prot · GE0947 · 1991-01-10 00:00:00 — Då är vi tillbaka i justden politik som misslyckats förr och som ävenregeringen och dess företrädare av åtminstone debattmässig klarsyn underförra året insåg är en politik som inte kan och intekommer att lyckas.Anf. 7 ():Herr talman! Låt mig först av allt säga att vinaturligtvis delar den oro som talmanneninledningsvis gav uttryck för. I skuggan av denmycket oroande utveckling som vi ser i vår omvärldär det med blandade känslor som man ger sig in i endebatt om de trots allt begränsade problem som vihar i . Det är ju ändå för denna debatt somdagen är avsatt, så låt mig ändå ge någrasynpunkter på regeringens budgetproposition.Den svenska ekonomin präglas av problem, skriverAllan och regeringen i finansplanen. Detär så sant som det är sagt. förutspås iOECDs senaste översiktsrapport, , bli det enda land eller möjligen ett av tvåländer som kommer att få negativ ekonomisktillväxt. Det är naturligtvis ett betyg åtden socialdemokratiska regeringen. Det är ju inteav en tillfällighet som det blir så, och det beror intepå yttre omständigheter, utan det är en följd av denekonomiska politik som förts i undermycket lång tid.Visst finns det sådant som är bra -- det framhöllAllan , och jag är beredd att instämma idet. Men det är en klen tröst när det är problemensom präglar ekonomin, något som framhåller i finansplanen.Socialdemokraterna har helt enkelt misslyckats attutnyttja efterkrigstidens längstahögkonjunkturperiod för att lösa de härproblemen. Problemen är ju inte nya -- det är ingaproblem som har dykt upp under det senaste åreteller sedan invaderade . Detta ärproblem som har levt med , som har behandlats i finansplan efterfinansplan under hela det årtiondet och även iinledningen till det nya årtiondet.Problemen omtalas ofta som stabiliseringspolitiskaproblem. Därmed vill man antyda att det är frågaom kortsiktiga problem, som byggts upp nu ochsom snart är över. Men faktum är att inflationen,den bristande konkurrenskraften, underskottet iutrikesaffärerna och allt det andra som AllanLarsson nämner har blivit strukturproblem i densvenska ekonomin. Vi har haft dem under ettårtionde och i vissa fall ännu längre, och vi har intelyckats bli av med problemen.Det centrala stabiliseringspolitiska problemet ärinflationen, säger . För att få nedinflationen, fortsätter han, måste vi anpassakostnadsutvecklingen till den som råder iomvärlden och till produktivitetsutvecklingen. Detär naturligtvis alldeles sant. Men inte heller dettaär någon ny insikt, utan det är en sanning som harframhållits i alla socialdemokratiska finansplanersedan 1982.Man måste då fråga sig: Varför har det inte blivitnågon ändring? Varför är situationen densamma nusom den var 1982 och alla år ? Jag troratt det beror på att socialdemokraterna under heladen här tiden har gjort en i grunden felaktig analysav lönebildning och prisbildning. Man har helatiden trott att det är arbetsmarknadens parter somavgör vilka löneökningar och vilkeninflation vi får i . Den analysen i sin tur harlett till att man trott att lösningen på dessa problemhar varit överläggningar och överenskommelsermed parterna. Genom att samla ledarna för destora arbetsmarknadsorganisationerna fördiskussioner i eller på skulle mankunna fixa de här problemen. Men detta är barahalva sanningen. Det är klart att arbetsmarknadensparter har ett inflytande över lönebildningen, mendet är trots allt inte de som bestämmer vilketlöneutfall det blir. Detta gäller i synnerhet när manhar en överhettad ekonomisk situation. Då är detarbetsmarknadsläget som avgör vilka löneökningardet blir. Detta är regeringens ansvar. Det ärregeringens underlåtenhet att strama åt ekonominnär överhettningen började bli tydlig --kanske borde man ha gjort det ännu tidigare -- somär orsaken till de stora problem som vi nu har ochsom vi hade haft en chans att ta oss ur om politikenhade blivit en annan. vill jag understrykaatt det naturligtvis vore livsfarligt att nu återfalla ien expansiv ekonomisk politik för att lösa deannalkande konjunkturproblem som vi nu ser allttydligare. Den insikten finns i finansplanen -- detskall vi heller inte blunda för. Det sägs tydligt inte kan möta den ökande arbetslösheten medgenerella efterfrågestimulanser. Man ser ocksådämpningen i ekonomin som en möjlighet att nu fåen lugnare löneökning under 1991 och 1992.Det finns också andra förutsättningar som ärviktiga för lönebildningen. Skattereformenkommer att skapa bättre förutsättningar förlönebildningen framöver. Vi skulle också gärna seen reformering av arbetslöshetsförsäkringen isamma syfte.Nu står regeringens hopp alldeles uppenbart tillBertil och hans kommission. Den frågansom man ställer sig när man läser finansplanen ärom regeringen över huvud taget har någonalternativ politik, ifall misslyckas.Risken härför verkar ändå vara påtaglig. Men låtoss ändå hålla tummarna för och hoppasatt han skall lyckas i slutändan. Jag misstror i ochför sig normalt en central samordning av allaavtalsförhandlingar, men jag har ändå stött tankenpå att skulle få denna uppgift och försökaåstadkomma det trendbrott i lönebildningen som såväl behövs på den svenska arbetsmarknaden. Vi fårväl i denna situation liksom i andra hoppas attarbetet trots allt skall kunna krönas med framgång,även om det ser ganska besvärligt ut.Jag är glad för att finansministern tillbakavisaderyktena om att regeringen haft planer på enlönelag. Det skulle verkligen inte vara någonlösning på de problem som vi har. I stället är nu detviktiga att statsmakterna tar sin del av ansvaret påett klarare och tydligare sätt än man gjort.Jag tycker att det trots allt finns signaler ifinansplanen som tyder på att man nu är villig attgöra det.Finanspolitiken och budgetpolitiken spelar då encentral roll, och låt mig göra några kommentarer ianslutning till det nu framlagda budgetförslaget.Finansministern säger i finansplanen ochupprepade det nu i talarstolen, att statsutgifternasökning skall stanna vid jämfört med drygt10 % under innevarande budgetår. Detta är ettbudskap som vi känner igen. I förra årets finansplansades det att statsutgifternas ökningstakt då skullestanna vid jämfört med de som manhade haft under det budgetåret. Det som förra åreti januari var har blivit . Jag tror attrisken är betydande att också nu gören för optimistisk bedömning och att statsutgifternai själva verket kommer att öka lika mycket som degjort under innevarande budgetår.Allan säger att de offentliga utgifternasandel av BNP successivt skall sänkas för att göra detmöjligt att sänka skattetrycket. Det är en ambitionsom vi i hög grad delar. Men vore det inte, AllanLarsson, klokt att börja , om man villåstadkomma en sänkning av skattetrycket? Nulägger regeringen i stället fram en budget sominnebär att de offentliga utgifternas andel av BNPökar för tredje året i följd. De låg i botten , men de ökar nu för varje budgetår.Om min bedömning av statsutgifternas utvecklingnästa år är korrekt, kommer det att handla om enganska kraftig ökning -- ett par tre procentenheterpå . Han man ambitionen att sänkastatsutgifternas andel av BNP finns det ingenanledning att skjuta detta utan manbör försöka ta itu med detta så snart som möjligt.Jag känner också ett starkt tvivel beträffande detsom säger om kommunerna.Budskapet är att om kommunerna övervägerskattehöjningar eller om det visar sig att det blir enalltför kraftig volymökning i den kommunalaverksamheten, då är regeringen beredd att gå inmed en förlängning av skattestoppet. Problemet äratt vi har en mycket dålig kontroll på vadkommuner överväger och en ännu sämre kontrollpå vilken den faktiska volymutvecklingen blir.Detta kan man bara kontrollera i efterhand. Jagtycker att den enda logiska konsekvensen vore attförlänga det kommunala skattestoppet ytterligarenågra år. Överenskommelsen med landstings- ochkommunförbunden har ett mycket begränsatvärde -- det vet vi med historiska erfarenheter somgrund. Det finns därför ingen anledning att gå pånågon annan linje än att förlänga skattestoppet,som jag tror har stor betydelse för återhållsamhetenoch för den omprövning i kommunerna som nupågår.Det besparingsprogram som regeringen redovisartycker jag i princip är bra. Vi gillar inte allabesparingar, utan tycker att det finns alltför tydligaexempel på att solidariteten sitter trångt isocialdemokratin , när man t.ex. vill skäraner u-landsbiståndet. Men det kommer utan tvivelatt krävas mycket starka skäl för att vi skall gå emotnågon av de besparingar, utöver den som jag nu harnämnt, som regeringen har föreslagit.Däremot är jag mer tveksam till debudgetmanipulationer som finansministern harägnat sig åt för att få bort budgetunderskottet. Detformellt redovisade saldot är visserligen noll, menom man läser noga finner man attbudgetunderskottet i verkligheten ökar med 15miljarder. Detta har man lyckats trolla bort genommanipulationer, som innebär att man flyttar pengarmellan olika fonder och låter en del utgifterfinansieras av fonder, som ger överskott. Dentypen av manipulationer löser ingasamhällsekonomiska problem. När upp pekpinnar mot kommunerna påpekarhan just att den typen av åtgärder inte löserkommunernas grundläggande problem. Precissamma pekpinne skulle kunna riktas mot AllanLarsson själv. Statens problem löser mannaturligtvis inte heller genom den här typen avskatteplanering eller skattefusk, vad man nu skallkalla det för.Som sagt: Det finns mycket att kritisera, men detfinns också en del som är bra i den härfinansplanen. Jag glädjer mig över att AllanLarsson nu med en sådan entusiasm talar om att detskall löna sig att arbeta och studera. Det är en linjesom vi från liberalerna i polemik motsocialdemokraterna drivit i många årtionden. Viglädjer oss åt att ni nu instämmer i denna mycketsunda inställning. Det finns också bra tankar omkonkurrenspolitiken som jag skall återkomma till imin replik.Anf. 8 ():Herr talman! kände vi hur Europaförändrades i rätt riktning. föll,diktaturerna frigjordes och rumänerna reste sigmot förtrycket. har den omedelbara dramatikeni vår världsdel sjunkit undan. Revolution har blivitmer evolution. Förändringen är inte längre likatydlig. Problemen mer än löftena träder iförgrunden.I dag står och i fokus mer änEuropa. Om det värsta skulle inträffa och krigetbryta loss, då påverkas alla. En långvarig konflikt höjer naturligtvisoljepriserna, sänker den ekonomiska aktivitetenutanför krigsindustrin och ökar arbetslösheten. Detär hotet mot ekonomisk utveckling. Om krigetkommer är det naturligtvis också en mänskligkatastrof, ett nederlag för oss alla.På nära håll kan vi nu med växande oro iakttauppladdningen i de tre baltiska republikerna. Debaltiska folken kämpar för en rättfärdig sak -- föratt återfå sin frihet och sin självständighet. ,när freden i är ett faktum, är det viktigareän någonsin att vi ger de baltiska folken vårt stöd.De baltiska folken skall veta att de har vänner påandra sidan . måste därför meraktivt än stödja dem i deras strävan attåstadkomma oberoende, demokrati, ekonomiskutveckling och en förbättrad miljö.Utvecklingen i bl.a. och ett eventuelltkrigsutbrott förstärker kraven på en ansvarsfullekonomisk politik.På goda grunder har jag trott att de tidigare talarnaskulle klara av eländesbeskrivningarna, och därförtonar jag ned den delen av mitt anförande. Densom vill fördjupa sig i den frågan kan, som BengtWesterberg hänvisade till, ta del av EconomicOutlook från , som ju kom i julveckan ochsom väl ingen läste just då.Sverige har fundamentala obalanser redan iutgångsläget. Det ställer särskilda krav på oss. Vimåste få ett återhållsamt, flerårigt avtal påarbetsmarknaden. Annars försämras vårkonkurrenskraft ytterligare och arbetslöshetenökar. Höga räntor för att hantera obalanserna motomvärlden fördyrar investeringar och boende. Dennödvändiga skattereformen måste få en mindreinflationsdrivande finansiering.Rehnbergkommissionens arbete måste leda framtill ett stabiliseringsavtal. Det är självklart att detkrävs en nationell samling när det gäller att få tillstånd en stabilisering av kostnadsutvecklingen ivårt land. Det borde alla inse. Men detta måste iförsta hand krävas av arbetsmarknadens parter.Det är naturligtvis viktigt att man också ifortsättningen behåller den politiska pressen påparterna. Det är vi beredda att medverka till.De organisationer som inte ställer upp på ettstabiliseringsavtal spelar högt med sinamedlemmars framtida inkomster ochanställningstrygghet. Om stabiliseringspolitikenmisslyckas kommer inflationen att ta tillbaka bådede nominella påslagen och mer därtill.Rättvis fördelning av välfärden och god miljö ärgrundläggande centervärderingar. Vi konstaterar idet här läget att det måste fullföljas även med enstram finanspolitik, och den är nödvändig. Målet äratt sänka skattetrycket. I första hand skall skattenpå mat och boende sänkas. Då kan också takten påkompensationskarusellen hejdas något.Arbetslöshet innebär resursslöseri, otrygghet ochmänskligt lidande. värnar om arbetslinjenoch regional rättvisa. Hela skall leva ochutvecklas.Samtidigt som vi nu ökar det internationellasamarbetet och integrationen behöver ettutvecklingsprogram för 90-talet. Vi måste satsa påteknikutveckling och forskning,framtidsinvesteringar i järnvägsnätet, kollektivamiljövänliga transportsystem i städerna och enupprustning av vägnätet. Vi måste rusta upputtjänta vatten- och avloppssystem för en bättremiljö. Vi behöver ett utbyggnadsprogram föruniversitet och mindre högskolor. Vi behöver ökadvalfrihet i boendet, mer personligt ägande ochpersonligt ansvar. Det är en självklarhet att dettakostar pengar. Då är det viktigt att byta en passivförmögenhetsförvaltande politik på den statligasidan till ett aktivt byggande och aktivainvesteringsprogram. Jag tycker att det finnsmycket av detta tänkande även i den finansplansom vi nu fått. Jag välkomnar det.Den offentliga sektorn måste, liksompolitikerrollen, förnyas. avvisar varjeförsök att rasera trygghetssystemen. Vi vill förnyavälfärden efter principen förstärkt grundtrygghet.90-talet måste bli det årtionde då den offentligaverksamheten reformeras inifrån och då nya formerför att bedriva offentligt beställd verksamhetaccepteras, bl.a. genom småföretag ochpersonalkooperativ. Politikerna skall företrädaallmänheten som beställare av välfärdens tjänster,inte vara eller byråkratins försvarare.Det krävs en genomgripande omdaning av svenskekonomi för att bryta nuvarande stagnation ochåstadkomma en god ekonomisk utveckling underresten av decenniet. Vi bör stärka konkurrensenoch låta priserna avspegla den fullasamhällsekonomiska kostnaden -- även de externakostnaderna på t.ex. miljöområdet --, delta i denökande internationaliseringen och utvecklamarknadsekonomiska styrmedel. Miljöavgifter ärju ett bra exempel på detta. Bara om vi sersambanden mellan god miljö och ekonomi kan viskapa en utveckling som är uthållig. Hushållning ärriktmärket både för ekonomi och för ekologi.Också detta synsätt, uthållig tillväxt, finns med iårets finansplan. Det tackar vi särskilt för.Välfärdspolitiken skall garantera godgrundtrygghet för alla människor.För att välfärden skall kunna erbjudas med ökadvalfrihet krävs också en rimlig och rättvisfördelning. I ett sådant valfrihetens samhälle finnsinte utrymme för fördelningspolitisk allergi.Skatt efter bärkraft har varit centernsgrundvärdering genom decennierna. Därför har viockså synpunkter på hur den storaskatteomläggningen har finansierats. I valrörelsen1988 deklarerade vi i att de med låga ochnormala inkomster inte skall betalahöginkomsttagarnas skattesänkningar. 1991kan vi avläsa effekterna av skatteomläggningensfinansieringsmodell. Genom högaboendekostnader och full moms på mat och resorär det just låg- och medelinkomsttagarna somordentligt får känna av finansieringsbördan. Enkvarts miljon pensionärer blir nu berättigade tillnya eller ökade bostadsbidrag.Kompensationskarusellen snurrar vidare. Näradministrationen inte hinner med blir socialbidragen utväg. 100 000 fler barnfamiljer än tidigarebehöver bostadsbidrag. Vi har fått mer av krångeloch rundgång tyvärr. vill hålla skatten lågpå nödvändig konsumtion -- på boendet, maten ocharbetsresorna.Låt mig avslutningsvis återkomma till finansplanen.Grundbulten i finansplan ärstabiliseringsavtalet, kravet på arbetsmarknadensparter att träffa ett avtal på samhällsekonomisktansvarig nivå. Utan ett sådant flerårigt avtalfördubblas enligt bedömningarna arbetslöshetenunder . Det är naturligtvis enoacceptabel låt-gå-politik. Vi vet av erfarenhetvilka som kommer att drabbas. Det är ungdomaroch kvinnor. Det är regioner som redan iutgångsläget har högre arbetslöshet. Arbetslöshet leder lätt tillutslagning. Arbetslöshet är inte ett medel i denekonomiska politiken säger heltriktigt. Det är bra. Det vore intressant att höra vadmoderaterna och säger i samma fråga.Låt mig här kommentera det sade isin inledning om att vi nu kommer att omvandla detobligatoriska sparandet till ett hushållssparande. Vivälkomnar, efter kontakter med regeringen,förberedelserna för en återbetalning av detobiligatoriska sparandet via ett hushållssparande.För oss var det obligatoriska sparandet ett sätt attstrama åt ekonomin utan att höja skatterna. Dethade varit svårare att göra om momsintäkterna istatskassan till privat personligt sparande. Dettavar bara en personlig anmärkning i kanten.Om finansministern är glasklar beträffandearbetslinjen, så kan man inte säga detsamma omdet internationella samarbetet inom . I ljusetav , heter det -- och det ljuset är inte särskiltstrålande just nu --, vill regeringen föreläggariksdagen förslag om en sänkning av gränsskyddetpå jordbruksprodukter. Ensidigt från svensk sidaeller ömsesidigt inom blir då min fråga.I övrigt vill jag konstatera att är ett välskrivet dokument. Det blirinte sämre av att finansministern fullföljer ett antalviktiga ekonomisk-politiska linjer och förslag fråncenterpartiet. Det gäller full sysselsättning ochfullföljande av arbetslinjen. Däremot är han kvar iden tidigare socialdemokratiska nedvärderingen aven politik för regional balans och i deras ensidigapremiering av geografisk rörlighet. Det är bra attregeringen nu frisläpper investeringsfonderna. Detär ett tidigare centerkrav.Sveriges ekonomi befinner sig i ett allvarligt läge.Vi har fundamentala obalanser mot omvärlden ibytesbalansen och i kostnadsutvecklingen. Vi harrekordstora varsel på arbetsmarknaden, inte minstunder . Detta är problem som vimåste klara på egen hand. Ingen annan gör det åtoss. Därför är det viktigt att vår naturligasamverkan med andra i en alltmerinternationaliserad ekonomi inte ses som enstödkorsett. Det är utifrån vår egen ekonomiskabalans vi blir en respekterad samarbetspartner förandra.Anf. 9 ():Herr talman! har det meroch mer utvecklats till att den budget sompresenteras är ofullständig i den meningenatt man nöjer sig med att flagga för flera viktigapropositioner som skall komma. kommerpropositionerna om försvars-, handikapp-, miljö-,energi- m.fl. frågor först senare i vår.Den budget som regeringen presenterar ärenligt vår mening fördelningspolitiskt orättvis, inteminst mot bakgrund av den genomfördaskattereformen. blir det dyrare tandvård,dyrare mediciner och dyrare sjukvård. Deförtidspensionerades friår på sjukhus avskaffas,riksfärdtjänsten försämras och det blir dyrare förbarnfamiljer att köpa småhus. Allt drabbar svagagrupper i samhället. Det är de som i första handskall svara för regeringens stabiliseringspolitik.Vår utgångspunkt är att full sysselsättning måstevara det övergripande målet. För regeringen tycksinflationsbekämpningen vara viktigast. Andra,utanför regeringen, går ju ännu längre och förordaröppet inflationsbekämpning genom att medvetetöka arbetslösheten. De som gör detta är väl nöjdamed de senaste arbetslöshetssiffrorna. Dessa har juökat. Det finns stora investeringsbehov. Vibehöver exempelvis rusta upp vatten- ochavsloppsnätet. Det är stora vattenförluster ochdåligt dricksvatten i många kommuner på grund avett gammalt och uttjänt vattensystem. Det vore eninvestering för framtiden, för hälsa och miljö.Järnvägarna behöver rustas upp.Fortfarande finns stora eftersatta behov inom vårdoch omsorg.Bostadsbyggandet, särskilt i storstäderna, behöverockså öka ännu mer. Låt mig i det sammanhangetockså påpeka att det måste till åtgärder mothyreshajarna på fastighetsmarknaden.Storskalig satsning på alternativ energi skulle gemiljöeffekter och arbete.Allt detta är exempel på investeringar som skullekunna skapa sysselsättning och ha positivamiljöföljder.Den aktuella ekonomiska situationen har angivitssom orsak till att urholka sjukförsäkringarna. Vihar varit och vi är fortfarande motståndare till dessaförsämringar. Sänkt sjukersättning drabbarbarnfamiljer, som har sjukdomar ofta, och de somhar hårda och slitsamma arbeten.Försämringarna i sjukersättningen drabbar medandra ord fördelningspolitiskt fel. Det träffar ocksåekonomiskt fel, eftersom det inte är de sjukskrivnasom orsakat den ekonomiska krisen. De slårdessutom hälsomässigt fel, eftersom det växandeproblemet inte är de korttidssjuka, utanlångtidssjuka. För det fjärde träffar det fel föråtgärder borde sättas in på förbättring avarbetsmiljöerna, om människor skall bli friskare, istället för mot sjukersättningen.Rehnberggruppen har i många stycken blivitsönderskjuten. Motiveringarna har varit olika, menen huvudorsak är att dyrtiden ochskatteomläggningen gör det svårt för lågavlönadegrupper att acceptera Rehnberggruppens förslag.Frånvaron av prisreglering och hot omprishöjningar skulle ha varit en fara för varjeuppgörelse om låga lönehöjningar, framför allt förlåginkomstgrupperna.Jag vill i det sammanhanget ta avstånd från varjetanke om att upphöja Rehnberggruppens förslagtill lag i . Det vore, herr finansministeroch herr statsminister, att göra om misstaget frånförra året.Prisfusket har på ett förtjänstfulltsätt avslöjats i artikelserie. Fusk harförekommit när företag hänsynslöst tagit utomotiverade prishöjningar i skydd avmomshöjningen. Inte minst samhällsföretag ochsamhällsinstitutioner som SJ, , SLStockholm och andra har höjt sina priser mer änmomshöjningen motiverar. Det visar att frånvaronav prisreglering skulle ha hotat att förstöra varjestabiliseringsavtal. I det sammanhanget nöjer siggeneraldirektören för statens pris- ochkonkurrensverk med att säga, att marknaden måstefå avgöra höjningarna. Konsumenterna får handlanågon annanstans om priserna höjs för mycket.Man frågar sig vad vi har ett pris- ochkonkurrensverk till med dessa begränsningar.Konsumenterna har uppmanats att anmälaomotiverade höjningar. Vart skall de anmälas? Dekan anmälas till länsstyrelsernas konsumentkontoreller konsumentombudsmannen, men påföljderkan det bara bli för prishöjningarna ommarknadsföringen anses vilseledande.Så jag vill fråga finansministern: att extra tillkonsumentverket räcker för att stärkakonsumentintressena i nuvarande situation?För ett och ett halvt år sedan infördes av regeringenoch det så kallade tvångssparandet.Det är nu avslutat. Vi var motståndare tilltvångssparandet förut, och vi är det än i dag.Pengarna som sparats in borde betalas tillbakaredan under första kvartalet i år. Vi menar attlåginkomsttagare under 180 000, dvs. de som tjänarlitet på skatteomläggningen, borde få tillbaka sinapengar redan nu.I höstas träffade vårt parti en uppgörelse medregeringen om att 600 milj.kr. skulle användas tillarbetsmarknadsåtgärder såsom beredskapsarbetenoch utbildning. Jag fick då finansministerns ord påatt ett mer preciserat förslag skulle komma senare.Jag har en fråga till finansministern: När kommerett förslag om användning av dessa pengar?Herr talman! brukar vi alla hänvisa till andraför att stärka egna ståndpunkter. Liberaler av olikakulörer brukar stödja sig på uppgifter frånNäringslivets ekonomifakta och andranäringslivsorganisationer. Jag har av och tillhänvisat till ståndpunkter från LO-företrädare.Den sista tiden har det dock blivit mera tyst frånLO-håll, och det kan väl ha sina skäl. Jag har dockingen anledning att strö salt i några sår, så jag skallinte hänvisa till någon LO-linje.