prot · GE09101 · 1991-04-24 00:00:00 — Statsministern säger att det enda felman kan se är att inte godkände detförslag till total statlig reglering av alla priser, löner,ersättningar i svensk ekonomi som finansministern då lade fram och som ledde tillregeringskrisen. Det hade varit och är fortfarande,av allt att döma, det socialdemokratiska budskapet.Vi kritiserade paketet mycket hårt. Jag undrar dockåterigen om vår kritik nådde upp till de höjder somvi finner i förre finansministern . Han dömer fullständigt och totalt ut dettapaket ur varje enskild del. Han skriver att paketetskulle ha lett till en härva av regleringar som kundeskapa någonting liknande kaos. Det var någotliknande kaos som höll på att skapas i svenskekonomi med hjälp av det paketet. Enligttidningarna övertalades tydligen densocialdemokratiska riksdagsgruppen att ställa sigbakom förslaget. säger själv attden politiken var teoretiskt orimlig och praktiskomöjlig. Det är hårda ord. Jag har ingen avvikandebedömning i sak. Så var det. sägeratt den politiken skulle med största säkerhet barapåskynda utvecklingen mot en allvarlig kris. Det ärden man som hade det politiska ansvaret förSveriges ekonomi som uttalar sig om den politiksom statsministern fortfarande säger hade varit braom den hade genomförts. Det skulle vara intressantatt få veta vad statsministern tycker. Min fråga skallegentligen ställas till finansministern.Tycker finansministern också att det hade varit braatt införa den totala statliga regleringen av allapriser, löner och ersättningar i svensk ekonomiunder ? Tycker finansministern som sinföreträdare att detta var en politik som varteoretiskt orimlig och praktiskt omöjlig? Jag ställerinte frågan för att jag allmänt är akademisktintresserad av den, utan jag ställer frågan för attden har en viss betydelse för att bedöma vad somkan inträffa härnäst om vi skulle få en fortsattsocialdemokratisk minoritetsregering. Den någotkaotiska hantering av den ekonomiska politiken --som vi har sett under den gångnamandatperioden -- utmärker socialdemokratiskaminoritetsregeringar. Finns det då en risk för attden typen av teoretiska orimligheter och praktiskaomöjligheter och risker för kaos och påskyndandeav allvarliga kriser återkommer i densocialdemokratiska ekonomiska politiken? Eller ärdet slut med denna typ av allvarliga ekonomisk-politiska villfarelser?Jag nämnde prognoserna för det ekonomiska läget.Det är, som har påpekats, inte alltid lätt att habestämda meningar om hur det faktiskt skall gå.Men det är påfallande i de kommentarer som harkommit fram sedan kompletteringspropositionenpresenterades att de flesta ekonomer förefalleranse att regeringen nu bedriver en skönmålandepolitik i verklighetsbeskrivningen.Lars Vinell på talar om en renverklighetsflykt.Tomas på Nordbanken tycker att förslagetär tunt.Lillemor på talar om enfullständigt orealistisk inflationsprognos.Sören på talar omatt risken är stor att vi hamnar i en kraftigstagnation i år.Björn på SE-Banken talar om en alltförpositiv bedömning.Hubert Fromlet på talar omatt regeringen målar i för ljusa färger.Omdömet är samstämmigt. Så mycket mersamstämmigt än så kan det faktiskt inte bli. Detgäller alldeles speciellt på den punkt som jubekymrar oss alla, nämligen sysselsättningen. Jaghar i denna talarstol sedan mer än ett år tillbakavarnat för att vi går mot en kraftig ökning av denöppna arbetslösheten.Regeringen har mellan varje tillfälle som den hartvingats lägga fram en prognos tvingats att läggafram en än mera pessimistisk prognos. Det är värtatt notera att även i detta skönmålande aktstycke vifick i går lyckas regeringen inte ens i den avlägsnaframtiden visa någon vändning i den delen. Mantalar om vändningar i andra avseenden. Men närdet gäller ökningen av arbetslösheten finns ingenvändning i sikte ens i regeringens tabeller.Arbetslösheten fortsätter att öka och öka under dekommande åren. Då kan vi diskutera hur högarbetslösheten blir. Blir arbetslösheten mellan 4och ? Det vet vi inte.Men det är nu på grund av misslyckandena med denekonomiska politiken och kostnadsbekämpningenen utveckling på gång i den riktningen. Det kaningen, åtminstone inte medvetet, förneka. Därmedstår vi i en mycket besvärlig situation.I den reviderade finansplanen står det att för attvärna sysselsättningen och välfärd måsteinflationsbekämpningen överordnas andraambitioner och krav.Jag tycker att det är riktigt. Detta hade varit riktigtockså om man hade följt den politiken underhuvuddelen av 80-talet. Då hade vi varit i en bättresysselsättningssituation än vi kommer att varaframför allt . En visstillnyktring har skett från socialdemokratins sida.Jag hoppas, även om jag medger att det är enförhoppning i den fromma kategorin, att dennatillnyktring också återspeglar sig litet i desocialdemokratiska talarstolarna. Alldeles säkerkan man inte vara på den punkten.Tillsammans med presenteradejag ett program som heter Ny start förSverige. Det programmet har fått, tycker jag, ettutomordentligt gott mottagande. Jag har också jagnoterat kommentarer. Jag noteraren kommentar från i en artikel i dagensAftonbladet som är så fylld av invektiv att jagtrodde att det var ett inlägg i den interna debatteninom arbetarrörelsen. Men i det här fallet råkadedet för en gångs skull vara en extern fiende somman har lyckats hitta.Från ekonomer och näringslivet -- jag läste VeckansAffärer -- är det positivaomdömen vi har fått, och det ger ju anledning viss ödmjukhet.En sak har dock sagts som jag vill kommentera i allkorthet, och det är att det saknas fördelningspolitiki detta program. Låt mig bara säga att detta är detgenuina fördelningspolitiska programmet förSverige , därför att den stora ochalldeles avgörande fördelningspolitiska frågan förSverige är fördelningen av nya jobb, av nyainvesteringar och av ny tillväxt mellan länder ochregioner i ett öppet Europa.Jag tror inte att alla riktigt har insettkonsekvenserna av det vägval som harträffat i och med att vi söker medlemskap iEuropeiska gemenskapen, först genom deteuropeiska samarbetsavtalet och därefter genomdet fulla medlemskapet. är en del avEuropa, och i den enorma ekonomiska ochinternationella omvandling som världen ochEuropa står inför är den avgörandefrågan: Var kommer de nya jobben? Var kommerde nya möjligheterna? Var kommer den nyatillväxten?Med den politik som har fört hitintills harvi fört en fördelningspolitik som inte minst genomdet höga skattetrycket har fördelat jobb ochfördelat investeringar och fördelat nya möjligheterbort från och till övriga europeiska länder.Förmår vi inte att byta politisk kurs och inrikta osspå en successiv gradvis sänkning av skattetrycketoch en förbättring av förutsättningarna förföretagande och utveckling, då kommer dennafördelning av möjligheter bort från attfortsätta och fortsätta, så att tillhörförlorarna i den stora omställningen i 1990-taletsEuropa.Vad vi behöver är en genuint annorlunda politik föratt fördela tillväxtmöjligheterna, jobben,investeringarna tillbaka till , så att vi ser tillatt inte längre tillhör förlorarna -- det harvi gjort nu -- utan att tillhörvinnarna europeiska omdaning. Dettaär den stora uppgiften för den ekonomiskapolitiken.Bakom oss ligger med den tredjevägen. skriver -- jag vet inte omstatsministern numera har hunnit läsa hans bok --att den tredje vägens ekonomiska politik ledde åtfel håll. Ömsom säger han att den leder oss ut överett stup, ömsom att den leder oss in i en vägg. Jagvet inte vad som är värst, men det är inte någotvidare bra någotdera. Den politiken harmisslyckats.Nu krävs en annan politik. Det är den som vi harangett. Det är den endapolitik som är möjlig, om vi skall klara att fåtillbaka tillväxten, få tillbaka jobben och få tillbakaframtidsmöjligheterna.Anf. 46 ():Herr talman! av socialdemokratisktregeringsinnehav står inför betydandeekonomiska problem -- en del nya, andra gamla --,detta trots 1980-talets långa högkonjunktur. Annatvar det 1982, när konjunkturen gick i botten efter1970-talets oljeprischocker, som följdes avinternationell kris. Dessutom hade vi en särskildbelastning genom hemmalagad kostnadskris ochs.k. överbryggningspolitik kring mitten av 1970-talet.1980-talet inleddes med devalveringspolitik. inleds med kamp för trovärdigheten i en fastvalutakurs. skapas ibland intrycket att andraländer skall hjälpa oss att klara våra ekonomiskabalansproblem.Ett närmare EG-samarbete initieras som en''fotnot'' i ett ekonomiskt krispaket. Ingen annan än vi själva kan eller villrätta till våra egna ekonomiska obalanser. Sverigeblir en trovärdig internationell samarbetspartnerbara om vi är beredda att klara ut våra ekonomiskaproblem på egen hand. Det bör göras fullständigtklart.Sverige har världens högsta skattenivåer. Det gällertotal skatt och världens högsta matskatt. Det harinte ändrats av skattereformeringen, för den var enskatteomläggning på oförändrat hög nivå. Till endel förklaras skattetrycket av 70-talets kris ochföljande upplåning och därmed ökande statsskuld.Bakom detta ligger också den låt-gå-politik påenergipolitikens område som vårt land ägnade sigåt som etablerat ett exceptionelltoljeberoende. När OPEC höjde priserna,drabbades vi särskilt svårt.Vi hade lyckats med konststycket -- och det är intedåligt -- att gå in i minst två återvändsgrändersamtidigt, och det fick den svenska ekonominverkligen känna av. En annan och avgörandeförklaring till vårt höga skattetryck är våra högaanspråk på offentlig service, på vår generellavälfärdspolitik. Det är en självklarhet att vi måsteförnya den offentliga verksamheten, inte minstdärför att den är en så betydelsefull del av densvenska ekonomin. Den förnyelsen måstekombineras med mer av personligt ansvarstagande,med ökat inflytande för medborgarna. Men det äringen självklarhet att allt skall skötas inom denoffentliga sektorn, även om resursansvaret liggerdär. Anspråksnivån när det gäller offentlig serviceär i högsta grad en medborgarfråga,prioriteringarna likaså. Därmed är det ett politisktansvar.För är grundtrygghet för alla en heltavgörande värdering. Det är därför vi så hårtbetonar rättvisa i fördelningspolitiken. Låt migsäga, med anknytning till det som har sagts härtidigare, att för oss är det en fråga om rättvisfördelning mellan medborgarna, inte enbart mellanföretagen i näringslivet. Det är därför vi vill byggaett system med grundpension för våra äldre. Det ärdärför vi anser att familjestödet bör gälla lika föralla, oavsett om man har tillgång till kommunalbarnomsorg eller ej. Medlet är vårdnadsersättningtill småbarnsfamiljerna med sikte på både rättvisaoch valfrihet. Det är därför vi prioriterar vård ochomsorg, för det berör oss alla när vi är som svagastsom individer.I ett land med generell välfärd måste den gälla föralla medborgare i hela landet. Observera det -- ihela landet! Målet måste vara likvärdig service.Men välfärden bygger också på likvärdigaförsörjningsmöjligheter, dvs. arbete åt alla.Överslätande genomsnittstal döljer ofta sanningenom arbetslöshetens fördelning över landet. Detdöljer tragedierna på den lokala arbetsmarknaden,där man är beroende av ett eller ett par företag. Närnågot försvinner, blir valfriheten en illusion. Därförbehövs en ekonomisk politik för regional balans.Mot den här bakgrunden är rättvis fördelning ochsolidaritet mellan medborgarna avgörande för dengenerella välfärdspolitiken. Förutsättningarna fördenna politik kan skadas på olika sätt.Att rätta anspråken efter resurserna är enförutsättning för stabil välfärdspolitik. Solidaritetoch sammanhållning kan skadas, om en del kansmita från notan. Skattesystemet måste bygga påskatt efter bärkraft. Det gäller i synnerhet i ett landdär skattenivån är hög och där vi beskattar detmesta, även för alla nödvändig konsumtion. Därföranser vi, att skattesänkningar måste inriktas på attsänka de skatter som är tyngst för de vanligainkomsttagarna. Mat, boende ochpersontransporter är sådan nödvändig konsumtion.Där måste skatterna sänkas i första hand. Densocialdemokratiska regeringen har misslyckats medden ekonomiska politiken och även när det gällerkonkurrenskraften. Låt mig återkomma till det.Det är ett hot mot välfärden.Kompletteringspropositionen är ett tydligt bevis pådetta.Sverige behöver en ny ekonomisk politik som gerframtidshopp. Inflationen måste pressas ned ochkonkurrenskraften stärkas. Helhetssynen på denekonomiska politiken och respekten för sambandetekonomiekologi måste stärkas. Välfärden måstefördelas rättvisare. Uthållig tillväxt måste skapasgenom att moderniseras. Viktigasamhällsinvesteringar måste tidigareläggas ochkomma hela till del. Arbetslösheten måstebekämpas.Problemen tydliggörs nu också av attfinansdepartementet så uppenbart misslyckats isina bedömningar. Budgetunderskottet förinnevarande budgetår har på några månadermångdubblats. Ingen annan förklaring finns än attdet handlar om fel i såväl beräkningar sombedömningar.Finansministern och hans departement har tidigaregjort stor sak av att försöka påvisa räknefel ioppositionspartiernas budgetförslag. Pinsamt nogför räknemästarna i departementet har detta i deflesta fall haft sitt ursprung i just egna räknefel.Finansdepartementets räknemästare sitter i sittglashus och kastar sten. Det skall man vara försiktigmed. Det låter förfärligt illa.Det finns givetvis ingen anledning att kännaskadeglädje över oförmågaatt räkna. I själva verket är det djupt beklagligt,eftersom det kraftigt ökade budgetunderskottetpåkallar en än tuffare ekonomisk medicin för attbota sjukdomen. Det finns , med de nyabeskeden om budgetunderskottet, ingen marknadför opreciserade skattesänkningslöften. Observeraatt när jag har talat om skattesänkningarhar det varit just omfördelningar. Men det minskarinte kravet på rättvis fördelning, tvärtom.Den bild av den svenska ekonomin som tecknas ikompletteringspropositionen anger förhoppningarom vändpunkter, men i övrigt är inte beskrivningenljus. Det gäller inte minst när det är fråga omarbetsmarknadsutvecklingen och arbetslösheten.Ansvaret faller tungt på regeringen, men inte ens ivalperiodens elfte timme tycks insikten om orsakoch verkan ha infunnit sig. Inte ens nu ser man sinegen oförmåga när det gäller att föra en politik förgod miljö, rättvisa, regional balans, fullsysselsättning och, mest av allt, stärkt svenskkonkurrenskraft.Sverige måste återfå framtidshoppet. Vi har somledande politiker ett ansvar för att inte i onödanteckna i svart. Samhällsekonomins växtkraft måsteåterskapas för att generera resurser till 1990-taletsviktiga förändringar och förbättringar i samhället.Devalveringspolitik är utesluten, höjt skattetrycklikaså.Jag noterar i det sammanhanget att svenska folketinom kort åter får disponera pengarna från dettillfälliga obligatoriska sparandet. Många försöktekritisera sönder den åtgärden men avsedd effektuppnåddes. I lågkonjunkturen kan sparade medelgöras disponibla. Det hade inte blivit fallet ommomshöjningen, dvs. skattehöjningen som varalternativet, hade genomförts.Avgörande för att kunna pressa nedkostnadsutvecklingen och inflationen är att alla tarsitt samhällsansvar. har alltsedanRehnberg-kommissionen presenterade sitt förslagbejakat ett flerårigt stabiliseringsavtal påarbetsmarknaden. Utvecklingen de senastemånaderna med ökad arbetslöshet har förstärkt,inte minskat, behovet. Då är det desto merbeklagligt när vissa grupper ställer sig utanför detsolidariska ansvaret.Det innebär inte att vi viftar med tvångsvapen. Menden politiska pressen på parterna skall vara tydligt.Jag noterar emellertid att den långt ifrån varit totalbland alla partier. En sak är klar, välfärden hotasom inte kostnadsutvecklingen kan pressas ned. Detger inte minst långtidsbudgeten klart besked omnär man jämför huvudalternativ ochreferenslaternativ.Rättvis fördelning av välfärden är ettnyckelbegrepp när en ny ekonomisk politik skallformuleras. Skatteomläggningen gav mycket litet iutbyte för människor med låga eller normalainkomster.Däremot fick de vara med och bärafinansieringsbördan genom bl.a. höjda hyror ochresekostnader.Det kommer att vara både orimligt och omöjligt attskapa opinion för betydande och nödvändigaförändringar av främst skatten på produktion ochkapital, om inte vanligt folk upplever attskattesystemet behandlar dem rättvist.Enligt uppfattning är därför sänkt skatt pånödvändig konsumtion en förutsättning för attlägga grunden för andra skattesänkningar.Skattetrycket måste sänkas. Målet bör vara att detkan reduceras till av BNP före sekelskiftet.Men grunden för sänkningen är omfördelning inomden indirekta beskattningen och att alla känner attskattesänkningarna kommer dem till del.Centern har förespråkat en sänkning av skatten påmaten och boendet som totalt handlar om ca 17miljarder kronor. Alla måste bo och äta. Den somanvänder störst del av sin inkomst till sådankonsumtion vinner mest på skattesänkningarna.Rättvisan ökar. Den folkliga opinionen för sänktmatmoms är mycket stark och ett tecken på attmänniskor i allmänhet inser det här sambandet.Solidaritet och rättvisa ger förutsättningar förmerpolitiskt samlat kunna tackla andra svåra problem.För en fyrapersonersfamilj i en normal trerummarehandlar det om . lägre kostnader per månadför mat och hyra, med förslag. Det är ettkonkret förslag till förbättrad rättvisa. Det minskarbehovet av bidrag, och det minskar rundgången iekonomin. Man skall helt enkelt kunna leva på sinlön.Tyvärr verkar det som om regeringen tänker läggaut nya dimridåer på detta område. Vi har lagt ettkonkret lagförslag om sänkt skatt på maten tillriksdagen. Hur tänker socialdemokraterna ställasig?Det är viktigt att ni inser att ni inte kommer undanmed ''öppenhet'' den här gången! Det har ingentrovärdighet om ni inte ställer upp när det finnschans till det -- nu under vårriksdagen. Det är nu nihar chansen!Det är nödvändigt att sänka de offentligautgifternas andel av BNP. Detta måste ske medvalfrihet och effektivitet som ledord iförnyelsearbetet inom den offentliga sektorn.Finansieringen måste i stora delar även ifortsättningen vara offentlig och solidarisk -- menverksamheter kan mycket väl utföras i annan regi,t.ex. privat, kooperativt osv.Regeringen föreslår en tvåmiljardersbesparing iden statliga byråkratin. Det är rätt inriktning, mendet måste ses som ett första steg.Decentraliseringstanken genomsyrar nu alltmer avdebatten kring den offentliga verksamheten.Decentraliserat ansvar och decentraliserade beslutskapar förutsättningar för att ytterligare reducerabyråkratin och för att effektivisera verksamheten.Det stämmer väl med vårt mål -- ett decentraliseratsamhälle.Mer grundtrygghet och mindre inkomstrelateradesystem skapar utrymme för besparingar. Ingenfaller igenom skyddsnätet, ochsamhällsekonomiskt utrymme för att sänkaskattetrycket utan att rasera välfärden kan skapas.Den fulla sysselsättningen är ett avgörandeekonomiskt-politiskt mål. Arbetslöshet ärresursslöseri och inte sällan en personlig tragedidessutom. måste viktiga samhällsinvesteringartidigareläggas för att möta problemen påarbetsmarknaden och för att skapa förutsättningarför att hela skall utvecklas och kunna gåstärkt ur krisen.Centern bejakar ett 10-miljardersprogram försatsningar på järnvägar, länsvägar ocharbetsmarnadspolitik. Arbetslinjen skall gälla.Utbildning, även beredskapsarbeten, är bättre änunderstöd.I bjärt kontrast till utvecklingsprogram förhela står de röd-blå koalitionernassatsningar på miljökatastrofen ochpå motorvägar över storstädernas få kvarvarandegrönområden. Då finns det gott om pengar.Samtidigt lägger man strypsnara på inlandsbanan.Det är inte mer miljöförstöring och merkoncentrationsprojekt som kan ta urkrisen.Vi måste satsa på utbildningen. föreslår 1miljard kronor till lokaler och utrustning ihögskolan. Uppgörelsen i utbildningsutskottet --mot regeringen, men som man sedermeraaccepterat -- om 5 000 nya högskoleplatser är ettsteg i rätt riktning och en seger för centerlinjen.Utbildning är en investering både förindivid och för samhälle. Det är inte somunder 80-talet, låt mig understryka det, sett skolansom ett besparingsobjekt. Det är andra partier idenna riksdag som har gjort det. De måste nubekänna färg när vi formar den nyagymnasieskolan. Förlängningen avyrkesutbildningen får inte gå ut över destudieförberedande linjerna i gymnasieskolan.Därför är en återföring av 330 milj.kr. ettnödvändigt första steg.Stabiliseringsavtal och nedpressadkostnadsutveckling. Minskade offentliga utgifter.Stram finanspolitik. Att byta statligtföretagsägande mot en aktiv satsning på byggandeav vägar och järnvägar. Kampen motarbetslösheten måste paras med nödvändigasamhällsinvesteringar och en modernisering avSverige. De mindre och medelstora företagenmåste få bättre förutsättningar. Omställningen avjordbruket måste ske med fasta spelregler, och intesom nu tycks vara avsikten, nämligen att inför valetoch mindre än efter beslutet omlivsmedelspolitiken riva upp beslutet. Det ärlöftesbrott, och det är en typisk byråkratipolitik,dvs. det har ingenting att göra med verkligheten förde människor som drabbas av besluten. Jag syftarpå de uppgifter som har kommit ut om att man nuskall sänka gränsskyddet. Det är dessutomohederligt att den vägen skapa felaktigaföreställningar om lättköpta matprissänkningar.Energisystemets förnyelse måste ge utveckling förinhemsk, förnybar och miljövänlig energi och motaut uran, olja och kol. Vi har haft tillräckligt medekonomiska problem som en följd av de tidigarelåsningarna vid dessa energikällor. En rättvisarefördelning av välfärden är en viktig förutsättningför att skapa acceptans för sänkta skatter påproduktionen.Man kan då naturligtvis säga att detta är en del iEuropaperspektivet. Jag vill i så fall erinra om attdetta inte är något nytt problem. Det handlar ocksåom den regionala fördelningen i , den somman så har tagit lätt på.Storföretagen har ju inte direkt premieratsatsningar i de norra delarna av vårt land såvida deinte har varit beroende av råvarorna där. Det ärdärför vi har sagt att vi även för näringslivet måsteskapa likvärdiga förutsättningar i olika delar avlandet.Med en allt öppnare och mer internationaliseradekonomi gäller detta naturligtvis också påEuropaplanet. Jag delar den uppfattningen, menjag förstår då inte varför man inte på det nationellaplanet har insett detta.Detta är en politisk uppgift, men som grund måsteligga att människor känner att de blir rättvistbehandlade. Man skall då slå vakt om människorsom befinner sig i en svår ekonomisk situation ochhar smala ekonomiska marginaler. Man skalldessutom slå vakt om att skapa likvärdigaförutsättningar i olika delar av vårt land.Vi kan på så sätt skapa förståelse ochförutsättningar för en sänkning avarbetsgivaravgifterna och för en sänktkapitalbeskattning. Detta är nödvändigt motbakgrund av internationaliseringen av ekonominliksom det är nödvändigt att ta bort skatten påarbetande kapital och att ta bort denkontraproduktiva turistmomsen ochomsättningsskatten på värdepappershandeln. Attslopa skogsvårdsavgiften och sänkaarbetsgivaravgifterna för småföretagen är centernsprioritering. Löntagarfonderna avvecklas, och dennya AP-fondsgigantomanin -- som lätt skrämmerbort företagandet -- måste stoppas.På detta sätt skapas nya och bättre förutsättningarför en stärkt konkurrenskraft. Då kan en uthålligtillväxt återskapas, och då kan eliminera deekonomiska obalanserna. Det blir inte enkelt meddet budgetunderskott som redovisas, men rätthanterat kan en ny politik utvecklas ur dagensekonomiska obalans.För att detta skall bli en trovärdig politik krävs enmajoritetsregering med klar centerprofil. Dåriskerar inte god miljö, regional balans, rättvisfördelning och full sysselsättning att hamna istrykklass. Ett samhälle med växtkraft krävernämligen både kvalitet och kvantitet.Anf. 47 ():Herr talman! Regeringenskompletteringsproposition är ju regeringens sistastörre verk under den här mandatperioden. Det ären slutsummering av regerande. Med tankepå hurdan den politiska diskussionen var 1988 kanvänsterpartiets omdöme om föreliggandeproposition bara bli att det nu är fråga om en totalavsaknad av både rättvisepolitik och varje tanke påekonomisk demokrati.