prot · GE0957 · 1991-02-06 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:57Onsdagen den 6 februariKl. 9.001 § Allmänpolitisk debattAnf. 1 TALMANNEN:Välkomna till den allmänpolitiska debatten. Viinleder den med en partiledardebatt, som följs aven debatt om utrikespolitiken. Därefter kommer viatt ta upp ämnen efter ledamöternas anmälan. Denallmänpolitiska debatten fortsätter , ochdå startar vi med en ekonomisk debatt medföreträdare för partierna och med finansministernsom deltagare.PartiledardebattAnf. 2 ():Herr talman! Under de senasteveckorna har säkert mångas världsbild på nyttkommit att förändras. Den utveckling mot fred ochfrihet för alla som för bara tycktessom nästan självklar, har kanske för många förbyttsi en bild av krig och nya kriser.Det som inträffat visar vikten av långsiktighet i vårpolitik, av att utrikes- och försvarspolitiken aldrigförfaller till opportunism och kortsiktighet.Allvarligast i den förändrade internationella bildenär utan tvivel utvecklingen i . Jagsäger detta utan att på något sätt vilja nedvärderabetydelsen av den konflikt som handlar om attförsöka befria Kuwait.Jag tillhör dem som tidigt varnade för att ensovjetisk åtstramning mot var på gång.Jag tillhörde inte dem som såg okritiskt på densovjetiska politiken, och jag tvingas tyvärrkonstatera att klockan fortsätter att vridas tillbakai Sovjetunionen.Detta innebär självfallet risker. Ett mer auktoritärtoch av militära intressen dominerat Sovjetunioneninnebär en risk för samarbetsprocessen i idess helhet. Det är nog tyvärr ingen tillfällighet attSovjetunionen radikalt har utökat sinförsvarsbudget.Herr talman! Jag bibehåller ändå mingrundläggande optimism om den historiskautvecklingen. Det kommer i längden inte att varamöjligt att kväsa , och Estlandsfrihet. Och för det stora ryska väldet och det ryskafolket finns det i det längre perspektivet ingetalternativ till frihet, demokrati ochmarknadsekonomi.Jag hade möjlighet att i träffaledarna för det nya nya demokratiskaoppositionspartier. De målade upp en bild avdagens läge som med rätta tyvärr var mycket dyster.Men styrkan i deras övertygelse om att de måstekämpa vidare för friheten, för demokratin och försina ideal var trots allt imponerande. Vägen dit ärlång. Desto viktigare är det att vi har förmågan,viljan och uthålligheten att ge dem vårt stöd.Herr talman! , inför valet ,gjorde statsministern i denna talarstol med ett citatgällande att ''den tredje vägens ekonomiska politikhar fungerat som en dröm''.I dag vet nog alla att sanningen var en annan. Dentredje vägens ekonomiska politik misslyckades, ochSverige är nu på väg in i de dystraste ekonomiska årsom vi har haft . Inte enssocialdemokrater talar längre om den tredje vägensekonomiska politik.Jag har i debatt efter debatt , somkammarens ledamöter erinrar sig och somprotokollet visar, försökt att för statsministern pekapå den snabba ökningen av arbetslösheten. Menintresset var, som ni minns, ganska förstrött.Men tränger verkligheten sig på med brutalstyrka. , det sista 1990, varsladesnästan 25 000 anställda om uppsägning. Detinnebär att det är en av de svartaste periodernanågonsin i detta avseende. Utvecklingen går nusnabbt utför. Varslen har duggat tätt under dennajanuari, och listan kan göras mycket varslar 150 anställda.Kockums Gjuteri nere i varslar 267anställda.DUX i tror att 130 måste gå.Kabi i har lagt varsel på 450personer.Älmhults Bruk varslar 93 personer.Valmet i varslar 38 personer och Valmeti 32 personer.I gick det inte att klara Volvos storaneddragning endast med naturlig avgång, utan nuhar 1 500 personer varslats om friställning.I massmedia i går och har det nudessutom kommit uppgifter om att man övervägeratt lägga ner hela Saabs personbilsfabrik i skulle jag kunna fortsätta och fortsätta, och ändåvet vi alla att detta bara är början -- det kommer attvara ändå värre under de kommande månaderna.Att arbetslösheten nu ökar är en följd av att denekonomiska politiken har misslyckats. När skatteroch priser under dessa år ständigt har skjutit ihöjden har förlorat i konkurrenskraft. Ochnär företagen börjar att gå med förlust finns ingenannan väg än att börja skära ned.Socialdemokraterna försöker nu att springa ifrånsitt ansvar för den snabbt ökande arbetslösheten.Men det kommer inte att gå. De skröt mycket omsitt ansvar när arbetslösheten var låg. Då äransvaret också deras när arbetslöshetens stålbad,som formulerade saken, nu börjar att drabbaindivider, branscher och bygder med brutal styrka.Ty sanningen är att socialdemokraterna sedan 1982har visat att de inte förmår att driva en ekonomiskpolitik för tillväxt, välfärd och styrka. haralltmer halkat efter andra länder. En gång var vikanske ett föredöme, men används svenskpolitik i den internationella debatten mest som ettvarnande exempel.Hur mycket arbetslösheten kommer att öka, det vetvi inte. Vi vet att det blir mycket. LO har sagt attden sannolikt kommer attgå upp mot . Det är en högre arbetslöshet änvad har haft sedan 1930-talet.Denna utveckling ligger inprogrammerad imisslyckandet för den tredje vägens ekonomiskapolitik. kunde statsministern sägaatt det var som en dröm. vaknar vi ur dennadröm. För de tio- och så småningomhundratusentals människor runt om i detta landsom drabbas av arbetslösheten är det ett myckethårt uppvaknande.Det vore oklokt att lova att det nu skulle gå attradikalt bromsa denna utveckling. Det skulle hagjorts för länge sedan, med en annan ekonomiskpolitik. är det för sent.Vad det nu handlar om är att få en politik som efterkrisen ger nya jobb, nya investeringar och nyamöjligheter. Då duger den socialdemokratiskapolitiken inte längre, och det verkar faktiskt somom också socialdemokraterna själva har börjat insedetta. Den omläggning av den ekonomiskapolitiken och politiken i övrigt som vi under detgångna året har sett på ett antal punkter -- låt mignämna sjukförsäkringen och Europapolitiken somexempel -- har ju varit en omläggning bort frångammal socialdemokratisk politik och i riktningmot vad bl.a. vi moderater har krävt i valrörelseefter valrörelse.När inte ens socialdemokraterna själva längreverkar tro på socialdemokratisk politik är det högtid för ett politiskt skifte. Och det politiska skiftetförutsätter en ny och handlingskraftig regering.Sedan åtskillig tid tillbaka har vi av ledandesocialdemokrater fått höra att vi i början av dettaår, , skulle få svart på vitt när det gällerskatteomläggningens effekter.När skatteomläggningen diskuterades i kammarenförra året varnade jag för att den skulle driva inmånga människor i ett bidragsberoende, eftersompersoner i de lägre inkomstlägena inte skulle fånågon särskilt stor sänkning av inkomstskatten,som andra skatter, priser och hyror skullerusa i höjden.Men då sade socialdemokraterna att jag hadealldeles fel och att det visst inte skulle bli så.Finansministern sade t.ex. att ''alla pensionärerkommer att få realt höjt standard 1991 som en följdav skattereformen''. ''Alla pensionärer'' -- så lätlöftena då.I dag känner vi till verkligheten även på dennapunkt. Jag är övertygad om att vi alla har möttnågon, några eller många av de äldre som nuförtvivlat ser att det bara inte går att klara höjdahyror och höjda priser när man lever på pensionoch låg eller ingen ATP. Vi vet att många t.o.m.känner sig tvingade att söka socialbidrag. Men jagoch vi vet att många faktiskt envist vägrar att göradet. Man anser att man har gjort rätt för sig hela sittliv, och då anser man att man skall kunna leva påsin pension utan att behöva söka några extrabidrag.Jag läste i tidingen att man inomsocialdepartementet var ''överraskad'' över vadsom hänt och att man där nu funderar på något nyttbidrag -- temporärt eller hur det nu var -- för attklara det hela. Men det är, herr talman, fel politik,fel politik igen.Man skall helt enkelt kunna leva på sin pensionutan att behöva söka några extra bidrag, precis påsamma sätt som man skall kunna leva på sin lönutan att söka extra bidrag. När nu skatter och priserhar höjts så mycket att bidragen inte räcker till skallman inte höja bidragen, utan då skall man rimligensänka skatterna. Växlar man bara ständigt uppskatter och bidrag, så driver man fler och fler in iett bidragberoende som är skadligt för helasamhället och som dessutom är förnedrande för denenskilda människan.Det här är inte bara fråga om en teknisk skillnad iuppfattningarna mellan våra resp. partier. Härfinns en grundläggande skillnad mellan vad vi kankalla en liberal politisk syn och en socialistisksamhällssyn. För oss är det en självklarhet att manskall kunna stå på egna ben så långt det över huvudtaget är möjligt. Jag har emellertid en känsla av attdet för en socialist ibland inte gör så mycket om allaförr eller senare blir helt beroende av statensbidrag. Det är därför vi vill växla ner skatter ochbidrag i stället för att ständigt växla upp dem på detsätt som socialdemokraterna gör.I den ekonomiska politik vi har föreslagit är sänktaskatter ett avgörande inslag vid sidan avmedlemskap i den ekonomiska och monetära unionsom nu växer fram inom ramen för dengemensamma marknaden och denavmonopolisering av den offentliga sektorn som ärnödvändig för att ge individerna valfrihet ivälfärden.Vi har i världens särklassigt högstaskattetryck, och vi kommer aldrig att klara av vårekonomi och vår välfärd om vi inte sänker dettaextremt höga skattetryck. Gradvis måste vi börjasänka skattetrycket ned mot de nivåer som man hari andra jämförbara europeiska länder. Ju längre vidröjer med att påbörja den uppgiften, destoallvarligare blir de problem som vi har att brottasmed.Vi moderater har under den allmännamotionsperioden lagt fram konkretaförslag till skattesänkningar och till sänkning avstatsutgifterna. -- Det hänger självfallet ihop.För det första är det nödvändigt att vi börjar få fartpå arbete och företagande. Vi har föreslagit ensänkning av löneskatterna med ca 4,5procentenheter. En del av detta är ett resultat avden nya arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen.Annat är resultat av konkreta förslag som vi läggerfram. För att få fart på företagsamheten vill vi ocksåslopa skatten på det arbetande kapitalet iföretagen.För det andra måste vi stimulera sparande ochägande. Det gör vi bl.a. genom att sänkapensionsskatten och att successivt slopadubbelbeskattningen av aktier. Här går ånyo engrundläggande ideologisk skillnad mellan vår synoch socialdemokraternas syn. Vi vill ha ett samhälledär sparandet och ägandet sprids ut blandmänniskorna, till familjerna och individerna,medan socialdemokraterna nu förbereder att byggaut möjligheterna att med hjälp av de samladepensionsfonderna socialisera ägandet ochsparandet. Det är fel väg -- det skulle skadaSverige.För det tredje vill vi mildra boendebeskattningenoch utvecklingen av boendekostnaderna genom attbörja med att sänka fastighetsskatten och lindraden s.k. byggskatten.För det fjärde måste vi dämpa prisutvecklingen.Det kan vi bl.a. göra genom att tidigareläggaavskaffandet av den extramoms som infördes förraåret.Det här är de första viktiga stegen på denEuropaväg i den ekonomiska politiken som vimoderater har argumenterat för länge, som vi hardragit upp riktlinjerna för och som det i deprincipiella huvuddragen råder en bred enighet ommellan oss, liberalerna och i tilltagandegrad centerpartiet.Den socialdemokratiska tredje vägen harmisslyckats. Den leder oss nu in i de allvarligaekonomiska problem som kommer att dominera ivårt land -- det vet vi. Nuhandlar det politiskt om att bereda marken för denEuropaväg som är den enda som kan klaraproblemen och den enda som kan vända 1990-taletsutveckling för Sverige.Anf. 3 ():Herr talman! Eftersom det blir en särskildutrikespolitisk debatt skall jag nu i detavseendet begränsa mig till att säga en sak: Detgrundläggande problemet i konflikten iSovjetunionen och i är egentligendetsamma, nämligen bristen på demokrati. Med enmer omfattande demokratisering i båda dessakonfliktområden skulle sannolikt dagens konflikterinte finnas där. Arbetet för att sprida demokrati ivärlden är i själva verket den viktigastefredsrörelsen. Det är naturligtvis angeläget att vi iSverige efter måttet av vår förmåga engagerar oss idemokratiseringen både i och iMellersta Östern.Sedan valet har vi upplevt en ovanligt båderörig och rörlig period, fylld av omprövningar,regeringskriser och uppgörelser. En viktigförklaring är att de partier som här i kammarenutgör den socialdemokratiska regeringens underlaginte duger som partners när viktiga beslut skallfattas, t.ex. om den ekonomiska politiken.Till den här bilden har naturligtvis bidragit attsocialdemokraterna mer än undersin hundraåriga historia har ändrat uppfattning i enrad viktiga frågor.I en betraktelse med den vitsiga rubriken ''Dödaprofeters sällskap'' skriver socialdemokratenHåkan i senaste numret av & Ner, med ett bildspråk som jag troratt är väl förtrogen med:''De socialdemokratiska speluppläggarna hartappat greppet. Borgarna har blivit bättre på atthålla i bollen och sossarna spelar numer med elvaman i försvaret. Felpassningarna har varit mångaoch färska spelsystem har snabbt fått överges föråter andra spelupplägg. ''Det är en bild som vi väl känner igen.Håkan fortsätter:''Listan kan göras lång: helomvändningen i EG-frågan, missbedömningarna om utvecklingen iÖsteuropa, det svala mottagandet av murens fall,reklam--TV-frågan, lappkastet i skattefrågan efter1988 års val, sjukförsäkringen, löftet som blev'målsättning', en brodebatt där partiopinionenkördes över och en oåterkalleligkärnkraftsavveckling som sköts upp. ''Vi liberaler har naturligtvis ingen anledning attbeklaga huvuddelen av dessa svängningar hossocialdemokraterna. Tvärtom innebär den nyainriktningen att socialdemokraterna nu liggermycket närmare den politik som vi under lång tidhar förordat. Men det är knappast av inreövertygelse och äkta engagemang somsocialdemokraterna har kommit fram till dessaomprövningar. Det är inte i de genomarbetadeprogrammen -- i det nya partiprogrammet eller 90-talsprogrammet -- eller i beslut som fattats av densocialdemokratiska partikongressen som flertaletav dessa omprövningar har skett, utan de harkommit till som ett resultat av yttre händelser ochyttre tryck.Räntechocken är naturligtvis det bästaexemplet. Efter denna blev det plötsligt möjligt attsänka ersättningen i sjukförsäkringen, att ansökaom medlemskap i , att låta sexåringarna börjaskolan, m.m.Det är för dyrt för svenska folket att ha en regeringsom för att fatta kloka beslut är beroende av kriseroch misslyckanden. Liberalism under galgen ärvisserligen bättre än ingen liberalism alls, menliberal politik bedrivs bäst av dem som är liberalerockså i hjärtat.Herr talman! Det var med en betydande förvåningsom jag tog del av referaten från i inför de egnavalarbetarna . En huvudfrågai valet skall tydligen bli kampen motarbetslösheten. Kampen står mellansocialdemokratin och ''dem som är beredda attacceptera arbetslöshet som ett medel i denekonomiska politiken'' hävdas det i LOs ochsocialdemokratins gemensamma 90-talsplattform.Detta låter som ett eko från en del tidigarevalrörelser. ''Men'', fortsätter iUpp & Ner, ''det räcker inte att orientera sig viabackspegeln. Den rörelse som går baklänges in iframtiden backar förr eller senare in i enåtervändsgränd. De ständiga repriserna tröttarsnart ut den allt glesare lyssnarskaran. ''Socialdemokraterna har förvisso utkämpat ett parframgångsrika valrörelser på arbetslöshetstemat,främst 1932 och 1982. Vid båda dessa tillfällengjorde man det i opposition, när vi hade borgerligaregeringar. Man lyckades exploatera nedgången ivärldskonjunkturen på ett skickligt sätt -- det skalljag gärna erkänna -- men man glömde attpåpeka att det var just situationen för deninternationella konjunkturen som var detavgörande skälet till att arbetslösheten var hög viddessa båda tillfällen och inte en misslyckad politik iSverige. I båda dessa fall lyckades man vändautvecklingen med hjälp av mycket storadevalveringar och också enomsvängning i den internationella utvecklingen.Nu är läget helt annorlunda. har vi ensocialdemokratisk regering. Arbetslösheten stigerinte i första hand därför att vi har en nedgång i deninternationella konjunkturen utan därför attregeringen har misslyckats med sin ekonomiskapolitik.Regeringen har sedan den tillträdde år1982 vetat att en hög löneinflation förr eller senarekommer att leda till ökad arbetslöshet. Trots dethar regeringen inte lyckats dämpa löneinflationen.Det kan inte skyllas på någon annan. Det är intearbetsgivarnas eller löntagarnas fel, och det är inteoppositionens fel. Det är bara en part som bärskulden, och det är den socialdemokratiskaregeringen.I en debatt här i kammaren för några veckor sedankonstaterade jag att en fortsatt löneinflationkommer att leda till ökad arbetslöshet och att visom politiker inte kan göra särskilt mycket åt det.Ingvar har i en kommentar senareifrågasatt om detta möjligen var ett olycksfall iarbetet. kallade det i samma debattt.o.m. Men det är självklart att det ärså som jag sade. Jag vill fråga omhan verkligen gör någon annan bedömning än denjag gör. Finns det enligt meninginget samband mellan regeringens misslyckadeekonomiska politik, som har lett tilllöneinflationen, och den ökande arbetslösheten?Tror inte att en fortsattlöneinflation är ett hot mot sysselsättningen?Jag vill inte ifrågasätta goda viljanär det gäller att bekämpa arbetslösheten -- jagtänker utkämpa den här valkampen med blankarevapen än så. Däremot misstror jag regeringenskompetens att klara löneinflationen och därmedsysselsättningen. Den misstron grundar sig inte pågamla partipolitiska klyschor utan på denverklighet som vi alla nu kan se.Ingen vill använda arbetslösheten som ett medel iden ekonomiska politiken. Arbetslöshet är alltid,vill jag säga, följden av en dålig internationellkonjunktur eller, som i , av enmisslyckad regeringspolitik på det ekonomiskaområdet.Herr talman! behöver en ny regering, enregering som är mer i takt med tiden änsocialdemokraterna, som ser positivt på deförändringar som måste ske och som drivs av inreövertygelse, en regering som kan inge framtidstrooch optimism i det svenska samhället.Vi liberaler kan naturligtvis lika litet som andradirigera politiken. Men vi ger klara besked om vadvi vill arbeta för. Låt mig peka på bara tresaker som vi tycker är viktiga.För det första måste vi bryta den ekonomiskastagnationen och få en politik för utveckling ochtillväxt. faller enligt regeringens egnaprognoser bruttonationalprodukten, den samladeproduktionen i . Blir det så är vi troligen detenda landet i världen som får ett så dåligt resultatav den ekonomiska politiken. Tillväxt är nödvändigför sysselsättningen, för miljön och för välfärden.För att vi skall få tillväxt i krävs enåterindustrialisering. Det har faktiskt underhögkonjunkturen inteförekommit en enda utländsk investering i Sverigei ny produktion. Man får gå tillbaka till början av70-talet för att hitta exempel på någonting sådant.Det säger någonting om det industriella klimatet iSverige och om bristen på förtroende förregeringen.För att vi skall få fart på ekonomin är det viktigt attSverige blir medlem i EG. De ekonomiska skälenär självfallet inte de enda eller ens de viktigaste,men medlemskapet kommer ändå att betydamycket för en ökad konkurrensförmåga ochdärmed för ekonomisk tillväxt. Det är viktigt attSverige spelar en aktiv roll i integrationsarbetet.Skattetrycket måste sänkas. I vårt budgetalternativhar vi anvisat utrymme för skattesänkningar, ochdet är viktigt att gå vidare när det första etappmåletär nått.Vi måsta skapa bättre förutsättningar i . Här är förmögenhetsskatten påarbetande kapital en strategisk fråga.Vi måste anta den europeiska utmaningen påutbildningsområdet och internationaliserautbildningen samt använda löntagarfondspengartill forskning och utbildning.Vi måste vidare effektivisera den offentligasektorn.För det andra vill jag framhålla jämställdhetenmellan kvinnor och män, som kommer att bli en alltviktigare fråga . Vi har nått en bit iSverige, men vi har långt kvar. Löneskillnadernaväxer nu igen. Ohälsan bland kvinnor ökar. Detförekommer ganska många arbetsskador blandkvinnor. Kvinnor arbetar mer än män, särskilt ihushåll med små barn.En del drar felaktigt slutsatsen att vi skall tillbakatill det gamla samhället där männen sköttemarknadsarbetet och kvinnorna hushållsarbetet. Istället är det viktigt att vi får en bättrearbetsfördelning, inte bara på arbetsmarknadenutan också i hemmen.Det är viktigt att barnomsorgen byggs ut.Arbetsorganisationen är ett annat viktigt område.Kvinnor måste få mer makt på jobbet. Det handlari hög grad om organisationen av den offentligasektorn, där en stor andel av kvinnorna ärverksamma. Vi måste bättre ta till varakvinnokraften i det svenska samhället.För det tredje måste solidaritet även gälla i kärvatider. Vi har accepterat de flesta av denedskärningar som regeringen har föreslagit i åretsbudget. När nedskärningarna hotar engrundläggande solidaritet säger vi emellertid nej.Det gäller t.ex. förslagen om nedskärningar i u-landsbiståndet och på kulturens område. När detgäller de handikappade menar vi att det behövsreformpengar.Ett intryck av svensk socialdemokrati har successivtstärkts under de år som har gått. Det är attsolidarietet för socialdemokratin mer handlar omsolidaritet inom LO-kollektivet ocharbetarrörelsen än om solidaritet med demänniskor som är i störst behov av vårt stöd och vårhjälp. Det är mera fråga om en gruppsolidaritet,eller varför inte kalla det gruppegoism, än om enverklig solidaritet grundad på idealitet. Istagnationens har detta avslöjats på ettobarmhärtigt sätt.Ännu i valrörelsen talade sigsocialdemokraterna varma för en generösflyktingpolitik. ''Ett land som styrs av ensocialdemokratisk regering stänger inte dörren! '',hette det i en valbroschyr.Men strax före julen stängdes dörren. Nukan vi se resultaten av den nya hårdareflyktingpolitiken. fick fyra av femasylsökande stanna i , nu är det barahälften. Enligt en rapport i Ekot i radiohäromdagen bifaller regeringen praktiskt taget ingabesvärsärenden längre.I den plattform för 90-talet som presenterades den24 januari sade socialdemokraterna att ''minst enprocent av bruttonationalinkomsten bör användasför -- -- -- utvecklingsbistånd till världens fattigaländer''. Men skär regeringen ogeneratner på biståndet.Det är dock inte bara solidariteten med flyktingaroch fattiga människor som sitter trångt. Härhemma fortsätter socialdemokraterna att avvisavåra förslag till förbättringar för handikappade. Nusviker man också vallöftet till kulturen ochkonstnärerna. I en upprörd insändare i DagensNyheter i går kritiserade, med all rätt, företrädareför konstnärerna i regeringen för ett ''grovtsvek''.Samtidigt finns det en grupp som är skyddad även ikärva tider -- det är facket. beslötsocialdemokraterna att tillsammans medvänsterpartiet öka skattebefrielsen förmedlemsavgifter i facket. Hela denna konstruktionmed avdragsrätt för fackliga medlemsavgifter ärminst sagt stötande.Det är otroligt att medlemsavgiften i enorganisation som arbetar för att tillvarata ens egnaekonomiska intressen skall behöva subventionerasav andra skattebetalare! Subventionen tillarbetsgivar och löntagare uppgår sammanlagt tillmellan 1,5 och . Detta medgessamtidigt som man skär ned på u-landsbistånd ochsäger nej till ett bättre stöd till familjer medhandikappade barn!Herr talman! Det behövs en ny regering. Detbehövs en regering som av inre övertygelse ochideologiskt engagemang är beredd att drivaförändringsprocessen i och som även närdet kärvar i ekonomin är beredd att stå upp försolidariteten.Anf. 4 ():Herr talman! Krig är alltid en tragedi. Krigetsverklighet, liksom dess följder, är alltid ett nederlagför alla. Själva livet nedvärderas, både människolivoch natur. I dränks havet itjockflytande olja, som dödar fåglar och annatdjurliv och hotar vattenreservoarerna. Det handlarom brott mot mänskligheten, som harsagt.I det glömda -- och av diktaturen undangömda --kriget i har redan flera hundratusenmänniskor dött. Sex, kanske sju, miljonermänniskor hotas av kriget och av en svältkatastrofnu i vår.