prot · GE09102 · 1991-04-25 00:00:00 — De alternativ som fanns verkar man nu viljaglömma bort i debatten. Ett alternativ till tillfälligtsparande och arbetsmiljöavgift var högre moms ochökade arbetsgivaravgifter. Då hade det inte varitnågra sparpengar återbetalade. Då hade det intefunnits några möjligheter för dem som står utanföreller riskerar att ställas utanför arbetsmarknadenatt få tillbaka pengar.Genom att satsa på arbetsmiljöavgift låter viföretagen själva vidta åtgärder för att förbättra sinarbetsmiljö. De som inte hyllar åsikten attnäringslivet självt skall klara det här menar att manskall gå den traditionella vägen genomsjukkassebyråkratin. Jag har därför medbestörtning sett att ett av de partier som reserveratsig här har föreslagit i arbetsmarknadsutskottet skall ta en miljard av de pengar somarbetsgivarna har betalat in. Vi kommer aldrig attacceptera att pengar som arbetsgivarna har betalatin för att förbättra arbetsmiljön går in i någonbyråkrati. Jag tycker att det är ett oerhört allvarligtställningstagande, att försöka dra undan en miljardav de pengar som man har slitit in från näringslivet.Anf. 11 FÖRSTE VICE TALMANNEN:Debatten gäller finansutskottets betänkande 24,återbetalning av tillfälligt sparande.Anf. 12 ():Fru talman! I det beslut som fattades 1989 ingickdet flera komponenter.Ett tredje alternativ till det som finansministernföreslog var att inte göra någonting alls. Det hadelett till högre inflation och sämre konkurrenskraft.Riksdagens beslut innebär nu att pengarna ställs tillfolks disposition. Datumen kommer atttidigareläggas, står det i propositionen. Dehårdaste kritikerna får svälja förtreten. Vi står vidvårt ord. Något annat har heller aldrig varitaktuellt.En sak är ändå utomordentligt säker. Hade detblivit en momshöjning, hade de pengarna variträddningslöst förlorade för medborgarna. får demånga människorna fritt disponera sinasparade pengar. Man frågar sig naturligtvis: Närkommer de pengar att betalas tillbaka som dragitsin genom momsbeslutet året efter?Genom det här beslutet drog vi in köpkraft underen överhettad period. Vi återbetalar sparpengarnai lågkonjunkturen och i när avtalen ger litet.Vi satsar på att näringslivet självt skall sköta sinarbetsmiljö, inte att det skall göras viaförsäkringsbyråkratin, och vi fullföljer våra löftenom återbetalning.Jag ber att få yrka bifall till utskottsmajoritetenshemställan.Anf. 13 () replik:Fru talman! Det är inte utan att jag i det här lägethyser en stark medkänsla med . Tillskillnad från skall jag erkänna attGunnar inte var särskilt pådrivande vidinförandet av tvångssparandet, även om initiativetonekligen kom från hans parti. Men jag skall räknahonom till heder att han i det här fallet låg ganskalågt. Det framgick ju också av hans framträdande ihär att han helst vill tänka och tala om någotannat.Arbetsmiljöavgiften var ju ändå enarbetsgivaravgift, så den undgick man inte. Vadbeträffar momshöjningen, som man i centerpartietvar så angelägen om att förhindra, kan sägas att denredan var avförd från dagordningen när beslutet omtvångssparandet formulerades. Det skedde i ett talsom hölls av LO-ordföranden ,då han förklarade att LO aldrig kunde gå med på enmomshöjning. Därmed var den frågan således intelängre aktuell. Hela den räddningsinsats somtvångssparandet skulle utgöra var alltså alldels ionödan, och vi har också fått se konsekvenserna avdetta.Jag skall nöja mig med att ändå fråga GunnarBjörk, som satsat på att försvara en dålig sak, omhan inte kan medge att tvångssparandet -- dvs. atttvinga människor att spara och att styraåterbetalningen till en tidpunkt som man bedömervara den minst skadliga från samhällets synpunkt --är ett utslag av kommandoekonomi, dvs. densortens tänkande som vi på den icke-socialistiskasidan har all anledning att ta avstånd från.Anf. 14 () replik:Fru talman! sade att alternativet tillinförande av tvångssparande var en höjning avmomsen. Men då bortser han faktiskt från att det iriksdagen skulle ha funnits en majoritet mot enmomshöjning om hade anslutit sig till deövriga motståndarna. Det var alltså ingen konst attundvika momshöjningen; om bara hadesagt nej hade det funnits en majoritet medvänsterpartiet inblandat, och förslaget om enmomshöjning hade därför aldrig kunnat gå igenom.I övrigt hänvisar jag till vad har sagtsom motivering.Anf. 15 () replik:Fru talman! Jag måste, , konstateraatt debatten ändå visar på att vi nu är rättöverens om att pengarna skall betalas tillbaka. Detfinns en del tekniska invändningar om när det skallske -- det rör sig . Men annars ärvi ganska överens, och det är väl bra att vi är såeniga, även om det till betänkandet finnsreservationer.Lars De Geers argumentering när det gällermomsen håller inte i fall. Året därpåbehövde man nämligen inte vidta några åtgärderalls, eftersom då valde att traska patrullmed socialdemokraterna i en rejäl och duktigskattehöjning.Anf. 16 () replik:Fru talman! Skattehöjningen upphör ju medutgången av det här året, så den är inte evig.Anf. 17 () replik:Fru talman! Skillnaden är då att denöverenskommelse som gick med i innebäratt alla pengar återgår till näringslivet och tillskattebetalarna, medan folkpartietsskatteöverenskommelse möjligtvis upphör, menpengarna återgår därmed inte. Det är skillnadenmellan centerpolitik och liberal politik.Anf. 18 ():Fru talman! Jag tror att den här diskussionen omtvångssparandet kommer att bli ett klassisktexempel på hur man försöker försvara en dålig sak.Ta bara det senaste inlägget av , därhan sade att alternativet till tvångssparande var enmomshöjning. Men vi fick ju en momshöjning åretefter; vi fick alltså både tvångssparande ochmomshöjning.Det var också underbart att höra säga att det inte var . Det är ju så man argumenterar ibarnkammaren! Det var ju ändå regeringen, ivilken ingick, som lade frampropositionen, vilken är underskriven av vicestatsministern och biträdande finansministern. Detkan man ju ändå inte springa ifrån.Jag tycker att det är minst sagt underligt att mankallar detta för ett ''tillfälligt'' sparande. Jag slog förnöjes skull upp ordet, eftersom jag tycker att det idetta sammanhang är mycket förvillande. Ordettillfällig kan betyda följande: kasuell, ockasionell,accidentell, episodisk, improviserad, dagsländelik,efemär, sporadisk, enstaka och udda.Apropå ''enstaka'' kan jag nämna att man påGöteborgs och , somskatteutskottet besökte , uttryckte enförhoppning om att detta verkligen skulle vara enunik händelse. Man bad att i fortsättningen fåslippa något liknande. Som ni vet har man påskattemyndigheterna otroligt mycket att göra delspå grund av skatteomläggningen, dels till följd avden nya skatteförvaltningen. Man har alltså därverkligen sett med mycket stor skepsis på detta.Man använder alltså uttrycket ''tillfälligt'' sparandedärför att man inte vill säga att det är etttvångssparande, men det är fråga om etttvångssparande. Att säga att det är ett tillfälligtsparande låter ju väldigt vackert. Man kan givetvissäga att varje sparande beslutas vid ett visst tillfälle.Man talar om tillfälligt obligatoriskt sparande, menman skulle väl inte tala om tillfälligt frivilligtsparande. För övrigt är inte något sparandetillfälligt, utan det är antingen kortfristigt,långfristigt eller eventuellt på medellång frist.Jag tror att den här språkförvanskningen ökarmisstron mot politiker. Man vågar exempelvis intesäga skattehöjning, utan man säger i ställetinkomstförstärkning. Man talar däremot inte om en''inkomstförsvagning'' när man sänker skatterna,utan då är det fråga om en skattesänkning, vilket julåter väldigt populistiskt. Man har anpassatvokabulären efter det intryck som man tror att detgör på väljarna.Jag skall gärna hålla tidigare utskott räkning för faktiskt på s. 3 i betänkandet -- och det ärförsta gången jag ser detta -- talar om ett tillfälligtobligatoriskt sparande. Det är det förstaerkännandet jag har sett på att det är fråga om ettobligatoriskt sparande. Att det är obligatorisktinnebär ju att det är ett tvång. Finansutskottetsledamöter vet ju att en obligation är en statligskuldförbindelse, som staten är tvungen att lösa in.Det betecknar alltså ett tvång.Jag vill sedan ta upp de samhällsekonomiskaeffekterna, eftersom detta också är ett heltohållbart argument. Jag har tidigare ställt en frågatill biträdande finansministern om det tillfälligasparandet -- eller tvångssparandet, som deträtteligen heter --, och jag har även väckt en motioni frågan, vilken finansutskottet har behandlat. Närman hade beslutat om återbetalningen avtvångssparandet sade biträdande finansministerErik följande: Regeringen vill härmedockså tacka alla de människor som genom sittsparande gjort en viktig insats för att i ett besvärligtläge stabilisera landets ekonomi.Detta är naturligtvis rent nonsens, och en som inserdet är . har redanciterat honom. skriver i sinamemoarer att han tyckte att han under den tidenlevde i två verkligheter -- jag frågar mig om hanegentligen levde i någon verklighet; han verkar jusnarare ha existerat i en annan värld. Han ansågalltså att tvångssparandet var det dummaste hangett sig in i. Han säger vidare något som jag tyckerär ännu intressantare: ''Även om jag utåt måste ståför uppgörelsen och försvara den insåg jag att denur stabiliseringspolitisk synpunkt närmast var enkatastrof. ''Jag tycker av den anledningen att det nu är myckettröttsamt att höra finansutskottet upprepa attuppgörelsen var mycket betydelsefull urstabiliseringspolitisk synpunkt. Detta är jufullständigt nonsens! Skatteåterbäringen betalas nuut , och den får betalas ut oavsettbeloppet. Ni kan inte gå ut och säga att ni avstabiliseringspolitiska skäl inte kan återbetala såmycket av skatten och att ni därför väntar med attbetala tillbaka en del av överskjutande skatt tilljanuari eller februari därför att man inte ytterligareskall öka efterfrågan i december.Det är, som sade, ett uttryck förkommandoekonomi att man på detta sätt skalldirigera människors konsumtionsvanor. Dessutomär det ur stabiliseringssynpunkt helt orimligt. Vi vetinte alls vilken nettoeffekten av tvångssparandetvar. Den kanske var mycket liten och över huvudtaget inte hade någon verkan urstabiliseringspolitisk synpunkt -- detta är ju inne på, och han kan ju det här.Jag vill också gärna peka på hur orättvisåterbetalningen egentligen är. De som slarvar medsin skatt och som inte har betalat in en tillräckligfyllnadsinbetalning till , får jutillgodoräkna sig det genomförda tvångssparandet.De får använda det till att betala in kvarståendeskatt. Men de som har betalat in all sin skatt skallfå vänta ända till följande år innan de fårutnyttja sin överskjutande skatt. De som liggerefter får som sagt utnyttja de pengar de skulle habetalat in som tvångssparande redan nu för attminska sin kvarstående skatt. Det är en klarorättvisa. Därför är det angeläget att man betalartillbaka de tvångssparade medlen så snart sommöjligt till samtliga.De administrativa kostnaderna är underskattade.De uppgår till mer än 40 miljoner -- de ligger påminst 100 milj. kr. Man räknar nämligen inte in detextra arbete som skatteförvaltningarna har utsattsför, och man räknar heller inte in attkronofogdemyndigheten -- de har 400 000 fall --måste gå igenom varje restlängd för att se ompersonerna i fråga är uppförda på restlängd, och föratt i så fall från tvångssparandet dra av detvederbörande är skyldig staten innan pengarna fårbetalas ut. Det är också en granskning som man harutelämnat när man beräknat kostnaderna. Till detkommer utbetalningen via posten och den dubblautbetalningen, dels , dels , somman försöker motivera från stabiliseringssynpunktoch med att man inte skall öka julhandeln ochannat nonsens.Jag tror som sagt att hela den här historien kommeratt bli ett klassiskt exempel på hur politikerförsöker försvara en dålig sak.Anf. 19 () replik:Fru talman! Det är intressant att Hegeland hävdaratt även om tvångssparandet innebär enåtstramning med 25--30 miljarder -- paketetinnehöll ju flera saker än tvångssparandet -- skulledet inte vara någon intressant del av enåtstramningspolitik; i så fall är även en hel del avde åtgärder som har föreslagit ganskaolönsamma.Hegeland talar om misstro mot politiker på grundav tvångssparandet. En sak som kan ha skapatmisstro är den ymniga flod av insändare somförekommit i tidningar -- en del har varit ganskalika varandra -- om att ochsocialdemokraterna lurar folk, eftersom vi inteskulle ha för avsikt att betala tillbaka pengarna. Pådet sättet skapas en bild av att vi har ljugit omåterbetalningen. På den punkten kanske en ochannan just nu känner sig litet bekymrad över attpengarna återbetalas såsom lovat. Det uttalandetkan möjligen avslutas med: ''Surt, sa' räven''.Anf. 20 () replik:Fru talman! Jag känner naturligtvis liksom LarsTobisson en viss sympati för -- han ärju rätt återhållsam här i debatten. Vi beskyller inteGunnar för att ha farit med osanning.Däremot har det tänjts litet på sanningen.Tidigare sades det här att man skall betala tillbakatvångssparandet; till skillnad från en skatt, somman inte får tillbaka, får man ändå tillbaka de härpengarna. Men det gäller ju inte alla de människorsom fick betala in detta tvångssparande och sedanhann avlida medan medlen hölls inne. Från derassynpunkt var det absolut fråga om en skatt -- de fickaldrig mer se de pengarna! Det kanskeskattemyndigheten, de närmast anhöriga ellernågon stiftelse däremot fick.Frågan var vilken effekt just tvångssparandet harpå samhällsekonomin. Då diskuterade man inte allsnettoeffekten. Det är klart attåtstramningsåtgärder har en viss effekt, mennettoeffekten känner man inte till.Det intressanta är att man egentligen aldrig kantvinga någon människa att spara -- människornakan alltid kompensera sig på annat sätt: De kanskeköper på kredit, de kanske utnyttjar tidigarebesparingar. Ingen känner faktiskt till hur stortnettosparandet blev. Därför kan tvångssparandetmycket väl vara ett slag i luften. Jag är heltövertygad om att efter alla sina årsom finansminister insåg detta sammanhang.Anf. 21 () replik:Fru talman! Det tal som förekommer omomfördelning ger en känsla av att det är 20 000--30 000 det handlar om. För handlardet för många löntagare om mellan 400 och 800kronor.Skälen till att spara i allemanssparandet ochallemansfonder är så att säga också att det kansägas ge till resultat en omfördelning av pengarna,och en sådan omfördelning har också skett.Jag begärde ordet för att Hegeland sade att vi hartänjt på beslutet. Okej, vi har tänjt åt ett håll: Vihar betalat tillbaka det tidigare än vad som var sagt.Anf. 22 ():Fru talman! Det här är egentligen en ganskaintressant debatt. har tydligenblivit den mest populära personen i . Jag tror inte att han blivitså citerad som . Aldrig trodde jag välatt han skulle bli så populär i borgerliga kretsar.Man skulle nästan kunna tro att han pretenderadepå att bli kommande borgerlig finansminister medtanke på all den glädje med vilken han här citerasoch med tanke på all den klokskap som han i dessadagar uppenbarligen representerar jämfört med dumhet som han tidigare representerade. Jagär inte här för att försvara , men jagtycker att det är intressant att iaktta hansutomordentligt stigande populäritet. Det är möjligtatt han är mindre populär blandsocialdemokraterna -- det vet jag inte.Tvångssparandet var ju ett sätt att dra in pengar --vi hade då en överhettning i den svenska ekonomin.Grunden var att man skulle göra något åt den, ochdå var det moms och arbetsgivaravgifter man hadetänkt sig. Det tyckte vi i inte var någonbra lösning. Vi ville gärna vara med och försökadämpa ekonomin, men vi ville att det skulle ske påett grönare sätt, nämligen genom att vi fick enmiljöinriktning på politiken. För vår del innebärdet att se till att göra sådant som förstör miljöndyrare. Sådana var inte grundförslagen, ochtvångssparandet har inte alls den verkan. Därföravvisade vi det förslaget.Det är naturligtvis alldeles utomordentligt att mannu har kommit till insikt om att de här medlen skallbetalas tillbaka, och det snabbare än vad som frånbörjan planerades. Vi ställer oss då bakom att manfaktiskt skall ge tillbaka de här pengarna så fort somdet över huvud taget går till människorna. Vi hadegärna velat att det skulle ske , mendet var av administrativa skäl inte möjligt. Nästatidpunkt är då när människor får sinskatteåterbäring. Det är den sista tänkbaratidpunkt då det här borde ske. Vi tycker att det ärbedrövligt att majoriteten inte kan ställa upp pådet.Jag reagerar på ett litet lustigt uttryckssätt avGunnar . Han sade att om man hade tagit utdet här som moms hade det varit räddningslöstförlorat. Det tycker jag är litet egendomligt. Detinnebär att han har en syn på skatter som närmasten stöld. Det betyder att han anser att de pengarsom man tar in på skatter över huvud taget inteanvänds till någonting vettigt. I så fall undrar jagvad har för skattepolitik. Jag tycker attGunnar skall förklara vad han menar med attpengarna är räddningslöst förlorade. Han sadetidigare också att skatter inte återgår. Jag troddefaktiskt att de återgick till försvar, skolor, vägar,sjukvård och en väldig massa annat. Det här ärtydligen en ny filosofi från sida.Jag ställer mig bakom våra reservationer men förtids vinnande yrkar jag inte bifall till dem.Anf. 23 ():Fru talman! har tydligen inte läst våraskattemotioner. Det råder ingen oklarhet på denpunkten. Vad jag menade var naturligtvis att dethär var ett unikt tillfälle, eftersom pengarna här gårdirekt tillbaka till dem som har betalat in dem.Anf. 24 ():Fru talman! I så fall har uttalat sigmycket slarvigt här i kammaren. Man kan bibringasuppfattningen att betraktar skatter somnågot slags stöld när det sägs att pengarna aldrigåtergår. Jag hoppas att han inte har denuppfattningen.Anf. 25 ():Fru talman! Ordet stöld har jag aldrig använt.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 6 §. )5 § Allmän kulturverksamhet, m.m.Föredrogskulturutskottets betänkanden1990/91:KrU20 Allmän kulturverksamhet m.m.(prop. 1990/91:100 delvis) samt1990/91:KrU21 Ersättningar och bidrag tillkonstnärer (prop. 1990/91:100 delvis).Anf. 26 ():Fru talman! Äradebortskyndande ledamöter av finansutskottet! Nikan gott stanna och lära er något omkulturpolitik -- det tror jag att ni kan behöva.Som blomstren skifta i det gröna,så skiftar diktens lätta här.I många former trivs det sköna,och skönt är allt som snillrikt är.Kulturen skall präglas av frihet, mångfald ochkvalitet. Friheten är konstnärens frihet att verkaefter sina egna intentioner men också allmänhetensfrihet att välja ur ett rikt kulturutbud. Mångfald ären förutsättning för den friheten. Kvalitet påkulturområdet främjas av en levandekulturtradition, av god undervisning och av en fridebatt.Med politiska insatser skapas ingen kultur men ibästa fall ett mer kreativt kulturklimat. Detförutsätter att kulturen ses som ett värde i sig ochinte görs till ett instrument för partipolitiskasträvanden eller utsätts för annan styrning.De kulturpolitiska mål som slogs fast av riksdagen1974 var tämligen okontroversiella. De har ändå påett värdefullt sätt fokuserat kulturdebatten till vissaviktiga punkter. har andra aspekterdärmed kommit i bakgrunden. Det gäller inte minstkvalitetsfrågorna och problemen kringkulturskaparnas villkor. Från borgerligt håll har vidärför under en rad år begärt att behovet av enkomplettering av målen för kulturpolitiken prövas.Vi framför detta önskemål även i år.Ett lands kulturklimat beror på mycket annat änden förda kulturpolitiken. Internationellakontakter som låter idéer, människor och samtidakonstverk röra sig fritt över gränserna är avgörandeför den kulturella utvecklingen.Samarbetsstävandena i får långtgåendeeffekter inte endast på det ekonomiska, utan ocksåpå det kulturella området.Men vi får inte byta en nationell till en europeiskslutenhet. Impulser från , ,och har under århundradenberikat vår kultur. Öppenheten mot den övrigavärlden är oförändrat viktigt i ett europeisktsamarbete.Fria media är en annan förutsättning för ettkultursamhälle. Att Nordsat -- det fria nordiskaradio- och TV-utbytet -- sköts i sank, delvis medhjälp av kortsynta kulturskapare, var tragiskt urnordisk synvinkel. växer dock fram -- inomSverige -- den mångfald på radio- och TV-områdetsom är nödvändig för en öppen debatt. Författare,musiker och andra kommer att få lättare att nå sinpublik.Barnens kultursyn grundläggs i hemmet. Enfamiljepolitik som ger möjligheter till godakontakter mellan generationerna och somrespekterar människors rätt att själva forma sintillvaro är därför också god kulturpolitik.Förskola och skola har avgörande betydelse förbevarandet av en levande kulturtradition. Godagemensamma kunskaper för alla kan välkombineras med att varje individ ges möjligheteratt utveckla sina bästa förutsättningar. Kultur iskolan är inte ett utanverk som berör enstakaämnen eller projekt -- den skall inte läggas till, utangenomsyra undervisningen. En nedrustning avskolan är en nedrustning av kulturen.Går jag över till den egentliga kulturpolitiken kanman konstatera att socialdemokraterna är vännerav en starkt centralistisk modell. De har tilldelatstatens kulturråd en mycket dominerande roll. Närdet regionala kulturlivet successivt förstärks hardetta inte lett till att roll tonats ner.Tvärtom ökade de regionala museernasberoende av . Även de centralamuseerna tvingades att bli kulturrådetssupplikanter i fråga om utvecklings- ochforskningspengar.Från moderat sida har vi större förtroende förkulturinstitutionerna själva än för dådet gäller att bedöma vad som är bra verksamhetvärd att prioritera. Vi anser därför att fördelningenav statliga medel till regionala museer bör skötas avdem själva genom en samarbetsorganisation. Påmotsvarande sätt kan t.ex. de regionala teatrarnaoch de fria grupperna få förtroende att ordna sininbördes medelsfördelning.Även i övrigt kan bidragsfördelandeuppgifter tas över av andra, från staten friståendeorgan med särskild sakkunskap -- akademier t.ex.Därmed främjas mångfald och kvalitet på en friarekultursektor. kan avskaffas.Den stela konstruktionen med grundbelopp börockså ses över. Inte minst på musikområdet, där tvåbidragssystem förekommer parallellt, blirresultatet svåröverskådligt. Ett nytt bidragssystemsom ger ökad regional rättvisa och större inflytandeöver medlen för mottagarna själva bör införas. Detär beklagligt att regeringen inte haft kraft att ta itumed den frågan.Kulturell verksamhet vinner på att ha flerainkomstkällor. En betydande del av kulturenskostnader betalas av enskilda människor i egenskapav bokköpare, biobesökare, och kunder hoskonstnärer. Det offentligas insatser är avgörandeinom andra områden: fornminnesvård, teater ochmuseer. Två andra källor skall jag särskilt nämna;sponsring och kulturfonder.Det vore naivt att tro att sponsring kan ersättaandra inkomster. Men den kan ge värdefullatillskott som möjliggör turnéer, mer påkostadeuppsättningar eller utställningar, dyrbara gästspeloch liknande ting som kanske inte ryms inomordinarie budget.Särskilt värdefull blir sponsring om den kombinerasmed fördjupade kontakter mellan kulturinstitutionoch företag. Så kan t.ex. anställda och kunder i ettsponsrande företag besöka en teaterföreställningmen även träffa skådespelare och diskutera pjäseller teaterns villkor.Den kyliga inställning till sponsring som funnits ochi viss utsträckning alltjämt finns hos de socialistiskapartierna har tyvärr kostat kulturen mycket pengar.Man kan inte bjuda med armbågen och tro attsponsorer strömmar till. Det måste etableras enömsesidig positiv relation.Från moderat sida har vi fört fram tanken påkulturfonder. Många enskilda personer och småföretag som inte skulle komma på idén att sponsraen viss verksamhet vill ändå gärna stödja kulturen --kanske en sektor som musik eller den egnahembygdens konstutövare. Sådana bidrag skullekunna kanaliseras genom fonder som stöddes avstaten i relation till de privata insatserna.Regeringen har haft i uppdrag att se på frågan, menlikgiltigt skjutit den ifrån sig.Den lönebidragsreform som fattat beslutom har klara fördelar, men riskerar också att få ickeavsedda negativa effekter.