prot · GE09109 · 1991-05-08 00:00:00 — Jag tycker att detär trist, och jag upprepar vad jag sagt tidigare: Jagtror att kommande riksdagar kommer att visastörre förståelse.Sedan kommer vi till frågan vad kostnaderna skullebli. Ett bifall till förslaget kan naturligtvis, jagmedger det, leda till en omedelbarkostnadshöjning, men det kommer också att ledatill motsvarande eller rättare sagt störrekostnadssänkningar, genom att man så tidigt sommöjligt stoppar miljöförstöringen. Ekonomi kaninte ses som någonting som bara har att göra medårets budget, utan det gäller att se längre fram itiden.Anf. 58 () replik:Herr talman! Till vill jag sägabeträffande rättshjälpen till småföretagare att jaghar angett inkomstgränser, och jag anser att derasönskemål är uppfyllda. Småföretagare som kanjämföras med vanliga löntagare får hjälp ,precis som lagstiftarna har tänkt sig.Krister Skånberg säger att ett bifall till hans motionkan innebära omedelbara kostnadshöjningar. Ja,och då är frågan var ni tänker ta pengarna. Är detnågot område inom rättshjälpen som ni tycker ärför generöst och som vi kan ta pengar ifrån? Detkommer inga förslag om det.Andre vice talmannen anmälde att KristerSkånberg anhållit att till protokollet få antecknatatt han inte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 59 ():Herr talman! Kvinnor som våldtagits eller sexuelltofredats utomlands utsätts ofta för en mycketpåfrestande situation. Det är inte nog med att självabrottet är synnerligen kränkande, utan de härkvinnorna kan också utsättas för obehagligaupplevelser i samband med utredning ochrättegång, framför allt därför att synen påsexualbrott varierar mellan olika kulturer. Det kanmånga gånger vara så att i andra kulturer bedömskvinnan vara medvållande till brottet på ett sättsom är helt främmande för oss i Sverige.De svenska kvinnor som råkar ut för sexualbrottutomlands är därför i stort behov av stöd och hjälp.Brottsoffrens situation är sådan att de i vart fallborde jämställas med kvinnor som i harråkat ut för likartad brottslighet. På grund häravbeslöt att ge regeringen till kännaatt regeringen skulle tillsätta en utredningmed uppdrag att utreda situationen för svenskamedborgare som utsatts för grova brott utomlands.Avsikten med utredningen skulle vara att hittaregler som i görligaste mån tillförsäkrademålsägandena ett förbättrat stöd.Vad som hänt efter det tillkännagivandet är attjustitiedepartementet arrangerat en hearing ifrågan. Men det var inte en utfrågning idepartementet som beställde, utan enutredning med uppgift att utarbeta ett förslag i syfteatt åstadkomma de förbättringar som vi har talatom.Eftersom regeringen inte utfört den beställningsom har gjort, uttalar vi i det härbetänkandet att vi inte är nöjda med regeringensåtgärder utan kräver att regeringen vidtar snabbareoch kraftfullare åtgärder för att lösa frågan. Vi ifolkpartiet har motionerat i det här ärendet och ärdärför tacksamma för att utskottet nu vill attriksdagen skall göra ytterligare ett tillkännagivandetill regeringen.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )11 § Nordisk arbetsmarknadFöredrogsjustitieutskottets betänkande1990/91:JU37 Nordisk arbetsmarknad (Advokaterm.m. )vice talmannen kostaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut skulle fattas . )12 § Kompetenskrav för fastighetsmäklarem.fl.Föredrogslagutskottets betänkande1990/91:LU26 Kompetenskrav förfastighetsmäklare m.fl.Anf. 60 ():Herr talman! För de allra flesta personer ochfamiljer är köp av villa eller bostadsrätt ellerfritidshus den största och viktigaste affär de gör.Det är därför av mycket stor betydelse att deaffärsuppgörelserna görs först sedan vederbörandefått en allsidig och korrekt information om värdet,olika förhållanden på fastigheten och deekonomiska följder som köpet kan få. Det är motden bakgrunden som vi har en lagstiftning, variuppställs ett flertal krav på dem som arbetar somfastighetsmäklare.Värdering av fastigheter görs ofta av speciellafastighetsvärderingsmän, men dessa omfattas inteav lagen om fastighetsmäklare, trots att utlåtandetsom värderingsmannen ger om en fastighet kanvara av avgörande betydelse för köpare, säljare ochkreditgivare.Fem motioner av representanter för de fyra störstapartierna har väckts om skärpning avutbildningskrav m.m. för fastighetsmäklare och omkompetenskrav för fastighetsvärderingsmän. Vadgäller motionsyrkandena om skärpning av kravenpå fastighetsmäklare understryker ett enhälligtlagutskott vikten av att skärpa kraven, och manhänvisar till den översyn av fastighetsmäklarlagensom begärde 1988 och som kommer attresultera i en departementspromemoria undervåren. Men det är angeläget i det sammanhanget attmot bakgrund av motionskraven betona vikten avatt bl.a. utbildningsfrågorna får entillfredsställande lösning utan onödigt dröjsmål.När det gäller fastighetsvärderingsmännen har viinte nått samma enighet. Deras ställning behandlasinte i någon utredning eller motsvarande.Majoriteten avstyrker ändå motionskraven i dendelen.I reservationen som fogats till betänkandet avmoderaterna, , och miljöpartietbegär vi däremot ett tillkännagivande tillregeringen om vikten av att kvalifikationskrav ochandra bestämmelser omfastighetsvärderingsmännen tas upp till prövning ''ilämpligt sammanhang'', som vi uttrycker det. Medhänsyn till de väsentliga uppgifter påfastighetsmarknaden som värderingsmännen fylleranser vi reservanter att det är en brist ilagstiftningen att det saknas krav på utbildningm.m. för dem som yrkesmässigt ägnar sig åtfastighetsvärdering.Det är i högsta grad rimligt att vissa grundläggandekrav ställs även på värderingsmän ochinte enbart på mäklarna. Det skulle enligt vårmening öka tryggheten vid fastighetsförvärv ochminska riskerna för kännbara förluster på grund avfelbedömningar. Därför, herr talman, yrkar jagbifall till reservationen.Anf. 61 ():Herr talman! I betänkandet behandlas femmotioner om skärpning av utbildningskraven förfastighetsmäklare och om kompetenskrav förfastighetsvärderingsmän. gällande lag om reglerför fastighetsmäklare trädde i kraft den 1 juli 1984.Det var en framgång att det då blev en särskild lagmed betydligt skärpta regler, jämfört med vad somgällde , dvs. 1988, beslutade medanledning av då aktuella motioner att hosregeringen begära översyn av lagen i olikaavseenden. Den begärda översynen avfastighetsmäklarlagen pågår inomjustitiedepartementet. Resultatet avöversynsarbetet kommer att redovisas i endepartementspromemoria ellerförsommaren 1991. I denna promemoria behandlasbl.a. utbildningsfrågorna.Med hänsyn till att vi inom en mycket snar framtidfår en samlad redovisning av de förslag somöversynsarbetet resulterat i anser utskottet attmotionerna inte bör föranleda någon riksdagensvidare åtgärd. Jag vill tillägga att vi inomlagutskottet upplever det som mycket positivt attöversynen av fastighetsmäklarlagen nu i detnärmaste är slutförd. Jag uttalar också, påutskottets vägnar, den förhoppningen att detfortsatta arbetet i departementet skall kunnabedrivas effektivt och skyndsamt, så att vi inom eninte alltför får en proposition i ärendet.När det sedan gäller fastighetsvärderingsmännenbör det först konstateras att för dem finns ingabestämmelser som motsvarar dem som finns förfastighetsmäklare. Några motionärer vill att denarbetsgrupp som arbetar med en översyn avfastighetsmäklarlagen, och som snart är färdigmed sitt arbete, skall få tilläggsdirektiv och ävenutreda frågan om eventuella lagregler förfastighetsvärderingsmän. Förslaget innebär att helautredningsarbetet kraftigt försenas, något somutskottets majoritet inte vill vara med om. Det ärenligt vår uppfattning mest angeläget att översynenav fastighetsmäklarlagen kan presenteras.De nya lagregler och krav på utbildning som kankomma att gälla för fastighetsmäklare blir i höggrad styrande för bedömningen av vilka krav sombör ställas på fastighetsvärderingsmän. Av denanledningen bör vi först besluta om ändringar ifastighetsmäklarlagen. Därför får frågan omeventuella kompetenskrav förfastighetsvärderingsmän tas upp till behandling i ensenare etapp av reformarbetet.Herr talman! Jag yrkar bifall till hemställan iutskottets betänkande och avslag på reservationen.Anf. 62 ():Herr talman! Detta är en viktigkonsumentskyddsfråga. Som jag nämnde i mittinlägg är köp av villa och liknande den största affärsom de flesta personer gör. Därför är det viktigt attinte bara mäklarna utan även värderingsmännenhar tillräckliga kvalifikationer. Vi tycker att det ärsynd att socialdemokraterna är passiva i den härfrågan. Vårt ställningstagande är att ianledning av motionerna skall göra ett uttalande.Det gäller ju principiellt om vi vill att riksdagenskall ange en färdriktning i det här fallet eller omriksdagen passivt skall avvakta om regeringennågon gång kommer att vidta någraåtgärder.Jag vill betona att vi var ense om att avslåmotionerna när det gäller fastighetsmäklarna. Mennu gäller det fastighetsvärderingsmännen. Denöversyn av fastighetsmäklarlagen som sker kommerenligt vad vi alla kan förstå inte att på något sättpåverka fastighetsvärderingsmännens ställning ochkraven på deras kompetens.Att detta har mycket stor betydelse upplevde jagför . Jag träffade två ungdomarsom hade bott tillsammans och skaffat sigvilla. ville man inte hålla ihop längre. De hadeen tvist om hur de skulle förfara med villan. Förnågra månader sedan hade en värderingsmankommit fram till att deras villa var värd omkring750 . Efter diskuterande och diverse annathade en ny värderingsman kopplats in. Hanvärderade villan till , alltså bara ungefärtvå tredjedelar av vad den första hade värderat dentill. Villamarknaden har inte ändrats på den ortendet gällde och ingenting annat heller. Där ser vi delshur viktiga uppgifter värderingsmännen har, delsatt vi verkligen måste kunna lita på att derasutlåtande är sakligt väl motiverat. Därför behövsdet krav på utbildning av dem m.m. Det är därförvi har reserverat oss.Anf. 63 ():Herr talman! Jag vill bara göra ett kort tillägg.Även om det inte finns några formellakompetenskrav uppställda förfastighetsvärderingsmän sker det ändå ett strängturval. Banker och kreditinstitut anlitar ett rätt stortantal fastighetsvärderingsmän, men för att anlitasav dessa banker och kreditinstitut måste man havisat att man besitter en mycket stor kompetensinom området. Man måste ha förtroende frånbankerna och fortsätta medsitt arbete.I dag är många konsult- och ingenjörsfirmorfastighetsvärderingsmän. I den kretsen avmänniskor finns det många som harcivilingenjörsexamen eller annan ingenjörsexamenoch som har lång erfarenhet frånbyggnadsverksamhet ochfastighetsvärderingsarbete. Det finns alltså etturval av människor som ger en garanti för att vi fåren riktig värdering av fastigheterna. Av dessa skälhar vi ansett att det går att vänta ytterligare ett taginnan vi sätter i gång med det utredningsarbetet. Viskall först kunna besluta om vilka krav vi ställer påfastighetsmäklarna, eftersom det har ett visstsamband med det här.Anf. 64 ():Herr talman! När vi talar om vikten avkompetenskrav då det gällerfastighetsvärderingsmännen är det inte förenat mednågot påstående att samtliga värderingsmän skullevara för litet kvalificerade. Många är säkert välkvalificerade även om man kan sätta frågeteckennär utskottsmajoriteten uttrycker att en majoritetav dem skulle ha civilingenjörsexamen. Det är nogen överdrift. Låt oss vara ense om att många, ellerkanske de flesta, är väl kvalificerade och gör ettmycket gott arbete, men det förekommer -- detvittnar motionerna om och det visar den praktiskaerfarenheten -- ändå som utger sig för att varafastighetsvärderingsmän men inte handlar på ettsätt som man egentligen kan kräva av den gruppen.När vi nu vill ha dessa regler kan vi anknyta tillvarför det blev en lagreglering avfastighetsmäklarna. Före denna lagreglering sköttesig de flesta fastighetsmäklare bra, men det fannsett samhällsintresse och ett konsumentintresse avatt det blev en lagstiftning. På samma sätt tror vireservanter att det finns ett starkt samhällsintresseav att få de här frågorna om värderingsmännen merbelysta, så att vi också förhoppningsvis kan fåspeciella kompetenskrav för dem.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )13 § Ändringar i namnlagen m.m.Föredrogslagutskottets betänkande1990/91:LU28 Ändringar i namnlagen m.m.Anf. 65 ():Herr talman! Också behandladelagutskottet och ett förslag om ändring avnamnlagen. Då var det frånmoderata samlingspartiet som i en brett upplagdmotion pekade på en del olägenheter med dennuvarande namnlagen.I år har vi tagit ställning till två motioner, en fråncenterpartiet och min , om dethär.Jag tänkte bara peka på ett exempel som gör att dennuvarande namnlagen inte upplevs somden liberala lagstiftning som det faktiskt var tänktatt den skulle vara från början. Jag vill peka påproblemen med de s.k. mellannamnen. För densom kanske inte vet det kan jag berätta attmellannamnen är ett icke efternamn ellersläktnamn som man av olika skäl kan få anta. Detplaceras mellan de vanliga förnamnen ochsläktnamnet. Det har blivit ganska vanligt att göradetta. Många kvinnor vill kanske visanamntillhörigheten med barn i tidigare äktenskap,med sitt ursprungliga familjenamn och sin släkt ochkanske med en makes släkt och namn. De väljerdärför att till sitt efternamn, som vi vanligen kallardet, lägga ett mellannamn.Också tidigare fanns den här möjligheten, men dåkallades det för tilläggsnamn och placerades efterefternamnet. Jag vill påstå att den här placeringenmellan förnamn och efternamn ställer till medotroliga problem och förvirringar. Det här är ennymodighet som det borde ändras på, eftersom denhar visat sig ge många problem vid användandet.Ett målande och beskrivande exempel på detta kanman se om man läser förra numret av Mitt iStrömmen. En delegation av tjänstemän frånriksdagen hade varit nere i för att göra ettstudiebesök. Deras pass skrevs av mycket noga föratt de skulle få namnbrickor. När avskrivningen varfärdig upptäckte de till sin förfäran att i stort settingen hette vad de egentligen hette. De hade delsråkat ut för att man automatiskt utgick från att detförsta namnet -- om någon hade fler -- vartilltalsnamn, dels hade det beryktademellannamnet fått gälla för efternamn. Man hadenämligen nere i , precis som man gör här,automatiskt utgått från att det som ser ut somefternamnet och kommer först också ärsläktnamnet.Jag menar att det är där problemet ochknutpunkten ligger. Mellannamnen behandlasnästan alltid som vore de efternamn ellersläktnamn. Det kan man se otaliga exempel på. Detkan gälla plastkort -- något som vi alla är överöstaav -- det kan gälla register, och det kan bli problemnär man skall få sitt namn infört i telefonkatalogen.Jag nöjer mig med att hänvisa till min motion, därjag har beskrivit problemen, i stället för attytterligare uppehålla mig vid dem här fråntalarstolen.Detta är alltså problemet. Det strider egentligenmot vår intuitiva uppfattning, att av de namn somkommer efter förnamnet är det naturligtvis detförsta som är det viktigaste och som borde varaefternamnet. Det strider också mot vanor ochpraxis på andra håll i världen. Jag anser alltså attdet är dags att se över namnlagen på den här ochnågra andra punkter, och jag vill med detta yrkabifall till reservationen till lagutskottets betänkande28.Anf. 66 ():Herr talman! Begreppet mellannamn uttryckerprecis vad det är fråga om, nämligen ett namn somplaceras mellan förnamnet och efternamnet. Ettmellannamn är underordnat efternamnet.Elisabeth anser att det nuvarande systemetinnebär risker för missförstånd dels vidutformningen av en rad register, dels i dagligt tal.När det gäller utformningen av olika register anserjag att registren måste anpassas efter människorsnamn. Det är människan som är det högsta, ochregistren är hjälpmedel. Det är alldeles klart att detfinns tekniska lösningar för att i ett register kunnata in hela namnet, dvs. såväl mellannamn somefternamn. Kontokort och andra plastkort kanockså utformas så att det fullständiga namnetanges. De som hävdar att namnlagen måste ändrasmed hänsyn till olika registers utformning kan intemena allvar. Namnlagen är av högre status änprincipen för hur ett register skall utformas.Utskottets majoritet kan vidare inte delauppfattningen att det nuvarande systemet medmellannamn och efternamn inger en allmänosäkerhet om vilket som är efternamn. Dessutomskulle enligt vår uppfattning den i motionenföreslagna ändringen, dvs. att mellannamnet skullekallas tilläggsnamn och placeras efter efternamnet,inte innebära någon lösning av det eventuellaproblem som kan finnas. Detta förslag skulle istället troligen skapa en ännu större osäkerhet hosfolk i allmänhet, eftersom det är en helt ny principsom bryter mot den tradition som sedan lång tidfinns i det svenska namnbruket.Herr talman! Jag ber att få yrka bifall till utskottetshemställan och avslag på reservationen.Anf. 67 ():Herr talman! Vi kan träta om huruvida detta är ettproblem eller ej, men vi rör oss ju båda medförmodanden. Jag vill bara hävda att jag faktiskttror att en majoritet av den svenska befolkningenuppfattar det som ser ut som ett efternamn och somkommer först just som ett efternamn.Det låter bra att man skulle ändra kontokort ellerandra register efter människan, men jag kan inte seannat än att man då får göra det genom att eftermellannamnet ha en liten parantes där man skriverexempelvis ''mellannamn, obs ej efternamn'',eftersom detta namn uppfattas som efternamnet.Jag får emellertid finna mig i att utskottetsmajoritet inte har låtit sig övertygas. Men jagförmodar att den här frågan också framöverkommer upp i . Namnlagen kan ju intevara så helig att den inte går att ändra om det är pådet sättet att många människor upplever detta somen olägenhet. Jag ser fram emot att kanske underkommande år få diskutera frågan.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )14 § Det allmännas skadeståndsansvarFöredrogslagutskottets betänkande1990/91:LU27 Det allmännas skadeståndsansvar.Anf. 68 ():Herr talman! Antag att det allmänna begår fel ellerpå annat sätt handlar oriktigt och därigenomtillfogar en enskild person ekonomisk skada somkan vara mer eller mindre kännbar. Vem skallslutligt stå för skadan -- den som oförskyllt drabbatseller det allmänna, dvs. alla vi medborgaresolidariskt? Om svaret inte kan ges i en endaformel, vilken bör då den allmänna inställningenvara till denna för rättsstaten centrala fråga? Börsjälva utgångspunkten vara hänsynen till detomgivande kollektivets krav på överhöghet elleromsorgen om den enskildes integritet?Mina frågor kan formuleras även på ett annat sätt,nämligen hur långt det allmännas intresse heltallmänt bör sträcka sig över den enskilde.Självfallet måste det finnas samhälleliga ramar somkollektivet måste säkra -- vid behov medtvångsmakt. Men det är vid utstakningen avgränsen, punkt för punkt, mellan områdena för denenskildes anspråk på självbestämmande och detomgivande kollektivets krav på överhöghet somdjupa, inte alltid helt medvetna attitydskillnaderslår igenom. Denna beskrivning har jag hämtat frånprofessor bok blått.Med en kanske alltför grov förenkling skulle man,fortsätter Strömholm, kanske kunna säga att denena sidan -- den socialistiska -- lägger bevisbördanför riktigheten i den enskildes anspråk på dennesjälv; det är hans sak att övertygande styrka attfrågan är sådan att alla andra bör avstå från attbestämma över honom. Den andra sidan -- denborgerliga, för att något namn ha -- åläggerdäremot det allmännas företrädare att bevisa att enfråga verkligen i så hög grad angår alla, eller i varjefall en stor grupp, att det är motiverat attspörsmålet undandras den enskildes suveränadisposition och underkastas kollektivets beslut.Dagens rättsläge kan i stort karakteriseras som ''detkollektiva intressets övervikt'', för att citera GustafPetrén i den av Rättsfonden sedanutgivna . Det är lätt att åskådliggöradenna tes från hela det stora mänskliga område somkan sammanfattas i betänkandets rubrik Detallmännas skadeståndsansvar. Det allmänna slippermed andra ord att i stor utsträckning göra rätt försig eller sålunda att kompensera den uppkomnaskadan i motsvarande mån.Vi borgerliga i lagutskottet har också tålmodigtunder en följd av år genom egna motioner ochanföranden i kammaren och med hänvisningar tillolika timade händelser med pedantisk noggrannhetslagits för att öka den enskildes rättsskydd; minförsta motion i ämnet har sålunda på nacken.En sådan händelse som vi ansett särskiltupprörande har varit den behandling som HalvarAlvgard utsatts för. Han har på sitt sätt blivit ensymbol för de enskilda som kommit i kläm till följdav rådande rättsläge. Min partikamrat kommer att uppmärksamma falletAlvgard i ett eget anförande, detta med anledningav en färsk motion från honom i ämnet. Våraansträngningar och våra omsorger om den enskildehar emellertid varit förgäves. Socialdemokraternahar konsekvent sagt nej till nästan varje förbättringav den enskildes ställning. De har funnitförhållandena tillfredsställande. År harvåra förslag sålunda röstats ned i kammaren.Till sist fann socialdemokraterna läget emellertidför vara så besvärande att de gjordebetydande eftergifter åt oss borgerliga. De närmareomständigheterna har jag beskrivit tidigare fråndenna talarstol. Eftergifterna bestod dels i enproposition om avskaffande av de s.k.begränsningsreglerna i 3 kap. 3--5 §§skadeståndslagen, dels också i tillsättande av parlamentarisk utredning med syfte att översegällande, invecklade rättssystem.Så långt är allt gott och väl: Gutta cavat lapidem. . .Droppen urholkar stenen, icke genom sin tyngdutan genom att falla ofta.Utredningen har nu varit full verksamhet i drygtett år. Många av de juridiska spörsmålen ärutomordentligt invecklade. Utredningensbetänkande, när det ser dagens ljus, kommer att blien förnämlig rättskälla. Direktiven tillutredningen -- i vilken dagens debattörer frånlagutsktotet med något undantag när har säte -- äremellertid alltför snäva och hindrar därmedformellt den förutsättningslösa och allsidigaprövning som vi borgerliga pläderat för. Ireservation 1 till betänkandet utvecklar vi våraståndpunkter närmare.Herr talman! Med hänvisning till det anförda ochtill anföranden av mina borgerliga bröder yrkar jagbifall till de båda reservationerna till betänkandet.Anf. 69 ():Herr talman! Detta ärende handlar om detallmännas skadeståndsansvar. Det betyder påvanlig svenska: myndigheternas ansvar för felaktigmyndighetsutövning eller -- som jag egentligenskulle vilja formulera det för att ta det från rätt håll,dvs. de drabbades håll -- de drabbademyndighetsoffrens rätt till skadestånd. Det är vadärendet skall handla om.Myndighetsoffrens extremt dåliga rättsskydd harblivit blixtbelyst genom den s.k. Alvgardhistorien.Det var ju bilhandlaren i som efter enfelaktig myndighetsutövning drabbades av enmiljonförlust och av staten ''generöst'' erbjöds5 000 kr.I har drivits en enviskamp på det sätt som min företrädare i talarstolen,, sade mot en socialistisk majoritetför att förbättra rättsläget. Det har varit en lång ochknagglig väg, och på den vägen finns tre milstolpar.Den första milstolpen nåddes . Det var dåsom , efter flera tidigare resultatlösaförsök motionsvägen, äntligen beslöt starta enutredning för att göra en översyn av denorättfärdiga skadeståndslagen. Dettautredningsarbete pågår, vilket nämnde.Herr talman! Den andra milstolpen gäller dagensunika beslut. Det är faktiskt unikt att riksdageningriper för att i ett enskilt fall hjälpa ett hårtdrabbat myndighetsoffer. Alla vet att jag talar omHalvar Alvgard. Det är ett myndighetsoffer somregeringen och justitiekanslern på ett uppenbartsätt har nonchalerat i snart tio år.Under denna vår har det väckts flera motioner iärendet, och de har tillstyrkts även av densocialdemokratiska gruppen under ledning avLennart i lagutskottet. Jag tycker att jagutan problem kan kosta på mig att ge en eloge tillLennart för att vi har kommit så långt.Resultatet blev ett tillkännagivande frånlagutskottet till regeringen om gottgörelse tillHalvar Alvgard.