prot · GE09131 · 1991-06-13 00:00:00 — Jag har sett hur Sagaoch har kastats mellan hopp och förtvivlan.Numera har ärendet avancerat så långt attStockholms kommun i princip är beredd att ta emothenne, men ändå har ingenting hänt. ärproblemet platsbrist.Så Saga bor fortfarande kvar i , 50 milfrån sin dotter. fyllde hon 93 år.Jag måste tillstå att jag sällan har känt mig såsvarslös som inför Sagas och frågor. Jag kanbara inte förklara för dem varför de inte skall kunnafå bo i samma stad. Jag kan inte förklara, och änmindre försvara, att människor som betalarvärldens högsta skatter inte skall kunna få sårimliga önskemål tillgodosedda.En god vän till mig berättade omGustaf som är . Sedan ett tiotal årtillbaka lider han av Parkinsons sjukdom. Hanshustru , som är yngre, har i detlängsta försökt att ta hand om honom hemma. Meni mitten av april gick det inte längre. Då togshan in på sjukhus.I morgon stänger avdelningen, och skallskickas hem. Han kan inte äta själv, inte klä sig,förflytta sig eller tvätta sig. Hemma väntar Maudsom är handikappad och som inte klarar av att nattefter natt, , flytta på isängen, för att ensam skötahonom. Men något alternativ erbjuds inte.Gottne , Saga Skarin och ärinte de enda. Överallt i tvingas gamlamänniskor ligga kvar på sjukhus, fast de ärfärdigbehandlade, eller bo kvar i sin egen bostad,trots att de känner sig isolerade och trots attanhöriga inte längre orkar sköta dem.Alla dessa historier är upprörande -- framför allt fördet lidande som de orsakar de människor somdirekt drabbas men också för all den oro ochängslan som de sprider till andra äldre och till deyngre människor som anar en otrygg framtid bådeför sina anhöriga och för sig själva.Herr talman! Därför är det en prioriterad politiskuppgift att undanröja grunderna för detta lidandeoch denna oro. Jag ser fem huvuduppgifter:Den första är att se till att det, vid sidan om egenbostad, finns ett varierat utbud av boendeformerför äldre. saknas platser i stort sett överallt:på ålderdomshem, i , på sjukhem och igruppbostäder för dementa. är ettbelysande exempel. I största kommunfinns ett enda ålderdomshem. Men har stadenfått ny regering och skall det byggas fler!Den andra uppgiften är att förbättrademensvården. Den är så allvarligt eftersatt iSverige att den uppgiften måste betraktas som enav de allra viktigaste för 90-talet. Här krävsutbyggnad av dagvård för dem som fortfarande kanbo kvar hemma och av gruppbostäder för dem sominte längre klarar sig på egen hand eller medanhörigas hjälp.På vårt initiativ införs statsbidrag föratt stimulera utbyggnad av gruppbostäder. Bidragetger möjligheter att bygga ungefär 25 000 nya platserunder . är detkommunernas ansvar att utbyggnaden verkligenkommer i gång.Den tredje uppgiften är att se till att gamla ochsjuka på långvården får rätt till eget rum. Viliberaler har aktivt drivitden frågan.Ofta har vi fått höra att de gamla inte vill ha egetrum. Det kan nog finnas undantag -- och även derasönskemål skall naturligtvis tillmötesgås -- men deflesta vill. Motiven kan variera. När jag häromåretbesökte Vickelbygården i utanförNorrköping, berättade föreståndaren om ett äktapar, som man hade försökt placera i ett av de fådubbelrummen, men de ville abosolut ha var sittenkelrum för att äntligen kunna förverkliga engammal dröm, nämligen att kunna titta på var sinTV-kanal!Nu har vi genom Ädelbeslutet äntligen fått gehörför att det skall bli statsbidrag också till egna rum.Under fem år skall staten hjälpa till att finansiera20 000 nya egna rum. kan vi äntligen börjahoppas att flerbäddsrummen i långvården snartskall vara ett minne blott och att gamla och sjukaskall slippa dela rum med främlingar.Den fjärde uppgiften är att se till att alla får en egenhusläkare, en doktor som man känner och somkänner en själv. Husläkare är bra för alla mensärskilt bra för dem som är äldre. Vi liberaler harlänge arbetat för husläkare. En del har tyckt att vihar varit tjatiga i denna kamp. Men vi har varitenvisa därför att vi är så övertygade om att etthusläkarsystem är bäst.Som tur är har det inte varit lika trögt överallt somi riksdag och i flertalet av våra landsting.Folkpartiet i lyckades islutet av få gehör för att ett försök medhusläkare skulle genomföras i inte så långthärifrån. Vi har erfarenheter avdet försöket. Det har blivit en stor framgång. Degamla i får träffa sin doktor när debehöver, och de får hembesök när det är bäst.Husläkarsystemet får toppbetyg av både personaloch patienter. Det manar till efterföljd. Vi liberalervill att alla svenskar till 1995 skall ha sin egenhusläkare.Den femte uppgiften, , är förstås att kapaoperationsköerna. -- eller tremånader -- måste alla ha rätt att få viktigaoperationer utförda. Det ankommer pålandstingen att se till att denna vårdgarantiförverkligas.Herr talman! Det finns naturligtvis mycket i svenskåldringsvård som fungerar väl. Men det hjälperinte. Situationen är totalt sett inte acceptabel. Detberor på att ni socialdemokrater i regering ochriksdag länge har varit alltför senfärdiga ochfantasilösa i er hantering av de här frågorna. Gångpå gång har ni avvisat våra förslag. Längebekämpade ni ålderdomshemmen. Varje nedlagtålderdomshem ansågs av statssekreteraren påsocialdepartementet, , vara en seger.Länge sade ni nej till att ge statsbidrag till eget rumoch till gruppbostäder för dementa. Ni försenadebeslutet att lägga ansvaret för dementas boende påkommunerna. In i det sista har ni avvisat rimligarenormer för demensbostäder. Ni har bromsat försökmed att använda sjukförsäkringspengar för att kapaoperationsköerna. Ni har motarbetat husläkare.Det är bra att ni på många punkter nu har tänkt omeller tvingats vika er för riksdagsmajoriteten. kan aldrig undandra er ansvaret för de problemsom finns och som möter oss ireportage i media och i direkta kontakter medmänniskor. är det en viktig uppgift att med kraftundanröja de brister som den socialdemokratiskapolitiken har skapat och se till att de äldre kan fåden trygghet som de har rätt till.Herr talman! En fungerande äldreomsorg är viktiginte bara för de direkt berörda, de äldre. Den ärviktig också för kvinnorna. Det är i praktikenkvinnor som får dra lasset om äldreomsorgen intefungerar. Så var det förr i och så är detfortfarande i många andra länder. Visst skall detfinnas en kontakt mellan generationerna. Men denskall bygga på kärlek, värme och samhörighet, intepå tvång. Oron för gamla och sjuka föräldrar är enav många bördor som den moderna kvinnan bär påsina axlar. Alltför många kvinnor lever under hårdpress när de, förutom ett förvärvsarbete, ensammatvingas sköta större delen av hushållsarbetet.Målet för jämställdhetsarbetet har varit att kvinnorskulle få rätt till förvärvsarbete och egenförsörjning, att med sin kompetens och begåvningspela en roll i arbetslivet. Det målet har vi närmatoss, men vi har långt kvar. Men vi som harförespråkat kvinnors rätt till förvärvsarbete harnaturligtvis inte tänkt oss att kvinnor dessutom mereller mindre ensamma skulle ha ansvaret förarbetet med barn och hem. Ändå är det mångakvinnors erfarenhet att det var så det blev. Ja,statistiken bekräftar att det gäller de flesta.Kvinnor har fått dubbla arbetsbördor, och mångaav dem sliter, bokstavligt talat, livet ur sig.Kvinnors ohälsa ökar.Det finns dem som vill dra slutsatsen att det är dagsatt vrida klockan tillbaka, att återgå till den gamlaarbetsfördelningen, där kvinnor sköterhushållsarbetet och män förvärvsarbetet. Frånliberala utgångspunkter är den vägen utesluten.Att återgå till en situation där kvinnor är heltekonomiskt beroende av sina män och får minskademöjligheter att utnyttja och utveckla sina talangervore ett stort steg tillbaka i utvecklingen och ettminst lika stort hot mot kvinnors hälsa ochvälbefinnande som dagens stressade situation. Istället måste vi:* Se till att det finns dagis till alla som vill utnyttjadet. En jublande barnomsorgsministerrapporterade att dagiskön har minskatfrån drygt 60 000 till knappt 60 000. Jublet skvallrarom en alltför låg ambitionsnivå. * Ge familjerna ökad valfrihet när de formar sinvardag. Med en barnomsorgspeng, som vi harföreslagit, kan de t.ex. själva välja den barnomsorgsom passar dem och deras barn bäst. * Se till att kvinnor får mer att säga till om påjobbet och större frihet på arbetsmarknaden. Allade kvinnor som jobbar inom vård, omsorg ochutbildning har i princip bara en arbetsgivareatt gå till, nämligen eller kommunen.Och där är organisationen ofta både hierarkisk ochbyråkratisk. De har små möjligheter att påverkasitt arbete.Vi kan som arbetsgivare och politiker revolutionerakvinnors arbetsmarknad genom att decentraliseramer inom den offentliga sektorn och framför alltgenom att ge de kvinnor som vill chansen att startaeget inom de områden där många kvinnor äryrkesverksamma.Herr talman! Det är kärvt i svensk ekonomi nu.Ekonomin växer inte alls. Iapril varslades fler människor än sedanvarselstatistiken infördes. Industrisysselsättningenär på väg mot en nivå som vi hade före andravärldskriget. Investeringsflykten tilltar.Budgetunderskottet ökar snabbt.Jag känner en mycket stark, djup oro för Sverigesframtid som industrination. Svartmålning, sägerregeringen. Vi har passeratvändpunkten! Jag hoppas att regeringen har rätt.Men det vore oansvarigt att inte peka på de mörkamoln som hopar sig över , inte barabokstavligt även om det just nu ser litet klarare ut,utan även bildligt.En del av de nödvändiga åtgärderna har vidtagits.Viktigast är skattereformen. Men de som redan hargjorts räcker inte. Det krävs mer. Låt mig ge någraexempel:* Det är angeläget att sänka det svenskaskattetrycket. sa sig IngvarCarlsson dela den målsättningen, men den tyckshan nu ha övergivit helt. * Det är viktigt att skapa bättreexpansionsmöjligheter för de mindre företagen,t.ex. genom att avskaffa förmögenhetsskatten påarbetande kapital. * Det är nödvändigt att staten koncentrerar sig pådet som bara staten kan klara och överlåter annatåt företagen och marknaden. Därför bör statligaföretag och en del andra tillgångar säljas ut ochpengarna i stället investeras i vägar och järnvägar,utbildning och forskning. * Det är angeläget att förändra den offentligasektorn så att medborgarna kan får mer valuta förskattepengarna. Ökad valfrihet och merkonkurrens, där det finns utrymme också förenskilda alternativ, är viktigt.Detta, och mer till, har vi tillsammans medmoderaterna redovisat i vår gemensammaplattform om den ekonomiska politiken, Ny startför Sverige.Det är en politik efter dessa riktlinjer som Sverigebehöver efter valet . Och det är bråttom. Ominte de rätta signalerna kommer snabbt är jag oroligför att problemen i svensk ekonomi kommer attförvärras och att sysselsättningen långsiktigt hotasgenom att fler och fler verksamheter flyttas ut.Herr talman! Jag hissar inte denna varningsflagg föratt jag misstror möjligheter. Tvärtom.Förutsättningarna är goda för bättre utveckling.Det finns t.o.m. anledning till optimism. Det voretragiskt om vi spelade bort våra chanser genom attfortsätta föra en felaktig politik. är värt enbättre regering! De gamla i är värda enbättre regering. Och kvinnorna är det.Anf. 42 ():Herr talman! Väljarna gav val ökat stödtill partier som klart markerade kraven på rättvisfördelning och god miljö. har fullföljtdessa väljarnas uppdrag, d.v.s. den politik som vibegärde och fick stöd för.Vi har varit beredda att ta ansvar för denekonomiska balansen genom att medverka till attdämpa överhettningen 1989. Det har bl.a.inneburit uppbyggnad av resurser för rehabiliteringoch bättre arbetsmiljö. Vi har aktivt bekämpathöjningen av mervärdeskatten, vi har målmedvetetarbetat för en rättvisare fördelning med sänkt skattpå nödvändig konsumtion; mat, boende ochpersontransporter. Skatteomläggningens generellaoch höga moms på bl.a. turismen har vi kritiserathårt. Den slår fel och motverkar t.o.m. sitt egetsyfte -- att finansiera inkomstskattesänkningarna.Den har i stället skrämt bort turisterna från ,både svenskar och utlänningar. Det har drabbatturistanläggningar och restauranger, i storstad ochglesbygd.Under senare delen av perioden har vi börjat fåframgång för våra krav på skattesystemet. Men änåterstår mycket. Därför kommer vi att fullfölja vårpolitik för rättvis fördelning. Därför prioriterar vivård och omsorg. Därför kommer vi också ifortsättningen att kritisera skatteomläggningen i dedelar den leder till ökat bidragsberoende och ökadrundgång i ekonomin. Många pensionärer hartvingats till . Kompensation har blivitnödvändig. Det är ovärdigt när vi i välfärdensSverige tvingar pensionärer med smala ekonomiskamarginaler att ''stå med mössan i hand''. Undernästa valperiod måste vi börja bygga ett system medhöjd grundpension. Det är både rationellt ochrättvist.Ökad valfrihet förutsätter rättvis fördelning. Det ärsärskilt tydligt inom barnomsorgen, där mer än entredjedel av familjerna inte får del av samhälletsbarnomsorgsstöd. Därför måste envårdnadsersättning införas, lika för alla, medbörjan nästa valperiod.Med de ekonomiska obalanser har, måstevi få ner kostnadsutvecklingen. Vi kan intelångsiktigt leva över våra tillgångar. Därför behövsett stabiliseringsavtal.Skatteomläggningen skulle ju leda tillkostnadsnedväxling. Om det ska förverkligas,måste det ske . Alla måste ta sitt ansvar. Först dåkan den olyckliga jakten på förmåner för den egnagruppen i förhållande till andra dämpas,kompensationskraven likaså. Det är därför det ärså avgörande för lönebildningen attskattesänkningar sätts in så att inflationsspiralenvänds neråt. Sänkt skatt på nödvändig konsumtiongynnar dessutom den som har störst anledning attkräva kompensation, dvs. den som har allra smalastekonomisk marginal. Därför är sänkt skatt påmaten och boendet så avgörande. Det skapardessutom förståelse för de skattesänkningar somkrävs för att stärka konkurrenskraft, t.ex.sänkta kapitalskatter, att ta bortförmögenhetsskatten på arbetande kapital. Heladenna diskussion försöker det ekonomiskaetablissemanget förvandla till en fråga ompopulism. Det är cyniskt och dessutomkontraproduktivt. Avtalsmarknaden ochlönebildningen har ju tydligt visat, att den intekunnat hålla sig inom samhällsekonomisktansvarsfulla ramar. Naturligtvis förklaras detta också avprotesten mot vårt höga skattetryck. Därför är detutmärkt, att vi äntligen lyckats driva fram enmajoritet för sänkt matmoms. Omvändelsen frånsocialdemokraterna kom i elfte timmen. Därförfinns inga beslut. Därför måste väljarna skapa demajoriteter som behövs för att sänkt skatt på matenska bli verklighet, inte bara deklarationer.Sälarna hade ingen rösträtt i valet , mensälarnas sak blev nationens. Väljarna gav klarabesked att miljön var valets viktigaste fråga. Dåville alla partier plötsligt vara miljöpartier.Centerrörelsen välkomnade självklart attmiljöfrågorna äntligen kom i fokus. I nästan trettioår hade vi fört fram kravet på god miljö, påtalat attgod miljö är förutsättningen för hållbar tillväxt ochutveckling, och att miljön därför inte kan hanterassom en i raden av frågor som någon sortssektorspolitik. Ekonomin och ekologin är olikasidor av samma sak, och samma grundlägganderegler skall tillämpas på båda områdena. Det gälleratt rätta munnen efter matsäcken, att inte leva översina tillgångar. Miljön -- och freden -- kommer föreallt, annars saknar alla andra frågor betydelse.Väljarnas besked i valet gav hopp. Menförhoppningarna kom på skam.Än en gång har miljöfrågorna satts på undantag avregering och av riksdagsmajoritet.Socialdemokratins stolta programförklaring att bliett miljöparti i ordets bästa bemärkelse fick ringagenomslag i verkligheten. De segrar som miljön,trots allt, har vunnit haruppnåtts i dialog mellan partier.I riksdagsöverenskommelsen om den ekonomiskapolitiken fick vi i framgång förvårt krav att god miljö skall vara ett mål också förden ekonomiska politiken. Först i vår presenteraderegeringen sin miljöproposition -- en myckenhet avdeltaljåtgärder, men ingen helhetssyn. Ingamiljöavgifter på det naturvidriga kloret, inte hellerpå elproduktionens koldioxidutsläpp och ingaekonomiska styrmedel för att minska avfallet, ökaåtervinningen och skapa ren produktion. Dessvärre fanns det heller ingen annan majoritet inomräckhåll i . Miljöbeslutet i förra veckanblev därför ett ofullbordat verk.Nästan elva år efter folkomröstningen omkärnkraft kunde , ochsocialdemokraterna komma överens omenergipolitiken. Vi fokuserar medlen, åtgärderna, iden överenskommelsen -- sedermera ipropositionen -- och det är utmärkt. Det är baragenom aktiv handling som vi kan nå målen attkärnkraften skall vara borta och attanvändningen av olja och kol steg för steg skallminska. blir det miljardsatsningar påhushållning och sparande, på effektivenergianvändning och på förnybar energi -- främstbiobränslen. Resultaten bestämmerkärnkraftsavvecklingens inledning, och alla kanhjälpa till.I samma ögonblick som vi genom en politisköverenskommelse skapar stabilitet ienergipolitiken, kommer attacken från samhälletsnyliberaler -- energipolitiken skall avvecklas, heterdet. har det bekräftats; nyliberaler har ingetminne. Annars skulle de ha erinrat sig den totalakollapsen för den -- bortsett från kärnkraften --politiklösa perioden i vårt land. Det vardå vi hade oljeberoende. Det var då tvåoljeprischocker fick hela den svenskasamhällsekonomin på knä. Tack för att ni påmindeoss om ! Men vi önskar verkligen inte dentillbaka.Valperioden har också inneburit början till en nyjordbrukspolitik. Fem av sex partiersamlades till ett beslut, som skulle ge jordbruket tidför omställning i ordnade former. I stället förprispress och överskottsproduktion, nedläggningoch granskog, blir det ny produktion för nyamarknader. Åkerjorden skall tas till vara -- bl.a. förodling av energi- och industriråvaror. Men på enpunkt har beslutet om jordbrukets omställningkommit på skam. Inga ensidiga svenska sänkningareller förändringar av gränsskyddet skulle ske -- detvar enig om . Men mitt ien av de svåraste omställningar somjordbruksnäringen någonsin varit med om sveksocialdemokrater, vänsterpartister ochfolkpartister. De sänkte gränsskyddet ochäventyrar därmed en omställning i ordnade former.Det här sveket är ett spel med miljö och öppnalandskap som insats. Det skapar betydande oro ijordbrukarleden. Därför måste jordbruksbeslutetfrån återupprättas.Miljömålet, energipolitiken och värnet avåkerjorden som natur- och råvaruresurs är treviktiga miljöframgångar , meddet undantag jag redovisat beträffande detjordbrukspolitiska beslutet. En rad andra beslutgör att alla miljöengagerade människormåste konstatera att väljarnas förväntningar inte påallvar kunde luckra upp riksdagsmajoritetens fästei betongen. Majoriteten har tagit del, men inteförstått. På annat vis kan inte de konkreta beslutentolkas, t.ex. om . Men än är den intebyggd. lägger fram förslag i om skärpning av den nordiskamiljökonventionen. Det är uppenbart att den integer vare sig naturen eller grannfolken fullgottskydd. Nya motorvägar planeras och därmed merbiltrafik i storstäderna, medan upprustning avkollektivtrafik, järnvägar och grusvägar i olikadelar av landet hålls tillbaka. Vi föreslår etttiomiljardersprogram för infrastruktur ochmodernisering av hela . Hade inte centerntagit utskottsinitiativ till , hade välinlandsbanan redan varit nedlagd vid det här laget.Förändringarna i vår världsdel har varitstörre än vi någonsin vågade drömma om. En radav våra grannfolk i Öst- och har tagitde avgörande stegen till frihet och demokrati. vårt stöd till de central- och östeuropeiskafolkens kamp för frigörelse och utveckling. Vi gervårt stöd till de baltiska folkens kamp försuveränitet.Även har förändrats. EuropeiskaGemenskapen har lagt fast kursen för fördjupatsamarbete. markerar miljöhoten behovetav gränslöst samarbete. Ett historiskt avtal omsäkerhet i har undertecknats.I detta nya , med nya möjligheter, har vi iSverige anledning att pröva frågan om svensktmedlemskap i sida slår vi vaktom det riksdagsbeslut som fattades den 12december , att -- med ord --''eftersträva medlemskap i med bibehållenneutralitetspolitik''. Vi är t.o.m. beredda att översemed det sätt på vilket frågan initierades -- som enfotnot i ett ekonomiskt krispaket.Men låt mig inför morgondagens säkerhetspolitiskadeklaration understryka med betydande eftertryck,att samarbete med EG är en i djupastemening demokratisk fråga. Ställningstagandena tillsåväl ett som ansökan om medlemskapförutsätter att svenska folket är med. Därför krävervi folkomröstning, när ett avtal om medlemskapföreligger. Detta ställningstagande kan aldrigdegraderas till en angelägenhet enbart för politkeroch näringsliv.Med fler partier i och ännu ensocialdemokratisk minoritetsregering blev valet1988 också en markering av betydelse.Väljarna lade helt enkelt mer makt i riksdagenshänder -- fler frågor skulle bestämmas genomdialog och diskussion i utskott.En minoritetsregering kan aldrig diktera beslut.Det har den socialdemokratiska regeringen fåttkänna av -- inte minst då stödeti socialistiska majoritet vilat på ettvänsterparti som söker sin roll. Många förslag hardramatiskt förändrats på vägen frånregeringsproposition till riksdagsbeslut. Ett av demycket viktiga under senare delen av varnaturligtvis vår ambitionshöjning när det gäller attförlänga yrkesutbildningen i gymnasieskolan utanatt urholka kvaliteten i de övriga gymnasielinjerna.Det ser vi som en mycket viktig framgång för etttioårigt krav från sida -- att vi skall få merkvalitet också i yrkesutbildningen.Under den här perioden har vi t.o.m. fått erfara enregerings avgång -- och därefter en ny regering, nästintill likadan, framsläppt av den förstas banemän.Inför en ny valperiod har väljarna rätt att få beskedom partiernas program i sakfrågorna. Centernkommer att presentera sin politik för rättvisfördelning, ekonomisk balans och fullsysselsättning, för ekologisk balans, dvs. god miljö,och en politik för att modernisera och föratt hela skall leva.Dessutom anser vi att väljarna kan kräva att mananger sin målsättning i regeringsfrågan. Centerneftersträvar en icke-socialistisk majoritet och enregering baserad på denna majoritet, i första handen majoritetsregering. avgör väljarna.Med denna grund möter vi den kommandevalperioden med tillförsikt. Vi vet att väljarnakommer att ge och det politiska mittfälteten betydande roll i en kommande valperiod. Så hardet varit under den gångna valperioden. Och dethär landet är tillräckligt demokratiskt moget för attinte tro på ytterlighetspolitik.Anf. 43 ():Herr talman! Detta är, som har sagts tidigare, densista partiledardebatten under den härmandatperioden. Det är av naturliga skäl ocksåinledningen och uppmarschen till valrörelsen, ochdet brukar innebära vissa positionsbestämningar.Man har redan på olika håll försökt utmåla valet isvart och vitt, uteslutande som ett val mellan tvåalternativ.Moderaterna och har slagit sig sammansom ett slags högerallians och utropat sig som detena regeringsalternativet. får bara haka påtåget om stinsen och lokföraren vill -- och omcentern vill vara med. Det är litet oklart vem sombestämmer i högeralliansen.Socialdemokraterna ser sig naturligtvis som detandra regeringsalternativet. Det står alltså ett val,säger man, mellan högeralliansen ochsocialdemokraterna. Så ser de här två alternativenpå sig själva.Men jag tror inte att verkligheten är så enkel ochsvart-vit som situationen utmålas. I verklighetenkommer inget av de här två självutnämndaalternativen att få egen majoritet. Man behöverinte vara något stor siare när man påstår det.Verkligheten är ju att det finns andra färger än desvarta och vita. Verkligheten är att det finns röd--gröna alternativ både i partipolitiken och somlösning på landets olika politiska utmaningar.Det röd--gröna tänkandet med värnandet om såvälfördelningspolitik som miljö, demokrati ochframtid är ett av alternativen i valet. Det är ettnödvändigt alternativ, eftersom ingen kan skapamajoritet i utan hänsyn till dessa frågor,dessa partier och de opinionskrav som de för fram.Herr talman! Det har odlatsen del myter om vårt parti, inte minst avstatsministern själv och hans parti.