prot · GE0987 · 1991-03-27 00:00:00 — Det skulle räddamånga jobb i hotell- och restaurangbranschen.Likaså måste momsen på persontransportersänkas.En skattepolitik som medverkar till trygga jobb ochgör det möjligt att leva på sin lön är bättre än aldrigså finurliga arbetsmarknadspolitiska åtgärder ochbidrag.Det olyckliga förslaget till höjd förmögenhetsskattsom, om det genomfördes, skulle drabba mångasmåföretag mycket hårt, måste raskt förpassas tilldokumentförstöraren. I stället börförmögenhetsskatten avskaffas. Vi skall intebeskatta arbetande kapital i företag.Arbetsmarknadens parter måste få ta det fullaansvaret för lönebildningen. En decentraliseradlönebildning med större utrymme för individuellalöner än nu skulle medverka till att göra det merlönande för arbetstagarna att utbilda sig ochförkovra sig. Fredsplikten under gällandeavtalsperiod måste hävdas och skadeståndsnivånvid olovliga konflikter höjas från . till 5 000kr.Regelsystemet på arbetsmarknaden måste anpassastill nya förutsättningar. Flexibilitet och valfrihet iarbetstidsuttaget, ökade möjligheter tillprovanställning och ökad geografisk ochyrkesmässig rörlighet skulle ge bättre möjligheterför en fungerande arbetsmarknad. En obligatoriskarbetslöshetsförsäkring för alla skall utgöra detförsta ekonomiska skyddet vid arbetslöshet.Genom tilläggsförsäkringar kan de som så önskarbygga på försäkringsskyddet.De offentliga vård- och servicemonopolen måsteöppnas för konkurrens och nyföretagande. Detskulle ge inte bara ökad effektivitet utan också nyaoch intressanta möjligheter för de anställda attutvecklas och pröva nya idéer.En bättre skola, ett bättre gymnasium, som gerkunskaper och färdigheter liksom förutsättningarför fortsatta studier och goda kunskaper föryrkeslivet, är en nödvändighet. Därför måsteregeringens förslag till en ny gymnasieskolaavvisas. En utbyggd högskola ger Sverigemöjligheter att hävda sig i framtiden.Löntagarfonderna måste avskaffas. Regeringenstankar på att låta AP-fonderna träda ilöntagarfondernas ställe i ambitionen att socialiseradet svenska näringslivet, är något som också måsteförpassas till dokumentförstöraren.Detta är några av de förslag som moderatasamlingspartiet lagt fram i motioner till åretsriksdag. I stället för illusionen om att det finns entredje väg vill vi slå in på mottillväxt och välstånd.Fru talman! Jag yrkar bifall till reservationerna 1och 6 i arbetsmarknadsutskottets betänkande 11.Anf. 26 ():Fru talman! Den svenska arbetsmarknadenbefinner sig i en utförsbacke. Utförsbacken ärbrantare och längre än någon anat, och ännumindre har regeringen dragit rätta slutsatser av detsom händer. står inför en allvarligekonomisk kris. Problemen är ingalunda nya.Under en följd av år har den ekonomiskautvecklingen kännetecknats av alltför låg tillväxt,alltför höga pris- och kostnadsökningar,otillräckligt sparande och brist på förnyelse inomden offentliga sektorn.Fru talman! För sedan komAMS med sin prognos över utvecklingen påarbetsmarknaden fram . Demånga tunga, hårda slagen mot svenskarbetsmarknad utmynnar i en prognos som är renaknockouten. Jag citerar pressmeddelandet frånAMS:''Nedgången på arbetsmarknaden under denärmaste 15 månaderna blir den djupaste underefterkrigstiden. Sysselsättningen minskar med hela60 000 personer. Arbetslösheten kan komma attuppgå till 4 1/.'' Man sägervidare att konjunkturnedgången är både snabbareoch djupare än tidigare nedgångar. Merparten avnäringsgrenarna drabbas av nedgången.Det är i det läget anmärkningsvärt att regeringeninte har försökt bryta denna negativautveckling. Problemen har till dels kunnat döljas aven osedvanligt lång internationell högkonjunktur,men har effekterna slagit igenom. Den fördapolitiken visar sig nu i ett snabbt försämratsysselsättningsläge: Företag läggs ned och allt flerblir utan jobb. Utskottsmajoriteten medger att denfulla sysselsättningen är hotad, att den öppnaarbetslösheten kan vara fördubblad . Menutskottsmajoriteten lutar sig bildligt talat tillbaka ilänsstolen med konstaterandet att det skulle kunnafinnas förutsättningar att värna välfärd och fullsysselsättning genom att arbetsmarknadspolitikenvar utbudsstimulerande och tillväxtfrämjande.Detta är, fru talman, att ta alltför lätt på saken.Det är minst sagt anmärkningsvärt attsocialdemokraterna har visat en så passiv attityd sålänge. Under stora delar av upplevde viden starkaste högkonjunkturen någonsin, men denutnyttjades dåligt. Reallönerna för de svenskalöntagarna steg knappast något alls. De påpapperet stora löneökningarna åts upp av enohämmad inflation. Det är bara att konstatera attsocialdemokraterna under sina i kanslihusethar misslyckats i sin inflationsbekämpning. Detcentrala stabiliseringspolitiska systemet består i attlöneökningarna har varithögre än i våra konkurrentländer. Det harsuccessivt medfört en urholkning av svenskaföretags internationella konkurrenskraft.Problemet har inte främst varit bristerna iarbetsmarknadspolitiken, utan i att regeringensnäringspolitik och ekonomiska uppläggning harslagit slint så gruvligt. När det har behövts enåtstramning har regeringen inte vågat. Antingenhar LO tryckt på eller också har det varit val iantågande. Regeringen har glömt bort sinprimäruppgift, dvs. I stället har vi fåttuppleva att man sent -- ofta för sent -- har reageratpå verklighetens tryck, som har lett fram tillnödvändiga politiska beslut. Exempel på fall därsocialdemokraterna först har bjudit aktivtmotstånd men sedan tvingats vända om ärskattereformen, energipolitiken och inställningentill den gemensamma europeiska marknaden EG.Till dels har man lyckats sjabbla bort delar av dennödvändiga åtstramningen från våren 1990.Fortfarande har inget hänt medarbetsskadeförsäkringen eller egenavgifterna iarbetslöshetsförsäkringen. Regeringen försöktekrypa från löftet om en arbetsgivarperiod isjukförsäkringen. När väl fattade ettbeslut fanns det inget klart besked om att samtidigtsänka arbetsgivaravgifterna.Så växer bilden fram -- i spåren på den fördapolitiken, ännu oftare i avsaknad av en kraftfullpolitik -- av den mest dramatiska situation som vinågonsin varit med om i den modernaarbetsmarknadspolitikens historia. Man får gåtillbaka för att finna något liknande,påstods i TV . Men då studsade mantill på och varblixtsnabbt ute med ett pressmeddelande. Visstskall det vara korrekt information, men ändåsuckar man något. Tänk om det varit lika storrapphet i andra frågor, arbetsförmedlingslagensreformering t.ex.! Utkastet till den har legat ochbränt i arbetsmarknadsministerns byrålåda, kanskei väntan på besked från eller . Beträffande arbetsförmedlingslagenhandlar det om en äkta 30-talsprodukt.Utskottsmajoriteten har skyggat inför denverkligheten. Därför finner man i densocialdemokratiska redogörelsen på s. 10 iutskottsbetänkandet bara en beskedlig tabell omatt de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna harminskat . Den bild, frutalman, som i stället behöver fastna på näthinnanfrån denna dags debatt är den man kan se på s. 59.Där har oppositionen i diagramform tecknat denaktuella situationen om uppsägningar ochpermitteringar. Sådana skjuter i höjden medkatapultfart, som antalet nyanmälda,lediga platser har rasat samman. Vi skall erinra ossatt sysselsättningen inom industrin minskar förförsta gången . Det är en minskning somuppgår till mycket höga tal, vilket jag tidigarepåminde om. Detta är något helt unikt fick vi kompletterandeuppgifter om ungdomsarbetslösheten. Denredogörelse vi ser på s. 59 i betänkandet rörungdomsarbetslösheten över . Dehistoriskt höga talen får tyvärr ytterligare en kickuppåt. Så får vi då den kompletterandeinformationen, att situationen för dem som äryngre än är ännu mer dramatisk.Arbetslösheten bland dem är dubbelt så hög somden genomsnittliga arbetslösheten.Fru talman! Från socialdemokratiskt håll har manvelat underhålla myten om att ensocialdemokratisk regering skulle klaraarbetslösheten bättre än regeringar av annatmärke. Detta stämmer inte och är alltså i hög gradjust en myt. Faktum är att den högstaarbetslösheten nåddes med ensocialdemokratisk regering. 1980-talets högstaarbetslöshet nåddes 1983, också det med ensocialdemokratisk regering. ser det ut som omregeringen skulle slå sina gamla rekord i fråga omarbetslöshet. 1991 kan bli ett sådant år. Låt ossdärför med förenade krafter försöka undvika nyasådana ''rekord''. Vi måste göra det inte bara därföratt det är samhällsekonomiskt förödande utanockså därför att det leder till djup mänsklig tragediför många. Det är en tragedi för de mångaungdomar som har svårigheter att komma inpå arbetsmarknaden och som därmed riskerar attdeformeras i en öppen arbetslöshet. Det gällerockså de många långtidsarbetslösa som redan fåttså många törnar. Det kan också gälla dem somhamnar på samhällets botten och som för alltid ärutslagna från arbetslivet.Arbetsmarknadspolitik i vid mening handlar omhela samhällsfunktionen. En aktivarbetsmarknadspolitik är enligt liberalt synsättutomordentligt viktig, men avgörande blir fastmerden förda näringspolitiken. Det är viktigt attsamhällsekonomin i stort sett är sund och att vi haren god tillväxt.Med arbetsmarknadspolitik avgörs också hur vårtutbildningssystem ser ut samt hur familje- ochsocialpolitiken är utformad. För några dagar sedankom en officiell uppgift om att de arbetslösa löperfem gånger så stor risk som andra att hamna idrogberoende. Därför faller också kritiken tungöver regeringen, som har försummat t.ex. densvenska alkoholpolitiken. Trots riksdagensuppmaning att följa FNs rekommendation attkraftigt minska vårt alkoholbruk, så har regeringenförhållit sig passiv. Det har man gjort trots att manverbalt ansluter sig till denna hållning och trots attsocialstyrelsen har lagt fram ett aktivtåtgärdsprogram för att komma till rätta medalkoholbrukets skadeverkningar som slår så djuptin i arbetslivet. Jag vill därför frågaarbetsmarknadsministern hur diskussionen iregeringen går i dessa frågor. Har den socialadimensionen helt tappats bort, eller är man medtanke på verklighetens hårda tryck äntligen bereddatt lägga fram förslag om en mer aktiv och socialtansvarsfull alkoholpolitik? Jag ställer dessa frågortill statsrådet därför att passiviteten från regeringenpå detta område också är förödande förarbetsmarknaden.Fru talman! Jag har ägnat en stor del av mittanförande åt att kritiskt se på den förda politiken.De främsta bristerna finns inte exklusivt påarbetsmarknadsdepartementets ansvarsområde,utan det är fastmer andra försummelser som intearbetsmarknadsministern direkt råder över. Denaktiva arbetsmarknadspolitiken med debegränsningar jag tidigare påminnt om, men ocksåde möjligheter politiken ger att i ansträngda lägenparera svåra arbetsmarknadssituationer, har detfunnits en betydande enighet om och uppslutningkring i . måstevi vara beredda att se framåt. Vi måste också varaberedda att vidta kraftfulla åtgärder för att hejdaden häftiga uppgång av arbetslösheten som allaprognoser pekar mot. Då är det viktigt att kommatill rätta med pris- och kostnadsstegringar. På siktär det den enda garantin för att svensk industri skallkunna behålla sin konkurrenskraft. Det är också ettsätt att komma till rätta med vår bristande tillväxt.Det finns anledning att ställa ytterligare en fråga.Under den senaste tiden har regeringen gett dubblabudskap. Finansministern brukar hävda attkampen mot inflationen kommer i första hand.Andra företrädare för socialdemokraterna ochregeringen sätter sysselsättningen först. I densocialdemokratiska plattformen var detsysselsättningen som gällde framförinflationsbekämpningen. Den fråga som inställersig är vilket budskap som gäller . Det kan välinte vara så att regeringen på denna punkt inteskulle vara beredd att ta ett mer långsiktigt ansvar?Frågan kräver sitt svar.Vi kommer i en senare omgång att diskutera detavsnitt i arbetsmarknadsdepartementetsbetänkande 12 som handlar om dearbetshandikappades svårigheter. Men jag villredan nu fråga främst arbetsmarknadsministernvarför socialdemokraterna, regeringen ochutskottsmajoriteten är så snåla mot just de svagastepå arbetsmarknaden. Det finns en tendens att tafrån de handikappade och svaga och ge till de friskaoch starka. Vart har den sociala dimensionen tagitvägen?Den allmänna ekonomiska politiken har till uppgiftatt skapa förutsättningar för full sysselsättning påden öppna arbetsmarknaden. En grundläggandetanke hos oss i liberalerna är attarbetslöshet aldrig får bli ett medel i denekonomiska politiken. Arbetslöshet är alltid ettslöseri med resurser, mänskligt såväl somekonomiskt. Kampen mot arbetslösheten måsteföras på alla fronter. På den punkten instämmer vii regeringens deklarationer. För att försvarasysselsättningen är det ett absolut krav attinflationen nedbringas så att konkurrenskraftenåterställs. Den långsiktiga tryggheten kan bästtillgodoses genom en mer konkurrenskraftigindustrisektor.Jag vill, fru talman, yrka bifall till vårareservationer till betänkandet. De reservationer tillbetänkande nr 11 som vi kommer att följa upp medomröstningar är nr 1, 3 och 28.Till sist några ytterligare funderingar.Arbetsmarknadspolitiken är ett nödvändigtkomplement till den allmänna ekonomiskapolitiken. Den som söker jobb skall få hjälp attsnabbt kunna hitta ett sådant, och arbetgivaren i sintur får hjälp att snabbt fylla vakanserna. Ju fortareden här processen går, desto bättre är det för denenskilde, för företaget och för samhället.Arbetsmarknadspolitikens uppgift är kort sagt att,som vi säger i motionen, fungera som ettsmörjmedel på arbetsmarknaden. De viktigastesmörjmedlen är arbetsförmedling och annaninformationsspridning, rörlighetsstimulanser samtutbildningsinsatser.För att undvika att en människa hamnar i denåtervändsgränd som långtidsarbetslöshet innebärmåste alla de arbetsmarknadspolitiska insatser somär möjliga prövas. Det kommer att ställa stora kravpå arbetsförmedlarna. De insatser som är aktuellaär introduktionsstöd, jobb-sökar-aktiviteter ocharbetsprövning inom ramen förarbetsmarknadsinstituten. Ävenberedskapsarbeten bör kunna komma i fråga, menbara som ett sista alternativ. Passivtkontantunderstöd är naturligtvis nödvändigt undersöktiden, men också det bara som en sista utväg.Den föreslagna anslagsstrukturen är positiv ochligger i linje med den politik som vi har förordat.Det är emellertid viktigt att denna nya frihet förarbetsmarknadsverket noga följs upp och blirföremål för en utvärdering.De insatser som måste prövas för att i det enskildafallet finna en lämplig åtgärd ställer, som jag nysssade, stora krav på arbetsförmedlarna. Enförutsättning för att de arbetsmarknadspolitiskainstrumenten skall fungera är en effektivarbetsförmedling. En brist är förbudet motprivata arbetsförmedlingar. Regeringen har idagarna lagt fram ett förslag till nyarbetsförmedlingslag. Dess värre tvingas jagkonstatera att förbudet mot privataarbetsförmedlingar kvarstår.En ökad mångfald inom arbetsförmedlingsområdetskulle enligt vår uppfattning ytterligare stärka denflexibilitet och anspassningsförmåga som är enförutsättning för en fungerande arbetsmarknad.Detta krav på mångfald innebär inte att vi göravkall på en effektiv offentlig förmedling. Deoffentliga förmedlingarna bör tillhandahålla godservice över hela arbetsmarknaden. De privataförmedlingarna skulle enligt vår uppfattning varaett bra komplement till den offentliga servicen.Arbetsförmedlingsmonopolet bör därförreformeras långt mer radikalt än vad som föreslås iregeringens avlämnade proposition.Det känns vidare riktigt att kraftiga resurser satsaspå arbetsmarknadsutbildning. Det är då någotanmärkningsvärt att regeringen inte är beredd attöka antalet nybörjarplatser på högskolorna runtom i landet till en nivå som skulle innebära attarbetslöshetstrycket skulle lätta. Tesen attarbetskraften skall utbildas när konjunkturerna ärsämre, för att sedan kunna möta efterfrågan påarbetskraft när tiderna blir bättre, borde gälla ävenhär. Många ungdomar som söker till högskolankommer inte in, och den retoriska frågan inställersig: Varför vill regeringen inte ta till vara dessaungdomar i stället för att skicka ut dem iarbetslöshet? Regeringens logik har här kollideratmed sina egna teser.Vi i liberalerna har hävdat att det måsteskapas ett ökat utrymme för personligt ansvar ochidealitet i samhället. Men detta kan aldrig ersättade garantier som den offentliga sektorn står för.Sociala rättigheter måste garanteras alla -- oavsettresurser och personliga kontaktnät.Grundprincipen måste vara att man via detoffentliga skall fördela resurser och möjligheter tillsocial service utan att för den skull motarbetamångfalden i de former som denna service kananta. När det gäller arbetsmarknaden har vi frånfolkpartiet liberalerna inriktat oss på att hjälpafrämst de svagaste grupperna.Charlotte kommer i ett senare anförandeatt mera i detalj gå in på frågor gällandeyrkesinriktad rehabilitering, särskilda åtgärder förarbetsanpassning och sysselsättning samt antaletplatser inom , för att nämnanågra av de områden där vi drivit på med positivaförslag och krav på förstärkta resurser.Fru talman! Arbete är någonting mycket positivt,som vi måste värna om. Det är därför särskiltviktigt att nu alla ansträngningar görs för att hejdaden höga arbetslösheten och förhindra attmänniskor hamnar i en nedbrytandelångtidsarbetslöshet. Vi måste i praktisk handlinghävda arbetets värde för den enskilde individen ochför hela samhället.Anf. 27 ():Fru talman! Antalet varseloch permitteringar ökar kraftigt, och antalet ledigaplatser minskar. Det rör sig inte längre om bara''vanliga'' varsel, utan det är också fråga omstrukturförändringar inom industrin. Mångakommuner och landsting befinner sig i enekonomisk situation som gör att de måste dra neräven på känslig verksamhet.Sammantaget leder detta till att olika prognoserpekar på att vi, om man räknar in både personersom är föremål för arbetsmarknadsåtgärder ochsådana som är öppet arbetslösa, kankomma upp i en arbetslöshet på 5--6 %.Läget har förändrats mycket snabbt. Låt migpåminna om att företag och vårdansvariga förmindre än genomförde kampanjer föratt få folk och ungdomar till industri och vård.Den svenska lågkonjunkturen är i stor utsträckninghemmalagad. Löneutveckling och inflation harlänge legat långt över omvärldens.Skatteomläggningens finansiering har, såväl urinflationspolitiska som arbetsmarknadspolitiskautgångspunkter, verkat i klart negativ riktning. Denförda koncentrationspolitiken har lett tillöverhettning i framför allt storstadsområden, därdet har uppstått en löneglidning, som sedan harfortplantat sig ut över landet.Fru talman! Detta har lett till två debatter -- ellerkanske skall vi kalla dem två ekonomiska skolor. ena debatten accepterar man en högarbetslöshet, som skall tvinga ner löner ochinflation. I den andra debatten förordas densedvanliga AMS-linjen, det vill säga att omfattandeåtgärder skall sättas in för att kortsiktigt hålla nerede höga öppna arbetslöshetstalen.Den första, råa linjen är helt oacceptabel förcentern. Längre arbetslöshetsperioder leder tillutslagning och dåligt självförtroende och äregentligen ett enda stort resursslöseri. Men denomfattande AMS-linjen är heller inte rätt väg attvandra.Fru talman! har ett nedslitet vägnätoch järnvägar som kräver underhåll och nyasträckningar. Vi befinner oss nu i en lågkonjunktur.Vi har tusentals entreprenörfordon som stårlediga. Det är , i lågkonjunkturen, som man skallta krafttag för att bygga en infrastruktur förframtiden. Det är mycket lämpligare att göra det nui sämre tider än när kapaciteten i riket är fulltutnyttjad. Då kan det vara andra saker som bör gåföre. föreslår därför att 10 miljarderkronor skall satsas på enutbyggd infrastruktur. Som vi ser det är det ocksåviktigt att dessa satsningar i första hand körs i gångi de områden i vårt land där sysselsättningen ärsvagast, dvs. i regionalpolitiskt känsliga områden.Där finns hundratals mil av krokiga, svagagrusvägar som behöver rätas, förstärkas ochbeläggas. har ett färdigt stort programsom kan tidigareläggas på järnvägens område. Vihar all anledning att mycket kraftfullare satsa påhögre utbildning och forskning. harföreslagit 6 000 nya utbildningsplatser -- utbildningför framtid.Vi har gjort en uppgörelse som berör bioenerginsroll i det stora energisystemet. Vi är inte nöjda meduppgörelsen. Vi tycker nämligen att på justbioenergiområdet skulle satsningen ha kunnat varalitet kraftfullare. Det är dock ett stort steg i rättriktning.Vi vill också att man skall inleda skapandet av ettnordiskt snabbtågbanenät. Det är investeringarsom kommer att minska behovet av investeringarpå flygets område. Snabba och bra järnvägar ärmiljöriktiga. Det är det transportsätt som är attföredra vid måttligt långa avstånd.De infrastruktursatsningar som vi föreslår ärsatsningar som utvecklar hela vårt land. Det är, frutalman, fråga om god ekonomisk politik somskapar framtida välstånd och bättre möjligheter fören god livskvalitet. Varje sjukdom orsakad avtrafikutsläpp, varje trafikskadeoffer, varjenedsliten vägkilometer och varje i onödan utbetaldkontant arbetslöshetsersättning medför verkligakostnader och framför allt stora uteblivna intäkter.Statsrådet bör därför gå in på sinkammare och tänka på vad jag här har tagit upp ochstudera motioner. Sedan bör hon taGeorg , och hela regeringenordentligt i örat. Jag anser att det är fel attarbetsmarknadsministern skall tvingas till störreoch större ensidiga satsningar. Så blir nämligenfallet om man inte har förstånd att göra satsningaröver ordinarie budget på andra departementsområden.Fru talman! Antiinflationspolitiken måste vara ettframtida rättesnöre. har delvis prissatt sigur världsmarknaden. För det framtida välståndetsskull är vi betjänta av en period med lägrelöneökningar än omvärldens. Det ärutomordentligt viktigt att Rehnbergsnivån blir detabsoluta taket framåt. Vi anser att detär oroande att parter -- som borde veta bättre -- integodtar att högre avlönade som är storavinnare på skattereformen nu måste lugna ner sig.Chefer i exportföretag och på viktiga ekonomiskainstitutioner som alltid predikar återhållsamhetensevangelium för lågavlönade, måste nu förstå att detär de själva som måste föregå med goda exempel.Fru talman! I många kommuner har vi redan enungdomsarbetslöshet på . Den ökardessutom snabbt. Ungdomar, kvinnor,handikappade och invandrare utgör de gruppersom drabbas hårdast. Det är enligt min bestämdamening inte dessa grupper som orsakaröverhettning och stark löneglidning. Den ondalöneglidningen uppstår inte i inlandskommunerna iNorrland. Men det är där vi har de högaarbetslöshetstalen. Jag vill återigen med storbestämdhet säga att öppen arbetslöshet är ett stortresursslöseri. När det gällerungdomsarbetslösheten är frågan egentligen omden får fortgå längre. Det är en fråga om en massivförstörelse av ungdom och framtid.Centern föreslår ett antal försvarslinjer. Den förstaförsvarslinjen måste vara arbete i en utbyggdnäringslivssektor. Den andra försvarslinjen är denmycket starka infrastruktursatsningen som jag nyssvar inne på. Den tredje försvarslinjen innebär satsar på utbildning av både lågt utbildade ochhögre utbildade personer för att vi skall stå bättrerustade för att klara en bättre produktivitetframöver. Den fjärde försvarlinjen -- där hyser jagganska stor oro -- är att vi skall ha ordentligaregionalpolitiska satsningar som utvecklar helalandet. Den femte linjen består i att vi måste ha enviss kvot av beredskapsarbeten. Alla är inteutbildningsmotiverade. Den sista försvarslinjenutgörs av kontant arbetslöshetsersättning. Denpåsen bör vara den minsta påsen av alla depenningpåsar som vi har att diskutera.Jag sade inledningsvis att för mindre än sedandrevs kampanjer för att få ungdomar tillnäringslivet och till vården. Jag vill nu varna för enviss kortsiktighet i agerandet. Jag förstår företagen,många är hårt ekonomiskt pressade och lever litetför dagen.