prot · GE09110 · 1991-05-13 00:00:00 — Men här i låter densocialdemokratiska regeringenkärnkraftsintressenterna fortsätta att görapropaganda för kärnkraften runt om i världen. Detär skandal.Det är vi som driver på och försöker få trovärdighetoch acceptans hos befolkningen när det gällerkärnkraften, trots att riksdag efterfolkomröstningen , , har sagt att kärnkraften skall avvecklas så fortsom möjligt och ersättas med hushållning ochförnybara energikällor. Socialdemokraterna harhela tiden dragit ner på detta, låtit oljeprisernasjunka osv. Detta är som sagt inteförsvarsministerns fel. Det är andra ministrar somhar haft huvudansvaret. Jag vill vädja tillförsvarsministern: detta innan ni gårvidare med att lappa i denna gammalmodiga ochfruktansvärt dåliga energikälla som så mångaandra länder överger, och där blir sist.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1990/91:177 omförsämrade levnadsförhållandenAnf. 9 Statsrådet ():Herr talman! hävdar i eninterpellation till mig att levnadsförhållandenaförsämras för allt fler och att det sociala skyddeturholkas. Som exempel redovisas siffror frånMalmö om antalet arbetslösa, bostadslösa ochpersoner som behöver socialbidrag för sinförsörjning. Andra siffror gäller förekomsten avdrogmissbruk, prostitution, självmord och aborter.Gudrun har mot den bakgrunden ställtföljande frågor till mig:1. Vilka åtgärder tänker statsrådet vidta för attkomma till rätta med de problem som redovisas?2. Vilka åtgärder tänker statsrådet vidta närenskilda kommuner fastställer ekonomiskabidragsnormer som strider mot soicaltjänstlagensintentioner om skälig levnadsnivå?De siffror ger över situationen iMalmö är oroande och belyser bl.a. folkhälsan ochvälfärdspolitiken i stort. För att avhjälpa bristernakrävs både kommunala och statliga insatser, därinte minst de arbetsmarknadspolitiska insatserna ärav stor betydelse.Regeringens arbetsmarknadspolitik syftar till attmotverka arbetslöshet och bidra till ekonomisktillväxt och inflationsbekämpning. Målet om arbeteåt alla ligger fast. I första hand skall den öppnamarknadens möjligheter användas. Regeringenförstärker arbetsförmedlingarna och deras s.k.jobbsökaraktiviteter, vilket gynnar de svagagrupperna på arbetsmarknaden. Vidare sker enkraftig satsning på kompetensutveckling genombl.a. Ävenungdomsåtgärderna förstärks kraftigt.En rad åtgärder har också vidtagits för att förnyaarbetslivet och förbättra arbetsmiljön bl.a. som ettresultat av arbetsmiljökommissionens arbete.Inrättandet av de centrala och regionalaarbetslivsfonderna har skapat nya förutsättningarför att höja ambitionsnivån i det förebyggandearbetsmiljöarbetet.Jag vill också nämna de satsningar på rehabiliteringav långtidssjukskrivna som föreslås i regeringensproposition om rehabilitering ochrehabiliteringsersättning m.m (prop. 1990/91:141).I den framlagda folkhälsopropositionen(prop. 1990/91:175) konstaterar regeringen, attbefolkningens hälsa förbättrats under senare år.Det finns emellertid stora skillnader i sjuklighet ochdödlighet inte bara mellan olika åldrar utan ocksåmellan könen, mellan olika sociala grupper ochmellan olika delar av landet. Skillnaderna i hälsamellan olika grupper i samhället kan inteaccepteras. Ökad jämlikhet skall därför vara ettöverordnat mål vid prioriteringar ifolkhälsoarbetet. Folkhälsoarbetet skall dessutom iökad utsträckning bygga på lokalt engagemang,kunskap och samarbete över sektorsgränserna.I propositionen föreslås att ett nationelltfolkhälsoinstitut inrättas meduppgift att omsätta hälsopolitiska initiativ tillpermanent eller tillfälligt programarbete. Jagräknar med att regeringens föreslagna satsning påfolkhälsoarbete skall bidra till att utjämnade skillnader i hälsa som finns i landet.Regeringen har i annat sammanhang beslutat omsärskilda satsningar för att motverkaungdomsproblematik i framför allt storstädernass.k. tillhör dekommuner som får del av denna satsning.Vad gäller andra fråga omkommunernas normer för ekonomiskt biståndenligt socialtjänstlagen, vill jag först understrykaatt regeringsrättens domar och socialstyrelsensallmänna råd utan tvivel har påverkat utvecklingeni riktning mot större enhetlighet inom dettaområde. Visserligen tillämpas fortfarande olikanormsystem i kommunerna, men det strider inte isig mot lagstiftningens intentioner.Jag vill i detta sammanhang något kommenteraförhållandena i , som harlandets högsta socialbidragsberoende. Dubbelt såmånga får socialbidrag och socialbidragskostnadenper invånare är så hög som igenomsnittskommunen. Enligt uppgifter som jaginhämtat från berorsocialbidragsberoendets långsiktiga ökning framförallt på att större grupper har hamnat utanförarbetsmarknaden. Ökningen anses också bero påatt de generella försörjningssystemen inte kanfånga upp och tillgodose behoven hos de svagagrupperna på arbetsmarknaden. Kommunen har nuutarbetat en ny strategi för arbetet medsocialbidrag. Nyckelordet i den nya stategi närarbetslinjen. Huvuduppgiften skall inte längre varaatt passivt klara ett försörjningsbehov utan att gehjälp till självförsörjning genom arbete. Som ett ledi denna försörjning har också socialbidragssystemetsetts över.Inom pågår ettarbete med att ta fram direktiv för en allmänöversyn av socialtjänstlagen. Jag har för avsikt attinom kort föreslå regeringen att en parlamentariskkommitté tillkallas för att genomföra en sådanöversyn. Kommittén bör enligt min uppfattningbl.a. ta upp frågan om normer för socialbidrag.Anf. 10 ():Herr talman! Jag skall be att få tacka BengtLindqvist för svaret. Anledningen till att jag hartagit upp de här frågorna är att situationen i Malmöoch Malmöhusområdet är oerhört brydsam, för attinte säga allvarlig. Det framgår ju också avinterpellationssvaret att känner tillatt det är på det sättet. Det är siffror som ijämförelse med riksgenomsnittet verkligenpåkallar uppmärksamheten, tycker jag. När manvet att litet av befolkningen är beroendeav socialbidrag, att 4 000 personer är öppetarbetslösa, att 5 000 personer är föremål förarbetsmarknadsinsatser, att bostadskön växer, attmissbruket ökar osv. finns det anledning att varabekymrad. Och det har jag varit.Ett annat skäl är att när läget är så bekymmersamtsom det är i har reagerat påett sätt som gör att man blir mycket förvånad. Närden här brydsamma situationen uppstår --problemen är ju mångfasetterade -- beror det påbrist på arbete, på att de sociala skyddsnäten interäcker till, som också visar på, ochen mängd saker. Det är en sammansatt problematiksom man naturligtvis skall möta på det sätt somBengt redogör för. Man skall möta denmed arbetsmarknadspolitiska åtgärder,regionalpolitiska satsningar, särskildaungdomssatsningar samt genom att satsa påfolkhälsan osv. Jag vet att detta är på gång. Jag vetatt regeringen säger att man har ambitioner på dehär områdena, men jag och tyckeratt de ambitionerna är för låga. Det är för litet ochdet är . Det är som brukar sägadet annars, men vid det här tillfället passar detfaktiskt för en gångs skull. Det är för litet och detär för sent.Jag efterlyser de socialpolitiska åtgärderna när allade här traditionella åtgärderna med arbetslinjen,som ju inte är något nytt, presenteras som svar pådetta. Vad gör man där? I den här allvarsammasituationen har man en socialnämnd som står uppoch säger att det bara är mygel, bluff och båg medsocialbidragen i . De ökar, men det beror påatt folk är lata, att de far med osanning eller attsocialtjänstemännen inte förstår hur de skallhantera detta. De delar ut pengar på löpande bandoch ger bidrag om. Folk åkerutomlands i stället för att köpa mat. Detta har väcktstora rubriker, det har varit stort larm i media ochi TV osv. En mycket hårt pressad socialarbetarkårsitter där och svettas och undrar hur man skall betesig.Vad gör då politikerna i ? Jo, de säger attdetta är säkert riktigt. Allt det här lurendrejerietmåste vi sätta stopp för. Här krävs det hårda tag,och det genast.I början av detta år går man alltså in och sänkersocialbidragsnormerna i en situation där man stårmed en ökad arbetslöshet, en ökad utslagning, ettökat missbruk osv. Ett större antal personer fallerigenom de redan försvagade sociala skyddsnäten.Där menar jag att skulle träda in,men där går man i stället för ett steg framåt fem stegbakåt och säger att man sänker . Detta görman utan att ens ha tagit reda på om alla dessarykten som förekommit i pressen har varit riktigaeller inte.Länsstyrelsen har gjort en granskning avbeslutet om att sänka underexistensminimum. Detta beslut kom frånlänsstyrelsen för bara någon eller kanske två veckorsedan. Det visar sig att socialnämnden i harhaft fel på alla punkter. De hade ingen laglig rätt attgå in och titta på enskilda ärenden på det här sättet.De har riktat oberättigad kritik. När det gällernormfrågan, som är det centrala i detta, BengtLindqvist, säger man att det här är inte rätt gjort.Man har inte haft saklig grund för att sänkanormen. Man vill återkomma i den här frågan. Detvill man göra utifrån att man faktiskt konstaterar,vilket jag tycker är alldeles riktigt, att det somenligt socialtjänstlagen skall vara skälig levnadsnivåskall socialtjänstlagen garantera. Den skäligalevnadsnivån är ju inte fastslagen i kronor och öreni socialtjänstlagen, men man tolkar den så att denkan absolut inte ligga under existensminimum.Man har dessutom i kommun beslutat omsocialbidragsnormer som ligger underexistensminimum på felaktiga grunder.Bengt säger i interpellationssvaret att detstrider inte mot lagstiftarens intentioner att olikakommuner har olika normsystem. Nej, det ärriktigt. Men det måste ju strida mot lagstiftningensintentioner om man har normer som går underexistensminimum, eftersom man uttryckligen iförarbetena till lagen har sagt att skälig levnadsnivåinte ligger under existensminimum, den måste liggaöver existensminimum. Det är därför man harkommit fram till de här olika normerna som manhar.Jag vill fråga : Var är desocialpolitiska insatserna vad det gäller ?Vem har ansvaret när kommuner beslutar att brytamot socialtjänstlagen och går in och beslutar omsocialbidragsnormer som understigerexistensminimum? Det måste ändå vara BengtLindqvists bord. Det går inte att hänvisa till någraallmänt hållna fraser om arbetslinjen ocharbetsmarknadspolitiska insatser, utan här är detsocialpolitiken som skall in, och här är detsocialtjänsten som skall råda.Anf. 11 Statsrådet ():Herr talman! Socialtjänstlagen är konstruerad somen ramlag som just ger ramar för kommunernassocialpolitiska insatser, vilka sedan, enligt ensärskild rättslig ordning, kan prövas vid besvär.Regering och riksdag har alltså i lagar ochförordningar angett de ramar som gäller. Det ärviktigt att komma ihåg att det nu är Malmökommun som har ansvaret för de insatser som vilarpå socialtjänstlagen. Är det någonting ilagstiftningen vi vill ändra på, så skall det skegenom den översyn som vi nu ämnar sätta i verket.Detta är ett sätt att möta de problem och deerfarenheter vi har gjort vad gällertillämpningen av socialtjänstlagen, och det äregentligen den enda möjlighet vi frånstatsmakternas sida -- från regering och riksdag --har att hantera den här frågan. I övrigt måstebedömningarna av huruvida kommun harhanterat frågan rätt eller fel ske via kammarrätt ochregeringsrätt.Det är också viktigt att komma ihåg att den rättsligaprövningen av socialbidragets storlek inte sker medavseende på om i sig är för hög eller för låg.Normen är en vägledning som kommunen utfärdarför handläggningen av socialbidragsärenden. Vadsom prövas är i stället resultatet av handläggningen,dvs. vilket socialbidrag enskilda människortilldelas. Detta kan överklagas, och kammarrättenkan då finna att kommunen har gjort rätt eller fel,dvs. att kommunen har tilldelat den enskilde ettekonomiskt belopp som ger möjlighet till skäliglevnadsnivå eller att man inte har gjort detta.De socialpolitiska åtgärder som man nu vidtar iMalmö går ut på att man försöker angripa de storaproblem och det utanförskap som onekligen finnsoch som ingen -- givetvis inte hellerMalmöpolitikerna -- vill förneka. Dessa problemangrips med en serie åtgärder och genom att manser till helheten, söker orsakerna till utanförskapetoch med olika insatser försöker hjälpa dessamänniskor på fötter så att de återigen kan börjaförsörja sig själva. Det är detta som kallasarbetslinjen. Visst har arbetslinjen funnits länge,men den accentueras nu kraftigt i och påmånga andra håll.Gudrun kan inte vara okunnig om dendiskussion som förs om just socialtjänstensfunktion -- dels dess funktion som ytterstaskyddsnät, dels den funktion som innebär att manmed olika insatser hjälper människor att återigenkomma på fötter och ser till att de kan börjaförsörja sig själva. Man har i tagit flerainitiativ i den riktningen, på så sätt attförsäkringskassan, ,arbetsförmedlingen och andra samverkar för att gedessa människor ett stöd som hjälper dem tillbakain i gemenskapen och som gör det möjligt för dematt klara den egna försörjningen.Detta är vad jag skulle vilja kalla en socialpolitik avi varje fall äkta socialdemokratiskt märke, och jagtror att också -- som gammalsocialarbetare -- känner igen de takterna. Det är åtdet hållet vi måste sträva, och jag menar att man iMalmö kommun gör det. Vi får hoppas att deåtgärder man nu vidtar är tillräckliga. Men detta ärnågot som framtiden får utvisa.Anf. 12 ():Herr talman! Det är alldeles riktigt, BengtLindqvist, att jag har god kännedom om detta,eftersom jag just är en gammal socialarbetare. Jagkänner också igen den här s-märkta politiken, ochjag känner igen den svängning den har gjort -- frånatt tidigare ha förespråkat en generös social politikförespråkar man nu åtstramningar ochneddragningar på snart sagt alla områden. Det ären beklaglig utveckling, och det är ytterligtbeklagligt att den nu också drabbar socialpolitiken.Arbetslinjen är ju faktiskt bra, med hela arbete skallnaturligtvis vara att människor skall komma i gångoch av egen kraft verka i livet. När jag jobbade somsocialarbetare tyckte jag alltid att min målsättningvar att avskaffa mig själv, att se till att jag överhuvud taget inte behövdes. Men vägen dit kanknappast gå över snåla bidrag och ett ökatkontrollsystem, vilket detta faktiskt är fråga om.Jag menar att man skall hävda arbetslinjen och skall samarbeta med alla andra mydigheter ikommun, landsting och stat. Man skall göra allt föratt ge människor möjlighet att med egen kraft verkai samhället och kunna försörja sig själva.Detta, , står inte i motsättning rimlig socialbidragsnorm. Det finns absolutingenting som säger att arbetslinjen måste åtföljasav en sänkt socialbidragsnorm. En följd avarbetslinjen blir ett större bidragsberoende, ochfler människor hamnar utanför det socialaskyddsnätet, vilket också själva är endel av.Detta har ju lett till ett ökat socialbidragsberoendei . Men vi vet ju att också en rad faktorerinom den ekonomiska politiken, såsomskattereformen och bristen på arbeten, har gjort attfler människor tvingas gå till . Närde människor som ligger på marginalen får enytterligare sänkning av sina bidrag endast utifråndet skälet att man skall spara, leder det också,, till att fler människor blirberoende av bidragen.Det finns en lång socialpolitisk erfarenhet som visarpå att knappa bidrag leder till passivitet och tillmygel, till att man försöker slingra sig hit och dit föratt komma åt ännu litet mer. Avsikten med degenerösa socialbidragen -- de bruttonormer somhar införts -- är just att människor med större egetansvar skall kunna hantera sin egen ekonomi, att deskall få ett större självförtroende och i och meddetta växa och utvecklas vidare.Jag menar att det man gör i går stick i stävemot de socialpolitiska intentionerna -- om dessa ärsådana som beskriver dem. Jagmenar att detta också går stick i stäv emotintentionerna i lagstiftningen. Om kommuner såmedvetet bryter mot den lagstiftning som gällermåste vi som har stiftat lagarna ändå ha enskyldighet att reagera. Vi kan inte bara hänvisa tillutredningar, utan vi måste göra något.Anf. 13 Statsrådet ():Herr talman! I mitt förra inlägg vände jag mig tillGudrun i hennes egenskap avsocialarbetare. vill jag påminna om att honfaktiskt också är riksdagsledamot och att hon börveta att det inte ankommer på henne och mig att haen uppfattning om Malmös tillämpning avsocialbidragsbestämmelserna. Det är rätten somskall avgöra om man i i och med de nya,sänkta normerna för socialbidragen kan sägasbedriva en verksamhet som står i strid medsocialtjänstlagen. Detta skall som sagt prövas ienskilda fall, och efter vad jag förstår är den sakenpå gång.Låt mig ändå belysa var ligger i ''landsligan''i fråga om socialbidragsnormsnivån. I 124 avlandets kommuner har man en norm som liggermellan 100 och 114. Det har också nu;långtidsnormen ligger där på 111. I 133 kommunerligger mellan 115 och 129. I det storaflertalet av landets kommuner ligger alltså normenmellan 100 och av basbeloppet -- detta är detmått som används --, och där någonstans liggerockså . har alltså inte intagit någonalldeles extrem ståndpunkt i det fallet.Däremot har man en korttidsnorm som i varje fallvid första påseendet kan ge intryck av att varaväldigt låg. Korttidsnormen föreskriver attsocialbidraget skallvara av basbeloppet. Såvitt jag förstår är vissakostnader undantagna från korttidsnormen, ochdärmed är det svårt att bedöma hur detta kommeratt utfalla i förhållande till lagstiftningensintentioner.Jag vill alltså varken angripa eller ge mitt stöd åt denormer som man har infört i . Rättenkommer att bedöma det enskilda fallet, och vi fårse hur rätten bedömer just de här fallen.Anf. 14 ():Herr talman! Jag får ge rätt i att vinaturligtvis inte här skall fälla domar över Malmö.Jag håller fullständigt med om detta. Menoberoende av vad som sker i menar jag attdet måste vara ett brott mot socialtjänstlagen närkommuner beslutar om bidragsnormer somunderstiger existensminimum. Jag menar att vi dåhar ett ansvar att reagera.Jag kan alltså säga så litet mer allmänt, så att vi inteutpekar , där huserar och regerar.Malmös norm är faktiskt extrem, av det skälet attdet ingår saker i den som inte ingår i den norm somsocialstyrelsen har fastställt, nämligen husgerådoch resor. Den är alltså ännu mer extrem än vadman kan utsläsa av de siffror som redovisats. Jagförstår att vi inte kommer längre här genom att taupp som exempel, men jag tycker att det ären beklagansvärd utveckling som pågår.Jag tycker också att det är en beklagansvärdutveckling att man i tider med ökandeklassklyftor -- som det faktiskt är fråga om -- måstehänvisa människor som redan är illa ute att förlitasig till överklaganden i högre instanser. Det ärnämligen det som socialarbetarna i gör. Desäger: Tyvärr kan vi ingenting göra, för det ärpolitikerna som har fattat beslut i frågan -- varvänlig överklaga till kammarrätten ellerregeringsrätten!Det är ju inte precis de röststarka grupperna somgår till och som får det här rådet meden klapp på axeln. Som sagt tycker jag att det är enbeklagansvärd utveckling.Jag skulle vilja, , avsluta med atttala om den översyn av socialtjänstlagen som skallgöras. Vi var ett enigt socialutskott som föreslogdetta, men jag vill påpeka att vi gjorde det frånväldigt olika utgångspunkter. Att jag ochvänsterpartiet i övrigt stödde det här förslaget berorpå att vi har motionerat om att lagstiftningen måsteses över utifrån att ramlagstiftningen tydligen intehåller i tider av kärv ekonomi. När det går ettekonomistiskt tänkande genom samhällets samtligaområden och det är budgetutfallet som räknas, närmarknadsvärdet står mot människovärdet, liggerde människor illa till som har att lita tillsocialtjänstens generositet.Vad vi alltså vill med den här översynen är enförstärkning av socialtjänstlagen, en förstärkningav de intentioner som fanns när lagen kom till. Menjag är övertygad om, och oroad över, att många avde politiska partier som önskar den här översynengör det utifrån helt olika utgångspunkter. Man villnämligen försvaga socialtjänstlagen, därför att mantycker att den är för generös och att den inte ställertillräckliga krav på människor. Det är en repressivhållning som breder ut sig i dagens samhälle.Jag hoppas, , attsocialdemokraterna i utredningen och i direktiven,som jag antar att själv kan diktera,mycket klart och tydligt uttalar att utgångspunktenär en förstärkning av lagen. Varje människa skall harätt att leva ett drägligt liv utan att behöva gå tillsocialbyrån och vända ut på både fickor och själ.Anf. 15 Statsrådet ():Herr talman! Jag vill bara för min delavrunda den här debatten med att påpeka detkända förhållandet att vi , när vi har byggtupp välfärdssamhället, har kunnat notera att detfinns grupper i samhället som inte får del av denstandardutveckling som sker för det stora flertaletmänniskor. belyste det här, och det blev nästan chockartatklart för oss att det förhöll sig på det här sättet.Självklart är det också så att de ekonomiskasvårigheter som har haft sedan 1970-taletoch framåt har inneburit att människor som ärsärskilt beroende av den gemensamma sektorn harkänt av snålblåsten. En intressant diskussion kringde här människorna är ju hur vi kan vidareutvecklade generella systemen och hur vi på ett bättre sättkan få dem att motsvara de behov sommänniskorna utanför välfärden har. Jag menar dåatt det är arbetslinjen som skall gälla, och vi börvidareutveckla den med utgångspunkt i de härmänniskornas särskilda situation.Jag tycker kanske, om jag får vara en smulasjälvkritisk, att en del av resonemangen kringarbetslinjen mest har handlat om demänniskor som redan har ett arbete men som fårsvårigheter. Här handlar det om människor somkanske har stått helt utanförarbetsmarknaden.Det är inte, och det tror jag Gudryn ochjag är överens om, med mindre välfärd utan medmer välfärd, med en bättre utvecklad välfärd, somvi kan nå de här grupperna. Det är inte medskattesänkningar utan det är genom att försvaraden offentliga insatsen till stöd för människor somvi kan hoppas på att nå de här grupperna på ettännu bättre sätt i framtiden.Till sist vill jag också säga att jag tror att det är tackvare den välfärdsinsats som vi har i som denhär gruppen är mindre hos oss än den är i de flestaandra industrialiserade länder. Låt oss alltsåtillsammans offensivt utnyttja de gemensammaresurserna för att göra situationen bättre för denhär gruppen.5 § Svar på interpellation 1990/91:188 omåtgärder mot hembränningAnf. 16 Statsrådet ():Herr talman! har frågatsocialministern vilka snara åtgärder regeringenämnar vidta för att få bukt med hembränningen.Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jagsom skall svara på interpellationen.I regeringens proposition (1990/91:175) om vissafolkhälsofrågor som har överlämnats tillriksdagen behandlas bl.a. den olovligasprittillverkningen.Regeringen slår fast att hembränningen är ett stortalkoholpolitiskt problem. Det är svårt attdra några säkra slutsatser om hembränningensomfattning och utveckling i . De olikaundersökningar som genomförts indikerar en vissökning till . tycks dock situationen havarit relativt stabil.Till skillnad från anser regeringenatt straffbestämmelserna är så pass stränga attdet inte finns skäl till ytterligare skärpning avpåföljderna. Den som tillverkar sprit utan tillståndkan straffas med upp till fängelse eller, ombrottet är grovt, med fängelse i högst . Densom innehar aktivt kol eller annat renings- ellerfiltreringsmedel får inte överlåta detta, om han harinsett eller bort inse att varan skulle komma attanvändas vid rening eller filtrering av olovligentillverkad sprit. Den som bryter mot dennabestämmelse döms till böter eller fängelse i högstett år.Regeringen ser det inte som möjligt att införa etttillståndssystem för hantering av aktivt kol. Ettsådant system skulle medföra negativakonsekvenser, bl.a. i form av en omfattandebyråkratisk kontrollapparat utan att ge störrepositiva effekter.Enligt regeringens bedömning bör de nuvarandereglerna kunna utgöra grund för aktiva insatser mothembränningen.