemet skulle vara för mycket biståndär det naturligtvis därför att behoven egentligen ärmycket större, dvs. att det totalt sett behövs ettmycket större biståndsflöde från de rika ländernatill de fattiga. Jag tycker att det är viktigt att slå fastdetta och att man inte automatiskt får bättrekvalitet därför att man minskar biståndet. Sedan ärdet mycket möjligt att vi behöver ge SIDA störreadministrativa resurser. Men det åstadkommerman ju inte genom nedskärningar, utan då får vivara beredda att lossa på penningpungen litet mer.Om vill ställa upp på det tror jag nogatt vi kan lösa detta problem.Det är väl ändå så att styrelseledamoten i SIDA AlfWennerfors borde vara bättre underrättad omreservationer än vad han tycks vara. Mängdenreservationer beror i och för sig inte på någonoförmåga att hitta användningsområden, utan dethar att göra med anslagstekniken. Den innebär binder pengarna till vissa projekt. Sedan är detklart att det kan uppstå förseningar i projekt. Dettakan ske i när vi skall genomföra olika saker,t.ex. Och detta kan naturligtvis ske ännulättare i fattiga länder med en dålig infrastruktur.Då är pengarna bundna, de är redan anslagna, ochde blir reservationer. De allra flesta reservationerpå SIDA är redan anslagna till projekt som skallgenomföras men där det av olika skäl har blivitförseningar. Detta är något som är naturligt, ochdet måste man leva med.Vi har sagt att man kanske skall ha en annananslagsteknik, som innebär att om ett visst beloppinte kan användas för sitt ursprungliga ändamålskall det kunna användas för andra ändamål. Dåskulle vi slippa reservationerna. Om moderaternavill medverka till en sådan lösning som innebär enökning av vårt totala resursflöde till u-ländernavälkomnar vi naturligtvis det. Det kan dessutomfinnas anledning att påpeka att SIDAsreservationer dessutom har minskat under senareår. Man har alltså fått ut pengarna.Vi binder också pengar till internationellafinansieringsorgan, vilket också är enanslagsteknik. Vi anslår hela beloppet, men sedanropas det av under en längre tid.När det gäller demokratin vill jag påminnaom vad jag tidigare sade, nämligen att vi skallanalysera varje enskilt projekt och bedöma om detkan främja en demokratisk utveckling eller inte. fall vi kommer till slutsatsen att projektet intekan främja en demokratisk utveckling på grund avde politiska förhållandena i landet och på grund avprojektets art, då skall vi inte genomföra det ochalltså inte satsa några pengar på det. Jag tror inteatt det räcker med vänliga eller ovänliga samtalmed diktatorer, utan vad vi måste göra är att avgöraeffekten av de insatser vi gör. Men det är inte såenkelt som föreställer sig, att om detfinns brister i demokratin kan vi inte göranågonting, det kan vi i vissa fall, och då skall vi göradet.Anf. 10 () replik:Fru talman! Det som sade i sittsenaste inlägg när det gäller demokratin tyckte jaglät avsevärt mycket bättre än det som jag tidigarehar hört från honom. Det gäller faktiskt att ställavillkor, och det hälsar jag med tillfredsställelse.Men i dessa sammanhang handlar det om 8miljarder. Det är rätt mycket pengar. Och när detgäller reservationerna på SIDA är det förnärvarande fråga om 500--600 milj.kr. Det tyckerjag inte är något att bråka om. Jag förstår mycketväl att det kan bli sådana reservationer. Men här ärdet alltså fråga om miljarder. Och måste man väländå ställa frågan: Har biståndet varit på rätt nivå?Om vi tar hänsyn till inflation, värdeförsämring,osv. har biståndet legat på ungefär samma nivåunder ett stort antal år. Men det intressanta är attantalet anställda på SIDA, både här i Stockholmoch ute på fältet, har ökat med 30--. Jagundrar därför om man behöver anställa flermänniskor för att göra arbetet effektivare. Jag troratt det är fråga om andra fel. Det måste vara någonform av systemfel eller liknande.Anf. 11 () replik:Fru talman! När det gäller demokratin sade jag imin replik nästan exakt detsamma som i mitthuvudanförande. Så om är nöjdmed vad jag sade i min replik kanske hansinvändningar tidigare var litet omotiverade.Vi är tydligen ense om att de reservationer som ligger på SIDA inte är något särskilt stortproblem. Och kan vi släppa debatten omeffektiviteten i fråga om det bilaterala biståndet,trots att det är detta som vill skäraned. Men vi är tydligen ense om att SIDA förmåratt göra meningsfullt bruk av de pengar man får.Det är bra om vi är ense på den punkten.Beträffande det multilaterala biståndet beror destora reservationer som finns där på enanslagsteknik som har att göra med bankerna,utvecklingsbankerna, , osv., där mangör ett flerårigt åtagande. har vi haft dentekniken att i och med att detta åtagande görsanslås hela beloppet, trots att vi vet att det kan taett antal år innan dessa pengar ianspråktas. Dettagår vi nu ifrån, vilket är mycket bra. Detta harnämligen varit ett sätt att i realiteten minskabiståndet. Vi har anslagit pengar trots att vi vet attde inte skall betalas ut. Det är en dålig metod,eftersom det innebär att vi så att säga lägger oss påpengar i stället för att låta dem gå tillbiståndsändamål. Jag tycker att det är bra attmoderaterna också är motståndare till dennaanslagsmetod. Men skall då vetaatt effekten av en annan anslagsteknik, sominnebär att vi anslår bara så mycket somskall ut det året, är att det totala biståndet ökar.Detta brukar ju i vanliga fall inte applåderas avmoderaterna. Men om nu stöder enanslagsteknik som innebär ett totalt ökat bistånd,tycker jag att det är en värdefull sinnesförändringav moderata samlingspartiet som man bara kanapplådera.Anf. 12 ():Fru talman! Många hoppades att avslutandet av detkalla kriget skulle lägga grunden till en nyvärldsordning, där risken för krig skulle minska,klyftorna i världen överbryggas och social rättvisaskapas. Det väpnade konflikterutspelades i huvudsak i tredje världen. Det var iländer som , , , mångaländer i och som miljonermänniskor fick sätta livet till i konflikter sompräglades av dragkampen mellan de tvåsupermakterna. Det är klyftorna i världen mellanfattiga och rika, mellan mäktiga och maktlösa,mellan förtryckta och förtryckare som utgörgrunden för hot om väpnade konflikter och somskapar osäkerhet på många håll i världen. I en delkonflikthärdar har man nu lyckats ta steg motförhandlingslösningar, men grundorsakerna förframtida instabilitet finns fortfarande kvar påmånga håll. Jag tänker då på framstegen iSydafrika. Och vi får också hoppas på framsteg iAngola, i och i är i de fattiga länderna som man inte har rådtill utbildning, och läskunnigheten är därför låg.Där kan gamla religiösa fördomar och etniskamotsättningar utnyttjas för att sprida förenkladebudskap och därigenom erövra makt. Jag tror att vimåste erkänna att det kan finnas ledare och hjältari kampen mot imperialism och kolonialism somsjälva i maktställning kan utvecklas till förtryckareoch bli ett hinder på vägen mot demokrati. Jag troratt medvetenheten om demokratinsutvecklingskraft och nödvändighet har ökat underde i många , inte minst tillföljd av utvecklingen i Östeuropa.De stora klyftorna i världen och massfattigdomenhar inte försvunnit i och med det slutoch det faktum att två stormakter har ersatts av en.Snarare växer klyftorna, vilket många talare härhar påpekat.De senaste 30 åren har världens befolkning ökatmed 2 miljarder individer, och de kommande 30åren väntas befolkningsökningen bli 3 miljarder.80--av denna befolkningsökning kommer attske i den fattiga delen av världen. De rika folkenkommer att utgöra en allt mindre del av jordensbefolkning. Förutom att levnadsstandarden måstehöjas i utvecklingsländerna måste den alltså höjasför många fler än tidigare och dessutom med hjälpav stagnerande eller sjunkande naturresurser.World Watch Institute uppger att hundratalsmiljarder ton matjord under de senaste årenförsvunnit till följd av erosion och felaktigabrukningsmetoder. Bristen på rent vatten drabbar1,75 miljarder människor. Det finns alltsåbetydande risker för stora bakslag för de framstegsom trots allt gjorts.Skuldkrisen, de rika ländernas protektionism,sjunkande råvarupriser och risk för minskatbistånd, fortsatt miljöförstöring och hiv- ochaidsproblematiken ger anledning till oro förframtiden på jordklotet.Det är mot denna bakgrund fullständigtoacceptabelt att också vårt land sluter sig till demsom vill minska den del av BNI som går till direkttraditionellt bistånd. Tendensen till minskat biståndtill utvecklingsländerna finns över hela världen.Som utskottet påpekar sjönk biståndet frånOECD-länderna . Däreftertorde det totala biståndet ha minskat på grund avatt en stor del har fallit ifrån till följd av att stödetfrån statshandelsländerna har minskat. Dessaländer är nu själva i behov av stöd.Vår anpassning till EG kommer att påverka vårutrikeshandel, och svårigheterna att upprätthållaenprocentsmålet kan komma att öka dels på grundav att skatterna måste anpassas nedåt, dels pågrund av att krav på stöd till svagare regioner inomEG kommer att resas.Klyftorna mellan nord och syd i vår värld har singrund i en lång historia av ständig utsugning ochplundring. Kolonialism, neo-kolonialism ochimperialism har för syd genom århundrandenainneburit slavhandel, leverans av billiga råvaror,utnyttjande av billig arbetskraft och sedan någotdecennium tillbaka ett förödande skuldkrig, somsedan början av 80-talet inneburit ennettokapitalöverföring från tredje världen till länderna.På grund av den koloniala historien, hoten motstabiliteten i världen och behovet av en anständigsolidaritet måste enligt vår mening biståndet öka.Självfallet kan vi i vårt land inte lösa världens allaproblem, men vi kan åtminstone försöka vara enspjutspets och envetet försöka stimulera andraländer att ta ett ökat ansvar. Det gör vi inte genomatt minska vårt bistånd. borde kunnaåstadkomma en avsiktsförklaring att öka biståndet.Det är först på mycket lång sikt som vi kan hoppaspå en sådan utveckling att behovet av biståndminskar. Den framtiden är, enligt min mening,mycket avlägsen. Finns det doldabiståndsresurser måste medel självfallet kunnastyras över till de områden där vi kan konstatera attbehoven är enorma. Såvitt jag förstår pågår ensådan process. Delvis har vi i redan fattatbeslut i den riktningen, t.ex. när det gäller stödettill Mellanöstern.Ett krympande bistånd kommer sannolikt att ledatill den sorgliga utvecklingen att en allt större delav biståndet får karaktär av katastrofbistånd. Vi serredan nu att vi i den löpande budgeten grovtunderskattat behovet av katastrofbistånd. Förutomkatastroferna till följd av kriget i ,svälten på , krisen i ,koleraepidemin i kan vi nämnakatastrofen i Bangladesh.Porten till den nya världsordningen skulle enligtUSAs president vara säkerhetsrådetsagerande och de allierades krigsinsats i . Vi levde med triumfatoriskahyllningar i massmedia till den amerikanskakrigsinsatsen. Det s.k. fick sinahyllningar av krigsnaivisterna också i vårt land. Närman har försvarat detta krig har det t.o.m. funnitsinslag av rasism. Oavsett om vi anser att kriget varden enda utvägen för att befria eller inteborde vi vara eniga om att kriget är ett nederlag förde centrala principerna för internationellarelationer. Allt mer har bilden av hurcivilbefolkningen drabbats blivit klar. I krigetsslutskede ingick också försöken att mot mycketdåliga odds få i gång ett nationellt uppror i Irak.Kriget och inbördeskriget har lett till ett gigantisktflyktingproblem, som man nu brottas med iregionen och som kommer att fordra ettomfattande katastrofbistånd. Ävencivilbefolkningen inne i , som inte består avshiamuslimer eller kurder, har fått stora delar av sininfrastruktur sönderslagen och kommer undermånga år att få lida mycket av sviterna efter kriget.I en rad utvecklingsländer har kriget i fått förödande konsekvenser.Hundratusentals gästarbetare i har tvingatsbli flyktingar, ofta i sina egna hemländer, i ställetför att leverera inkomster till miljoner anhöriga.Till de särskilt drabbade hör palestinier, jordanier,egyptier, yemeniter, sudaneser, indier, srilankeseroch invånare från . De höjdaoljepriserna har försvårattransporter på en rad områden, bl.a. pålivsmedelsområdet. Biståndspengar styrs tillMellanöstern och minskar utrymmet för bistånd tillandra områden. För statsbudgeten i uppgessjälva kriget ha gått med vinst på grund av bidragenfrån de inblandade parterna, men förbiståndsbudgeterna runt om i världen torde krigetgå med förlust. Den totala bilden av krigetskonsekvenser har ännu inte tecknats, men när vi såsmåningom ser slutresultatet får vi med säkerhetanledning att fråga oss om kriget verkligen var värtsitt pris.Fru talman! har under en lång följdav år kritiserat och och Sverigesföljsamhet mot dessa organ. Följderna av deraspolitik är väl kända. ''IMF-riots'' är ett begreppsedan lång tid tillbaka. Många internationellaorganisationer har kritiserat hänsynslösastrukturanpassningsprogram, finansiering avmiljökatastrofer, folkförflyttningar m.m. Fattigaoch svaga regeringar har inte haft något annat valän att gå med på de hårda krav som IMF har ställtoch försöka förmå sitt folk att svälta sig igenomskuldkrisen. Enligt ett talesätt i en del länder bestården nationella självbestämmanderätten för fattigaländer numera i rätten att hissa flaggan och sjunganationalsången, medan IMF och Världsbankenbestämmer politiken. Delvis till följd avVärldsbankens övertro på marknadskrafterna harutvecklingen i lett till att BNP per capita nuär lägre än . De fattigasantal i har ökat och uppgår till närmare300 miljoner människor. En hårt ansträngd miljökommer att försvåra livsmedelsförsörjningen.Förhoppningar knyts nu till det särskildaprogrammet för , där man försöker reparerade skador som den tidigare strukturanpassningenhar förorsakat.Efter ett årtionde har läget i de latinamerikanskaländerna försämrats. BNP per capita har sjunkitmed . Genom kraftig åtstramning av deoffentliga utgifterna har sjuk- och hälsovårdeftersatts, alfabetiseringskampanjer stoppats ochsatsningar på infrastruktur uteblivit. Resursernahar gått åt för att försöka öka exportinkomsterna.Det är enligt min mening troligt att denkoleraepidemi som har brutit ut och som hotarmiljoner människor på denna kontinent skulle hakunnat undvikas, om man i ställethade satsat på att tillgodose elementära behov hosde enskilda människorna. Om inte människornakan hålla sig friska utan rent av går under iepidemiska sjukdomar, om de inte kan läsa ellerskriva, om de inte har tillgång till rent vattenomintetgörs också den ekonomiska utvecklingen.Hela strategin att under stora umbäranden förvanligt folk framtvinga exportsatsningar, vilkasinkomster skall användas för att betala räntor ochamorteringar till den rika världens banker, är heltenkelt ingen utvecklingsteori. Det är enutsugningsteori. Vi har ansett att inte skalldelta i strukturanpassningsprogrammen med tankepå den form som dessa har fått. Självklart harmånga länder behövt få ordning på sin ekonomi,men det borde kunna ske med en annan typ avomstruktureringsprogram, t.ex. enligt den modellsom för har utarbetat.Det är positivt att det i Värlsbanken nu finnstendenser till att börja tänka om. I skriften omfattigdomen säger man att marknadskrafternamåste styras för att de fattiga skall få del avtillväxten. Generell tillväxt är tydligen i sig intetillräckligt för att man säkert skall kunna få störreresurser till de fattiga. Man börjar t.o.m. användadet förbjudna ordet jordreform. I skriften sägsockså att hälsovård och massalfabetisering ärviktiga saker. Vi får nu se om denna attityd ocksåleder till praktiska resultat i den verksamhet somVärldsbanken bedriver. vill vi inte ändravår kritiska hållning.Enligt är rättigheterna lika för små ochstora nationer vid röstningsförfaranden, men i IMFgäller den graderade röstskalan: ju rikare land,desto fler röster. Allmänhet och parlament har fögainsyn i dessa organs direktionsrum. Ett svensktinitiativ för att demokratisera IMF ochVärldsbanken är något som vi efterlyser i en av våramotioner.Världsbanken har medgivit att dess stöd tillutvecklingsprogram förorsakat miljöproblem.Frågan är hur allvarlig denna självkritik är. Underaktionsplanen för de tropiska regnskogarnaplaneras exempelvis en ökning avskogsavverkningen i med 400--,och i räknar man med en 250-procentigökning av den industriella skogsproduktionen. Vadblir miljökonsekvenserna av dessa väldiga projekt?I dagarna har vi här också fått information om detindiska , som också det stårunder häftig debatt.Efter det att lagt ner sin röst i säkerhetsrådeti fick ett lån frånVärldsbanken beviljat , trots attbanken tidigare varit återhållsam med sitt stöd pågrund av massakern på Himmelska fridens torg.Även har fått lättnader. När det gäller s.k.realpolitik kan man lätt sopa kraven på mänskligarättigheter under mattan. har än engång fått ta sig en funderare på sina relationer tillKina med anledning av uppgifterna om detta landsexport av kärnvapenteknik.Det är genom sin röststyrka som styr IMFsoch politik. Detta har ju t.ex. ocksåVietnam drabbats av när landet förvägrats tillgångtill mjuka IDA-lån på den internationellamarknaden.Om skuldkriget mot tredje världen har vi väckt ensärskild motion, nr U252.Det är bra att utskottet slår fast att skuldkrisenutgör ett allvarligt hinder för en ekonomisk ochsocial återhämtning och för en hållbar utveckling.Utskottet konstaterar också att de hårdastdrabbade länderna inte av egen kraft kommer attklara av sin skuldbörda. Krisen vid Persiska vikenhar, som jag nämnt, ytterligare förvärrat bördan fören del länder.Sverige borde enligt vår mening göra gemensamsak med progressiva länder i en aktion för attstoppa skuldkriget mot de allra fattigaste länderna.Gärna ett moratorium med betalning av räntor ochamorteringar följt av en omfattande nedskrivningav skulderna! Ansvaret för skulderna borde i störreutsträckning kunna bäras av dem som en gång gavut lånen utan ordentlig prövning. Bankerna harsäkerligen också garderat sig för förluster påfordringar som de vet att låntagarna inte kommeratt kunna betala.Ett organ borde skapas som prövar skuldernaslaglighet. Det kan ju vara envåldshärskare somSomoza i eller i somhar tagit upp lånen, men sedan låtit en del avpengarna gå direkt till privata konton, kansket.o.m. Då är det orimligt att fattigamänniskor som störtat despoter skall betala påsådana lån.Nya grepp för att kraftigt reducera skuldbördan börockså kombineras med åtgärder mot protektionismi de rika länderna, för bättre råvarupriser ochstabilare växelkurser och en ökad självförsörjningav livsmedel. Vi borde kunna börja tala om den nyaekonomiska världsordningen igen.Herr talman! Det finns från vårt parti en lång radyrkanden som utskottet avstyrkt. Av våra mer än100 yrkanden har emellertid bortåt hälftentillgodosetts på ett eller annat sätt. Vi avser inte attyrka bifall till hela denna rad av yrkanden. Attreservationsmängden blir så stor beror på att vihanterar en lång rad belopp, som vi kan ha olikameningar om.När det gäller beslutet i frågan om att göra Ugandatill ett programland måste vi naturligtvis sätta enavgörande del av vår tilltro till den information somvi får via t.ex. vår ambassad och de direktakontakter som vi har. Men jag är övertygad om attom vi får riktiga uppgifter om att situationenverkligen håller på att utvecklas i en ny riktning,kommer det också att få konsekvenser för vårt sättatt hantera resurserna till Uganda.Vi har också sällat oss till dem som vill slå vakt omimportkontoret IMPODs självständighet.IMPODs kompetens är inriktad på den svenskamarknaden, och det blir mycket egendomligt omimportkontoret skall samordna sin verksamhet medsvenska investerare utomlands som skallkonkurrera med u-landsprodukter i . Vi hardärför yrkat avslag på att organisationen bildas i detta läge.Herr talman! Jag vill med detta slutligen yrka bifalltill reservationerna 3, 8, 93 och 117.Anf. 13 ():Herr talman! När jag har suttit här och lyssnat pådebatten har jag gjort följande reflexion: Tänk omman kunde få upp den internationellasolidaritetspolitiken i valrörelsen! Då skulledebatten förmodligen se helt annorlunda ut . Debatten har haft ett ganska intressantförlopp. Först tar regeringen hjälp av moderaternaför att sänka biståndet. Sedan kommer folkpartietoch vill höja biståndsmålet till , men hardärefter inga pengar att lägga till, inte ens denmiljard som vi har föreslagit för satsningar påmiljön. Detta klarar man inte, trots att man i mångaår har talat sig varm för att biståndet måste höjas.Om nu och skall ha engemensam ekonomisk politik, skall det bli mycketintressant att se hur deras biståndspolitik kommeratt utformas.Man behöver inte läsa speciellt mycket i bok i världen för attinse att i-ländernas sätt att bruka jordens resurserinte är globalt hållbart. Vi riskerar att gå mot enkatastrof.De hot som den globala miljöförstöringen utgör harblivit allt tydligare. En ständigt tilltagandeförsämring av tillståndet i våra hav, i atmosfärenoch av den odlingsbara marken har kunnat följasgenom flera decennier. haräven nya problem med ozonlagrets uttunning, detradioaktiva strålningsfältets ökning ochuppvärmning genom drivhuseffekten blivit alltmerkända.Det står klart att de flesta av dessa fenomen äruttryck för människans påverkan på miljön. Detstår också klart att människor måste ta ansvar förproblemens lösning. Trots att miljöförstöringenhotar livskvaliteten och t.o.m. överlevnadenförsvinner oftast frågorna bland andra, merkortsiktiga frågor. behandlasplånboksfrågorna som mer viktiga av parlamentenrunt om i världen. De ansträngningar som hittillsgjorts framstår ofta som patetiska och heltotillräckliga.Även om effekterna av den destruktivautvecklingen inte blivit tydliga förrän under vårgeneration, har utvecklingen fortgått i någrahundratal år.Samtidigt som allt starkare ekonomier har byggtsupp i , och , har tredjevärldens beroende av industrivärlden blivit alltstörre. Processen har påskyndats genom att detekonomiska systemet är avpassat till en snabbekonomisk tillväxt, vilket medför en ökning avenergiförbrukningen. I-länderna har varken lyckatsbryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt ochökad energiförbrukning eller försökt anpassasamhället till en cyklisk ekonomi. Situationen ärhelt annorlunda i . Där ökarkonsumtionen inte därför attöverflödskonsumtionen växer utan därför att alltfler människor måste få sina basbehov fyllda. De20 % av jordens befolkning som bor i i-ländernaförbrukar av jordens resurser.Herr talman! Det framstår som helt klart att varkenSverige eller något annat land ensamt kan lösa deproblem som mänsklighetens destruktivautveckling medfört. Kunskap är viktig, och engemensam internationell handlingsplan är engrundförutsättning för att arbetet skall kunna geresultat.Eftersom ett troligt resultat av en hållbar lösningblir att den materiella levnadsstandarden sänks förde flesta människor inom i-världen, är det ytterstviktigt att reformerna genomförs solidariskt, såvälinternationellt sett som inom varje land.