prot · GF0948 · 1991-12-18 00:00:00 — Det kan inte heller vara riktigtoch rätt att med ett beslut delegera rätten att utanmotiv i det enskilda fallet privatisera verken ochföretagen. Tvärtom måste det ju vara ettsamhällsintresse att samhället på vissa områden harett avgörande inflytande. Som exempel vill jagnämna och den elenergiförsörjning desköter om.Debatten här har varit lång. Alla argumentbåde från regeringshåll och från oppositionen, ärflera gånger använda. Jag skall därför förlängadebatten med att i korthet beröra bara ett område.Jag skulle vilja fråga: Vad är det som driverregeringspartierna att privatisera domänverket?Det kan inte vara någon allmän kapitalistiskprincip. I det superkapitalistiska äger statenca av skogsmarken, i osv.Listan kan göras lång.Jag skulle vilja fråga: Varför denna nit att avhändastaten ett ägande och ansvar för av landetsskogsmark? Det har ju tvärtom ur flera synpunktervarit till både nytta och nöje att vi haft det statligaägandet av denna mark. Vad skulle det t.ex. hakostat att inlösa den skogsmark som är avsatt tillreservat och nationalparker? Hur blir det förrestenmed de områdena efter en privatisering? Jag ser iyttrandet från jordbruksutskottet att den borgerligamajoriteten haft vissa våndor inför det här.Jag är inte emot en viss utförsäljning av statligmark -- det har skett tidigare, lika väl som inköp.Men då måste det finnas särskilda skäl. Utöverarronderingsskäl kan rent regionalpolitiska skälfinnas för att människor i glesbygden får möjlighetatt köpa skogsmark och skaffa sig sysselsättning.Nu finns det kanske anledning att avvakta densenaste utförsäljningen och se efter vilka det varsom fick möjlighet att köpa. Men vad jag kanförstå, handlar det inte om detta utan om attbolagisera, privatisera och sälja aktier.Vad som kan hända är t.ex. att våra två storaskogsägarblock i landet lägger beslag även påstatens nuvarande skogsinnehav. Det är t.o.m.många av regeringspartiernas medlemmar ochväljare som inte vill stödja den utvecklingen. Jagvill påstå att det är många enskilda skogsägare sominte är betjänta av en sådan utveckling.Det är möjligt att man sprider ägandet genom attsälja aktier i och privatisera domänverket, men jagvill påstå att denna ägandeform kommer attkoncentrera bestämmandet till några få personer.Det är den verklighet som råder.Herr talman! Det finns många skäl att tänka till iden här frågan och fundera ytterligare över vadman är i färd med att göra. Det är i hastigt mod somdumheterna görs. Mitt råd till regeringen är: Visaera muskler på ett annat sätt!Anf. 95 Näringsminister ():Herr talman! frågor har jagredovisat svaren på tidigare underdebatten, men jag skall göra det än en gång förJohn skull.Anställda i statliga bolag skall ha samma rättigheteroch skyldigheter som i motsvarande privata bolag.Jag är helt övertygad om att privatägda företag,drivna på strikt kommersiella villkor, ger detryggaste jobben och har den bästautvecklingskraften.När det gäller domänverket finns det riktlinjer förhur försäljningen av mark skall ske. Det är att manskall kompettera befintliga jord- och skogsbrukaresegendomar för att ge bättre sysselsättning iglesbygden, att låta arrendatorer få köpa sinagårdar och även att avstycka naturreservat m.m.och överföra dem till naturvårdsfonden. Detkommer även att föras över en del fallrättigheter ny myndighet, och därmed kommer ganskabetydande delar av områden som harnaturvårdsintresse alltid att vara kvar i statlig ägo.Anf. 96 () replik:Herr talman! Det där låter bra, men det fordrasnog att man tänker efter litet mer. Om man skallsälja ut domänverkets hela skogsareal, är fråganvilka som kommer att köpa den skogsmarken. Detpågår nu en utförsäljning, och jag tror att det skullevara nyttigt att se efter vilka som köper dennamark.Prisprövningen är gjord, och förvärvslagen ärborttagen, och det är i stort sett fritt fram för vemsom helst att köpa skogsmark. Trots att man nusäljer ut det man på domänverkshåll kallar de småenheterna -- det är små skiften som ligger illa till --vet jag att de betingar priser i miljonklassen. Ochvilka i glesbygden har råd, med den dåligalönsamheten i skogsbruket, att gå in och köpa denhär skogsmarken?Risken är uppenbar att det blir de storaskogsblocken som lägger beslag på marken. Detfinns en befogad oro bland de enskildaskogsägarna -- alla de 250 000 -- för att de iframtiden får möta ännu större motparter då detgäller att sälja virke, om dessa stora skogsblockäven kommer över domänverkets markinnehav.Det är den verklighet som man kan befara.Anf. 97 Näringsminister ():Herr talman! Man kan naturligtvis alltid plockafram skräckscenarier. Vi har riktlinjer, och de ärinte desamma som den avgångnasocialdemokratiska regeringen hade vid sinaförsäljningar.När det gäller skogsägarblocken vågar jag nog sägaatt deras intresse är minimalt. Det råder enbetydande oro inom skogsägarleden för att markenhåller på att tappa allvarligt i värde. Anledningentill debatten om och är att det kanvara svårt att över huvud taget avsätta virke, ochdärmed kommer också priserna på mark att varadärefter.Anf. 98 () replik:Herr talman! Historien har väl lärt oss att även detvi har kallat skräckscenarier harblivit verklighet. Och ingenting säger attnäringsministern skulle ha rätt i det här fallet. Jagtror att det finns all anledning att fundera vidareöver det här, om det inte är ett samhällsintresse attstaten förfogar över en viss del av vår skogsmark.Jag vill åter poängtera, att i det fall att man kankomplettera skogsinnehav, t.ex. för människor iskogsbygderna, skall man vara öppen för sådanaförändringar. Men om man helt plötsligt bjuder utså här mycket skogsmark vill jag påstå att det intefinns någon möjlighet för människorna iglesbygden att köpa denna skogsmark. Vad somhänder utöver detta är att en mängd människor iskogsbygderna blir arbetslösa -- de förlorar ju sinarbetsgivare.Anf. 99 ():Herr talman! Det här kanske är den sista debatteni där vi beslutar om stålindustrin.Näringsministern och jag har under årens loppdeltagit i många gemensamma debatter här omstålet.När jag blev invald i 1970 var jag anställdav Domnarvets järnverk, och jag är nu anställd avSSAB, som i huvudsak är statligt. Kommer jag,näringsministern, när jag 1992 tänker gå tillbaka tillmitt civila arbete, om mina planer går i lås, attarbeta åt ett privat företag? Är det denutvecklingsfarten vi skall räkna med? Minaarbetskamrater säger naturligtvis: Skall vi köpa dethär igen, efter alla uppoffringar, efter alla statligainsatser?Det som har bekymrat mig är frågan om det finnskapital till det här. Är det nu småspararna som skallbetala, som skall spara i , eller är detnågon stor sparenhet som skall göra det? Det tas juav de samlade tillgångarna för investeringar ilandet, och vad är det då som offras?Jag skulle inte tro att det är någon större vits förSverige som nation, för utveckling, attdetta sker. Det som skulle kunna vara någon vits ärju att det förs in kapital i landet, att det kommeren utländsk ägare. Det är ju det som är den storafaran.Om jag satt i näringsministerns soffa och funderadeöver det här och jag skulle göra det på hans villkor,skulle jag inte gärna vilja ta av det sparande somfinns i samhället i övrigt, utan jag måste nog sökamig ut på den internationella marknaden.Regeringen har sagt att det nu skall göras utländskainvesteringar här.Jag har inte samma positiva bild av SSABs kraft omnågra år som har. Det behövsoffensiva investeringar, en ny syn. Vissainvesteringar borde ha gjorts redan i dag.Då är frågan till näringsministern: den härdelegationen, som skulle ta hand om det här, attutfärda garantier av köparen att verksamhetenkommer att fortsätta?Kommer man att pröva köparen så noggrant attföretaget kan överleva i ? Finns det ettsådant intresse? Eller är det av rent kommersielltintresse som man gör utförsäljningen? Det äroerhört viktigt för en sådan här basnäring. Finnsdet något intresse hos regeringen, departementetoch delegationen att garantera verksamhetenframöver?När det gäller inflytande och den tidigare debattenom löntagarfonder vill jag säga att endast köpstarkaarbetare som har fått någonting över eller kanskehar goda familjeförhållanden kan köpa en ochannan aktie i sitt eget företag. Det inflytande somdärigenom skapas är som sagt inte särskilt stort.Resultatet torde bli att man upplever det som ombesluten fattas ännu längre bort.Anf. 100 ():Herr talman! Jag vill göra ett förtydligande till . Jag tror inte att en privat ägare orkarmed att göra de investeringar som behövs iDomnarvets . Däremot tror jag att manmed ett fortsatt statligt ägande kan orka med detta.Man torde inte kunna klara produktionen utannyinvesteringar.Anf. 101 ()replik:Herr talman! 102 Näringsminister ():Herr talman! Jag vill replikera sensationella påstående. Uppenbarligen ärman från socialdemokratisk sida beredd attacceptera att skall göra investeringar sominte tillgodoser normala lönsamhetskrav. Då harman ändå släppt in privat ägande. Mantrampar på minoritetsaktieägarna och andrasparare, om man inte skall vara kommersiell längreutan skall ta andra samhälleliga hänsyn. Jag kanförstå skepticismen mot statligt företagande meddenna syn.Anf. 103 ():Herr talman! Det finns två perspektiv påföretagande. Det ena är att det skall varavinstgenererande. Det andra är att det skall skapaarbete, välstånd och trygghet. Om man drar utkonsekvenserna av detta resonemang, finner manatt ett superkapitalistiskt system somnäringsministern förespråkar i alla dessbeståndsdelar inte är bra för vare sig tryggheteneller sysselsättningen.När ett företag fattar investeringsbeslut, ärnaturligtvis återbäringsperspektivet väldigt viktigt.Ett företag med staten såsom ägare kan ha någraårs längre perspektiv än ett privatkapitalistisktföretag. Det är bra för tryggheten ochsysselsättningen.Anf. 104 Näringsminister ():Herr talman! Det är fortfarande lika sensationelltatt socialdemokraterna vill frångå normalakommersiella krav på ett börsnoterat men statligtdominerat företag. Det är egentligen att trampamycket allvarligt på de etiska principer som gällerför börsnoterade bolag och även för dendominerande ägarens sätt att bete sig.Dessutom var det mycket beklämmande för SSABatt man kom att hamna i en form avindustristödsmentalitet som var mycket allvarlig förSSABs förmåga att kunna exportera och inte bliutsatt för olika typer av blockad för att inte arbetaunder strikt kommersiella villkor, ett krav somställs runt om i världen för att man skall få kommain på marknaderna.Anf. 105 ():Herr talman! Visa mig var de oerhört preciseraderegler finns som näringsministern hänvisar till. Dekan inte bestå i olika tidsperspektiv på något ellernågra år.Jag vill fråga: Tror näringsministern attDomnarvets hade funnits kvar omStora eller någon annan privat ägare hade stått kvaroch vi inte hade haft en statlig mellanperiod?Anf. 106 ():Herr talman! Näringsministerns svarsprofil visar atthan egentligen inte vill svara på den fråga som ärväsentlig: Kommer departementet ellerdelegationen att se till att det skapas garantier förfortsatt verksamhet även efter en utförsäljning ellerkommer det att bli strikt kommersiellt framöver?Det är ju där den stora oron ligger. Om man kanvända sig bara till utländska intressen och om detskall vara någon vinst med den linje som PerWesterberg företräder, finns denna oro. Kommerman då att arbeta för denna inriktning eller inte?Det är dags att få ett svar på den frågan, om manskall kunna stilla oron. Dessutom måste jag göraden bedömningen att man med dagens statligaägande och styrelse har större möjligheter attinvestera än med en utländsk ägare. Denbedömningen kan jag stå för i dagens läge.Anf. 107 Näringsminister ():Herr talman! Det är en väldig skillnad jämfört medförhållandena i och i för tio årsedan, då stora delar av stålindustrin, oavsettnation, råkade ut för en allvarlig kris och kom att fåett omfattande industristöd. Man har försöktsanera bort att länder kan kapptävla ochkonkurrera med industristöd. Konkurrensen skallske på strikt kommersiell grund.Jag är något upprörd över att man vill att statligtdominerade börsnoterade bolag inte längre skallarbeta på kommersiell grund utan på annan grund.Det är allvarligt.Till vill jag säga att de flestaaffärer när det gäller stål är nationella affärer av typSSAB. Förmodligen kommer det att förbli så underöverskådlig framtid. skall och måste arbetapå strikt kommersiell grund såsom ett börsnoteratbolag. Det är den bästa garantin för framgång ochtryggade arbetstillfällen. Varken regering, riksdageller departement kan garantera jobben i statligaeller privata företag. Den enda garantin för tryggajobb är att företagen är konkurrenskraftiga ochlönsamma. Det sker bäst i privat regi.Anf. 108 ():Herr talman! Jag tycker att näringsministernövertolkar mig högst väsentligt. Jag tar inte avståndfrån att man skall verka på marknadens villkor.Men vad jag tar avstånd från är en framtidasituation, där SSABs fortbestånd skall varaberoende av mycket kortsiktiga vinsthänsyn. Vadjag kräver av en ägare till är långsiktighetoch uthållighet. Det går inte att vara verksam istålbranschen utan ett långt perspektiv.Anf. 109 Näringsminister ():Herr talman! Det råder väl inget tvivel om att manhelst skall jobba långsiktigt. Får man bortindustristödet -- och där är man på god väg -- inomstålbranschen inom hela , får man den friakonkurrensen. Att vara duktig på att göra stålinnebär att man kan konkurrera och skapa detrygga jobben. Men då kan man inte ta andrahänsyn än strikt kommersiella. Annars råkar manpå handelshinder och då äventyrar man jobben änmer.Anf. 110 ():Herr talman! Regeringen lägger fram enproposition om utförsäljning av statliga företag förtio miljarder . Skall delegationen ha någotansvar och skall den ge tusan i att sälja ut företagom de skulle råka i kris? Eller är det något tvång atten utförsäljning skall ske? Vilken princip är mestvägledande? Jobben eller utförsäljningen?Anf. 111 ():Herr talman! skall vara duktigt. Företaget ärduktigt och skall ges chansen att vara duktigt. Detär detta det handlar om.Anf. 112 Näringsminister ():Herr talman! Kravet på de statliga företagen vidprivatisering är -- precis som det står ipropositionen och som jag har sagt ett stort antalgånger under denna debatt -- att det krävs starkaföretag. Man vill ha industriellt riktiga lösningar,som ger tryggare arbetstillfällen än och ökadutvecklingskraft.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 9 §. )8 § Ny småföretagspolitik, m.m.Föredrogsnäringsutskottets betänkande1991/92:NU14 Ny småföretagspolitik, m.m. (prop.1991/92:51 och förs. 1991/92:12).Anf. 113 ():Herr talman! I näringsutskottets betänkande 14 omen ny småföretagspolitik behandlas ett antal frågor.Sten kommer i ett senare inlägg att ta uppde delar i propositionen därarbetsmarknadsfrågorna behandlas.Socialdemokraterna har alltid sett som ett avpolitikens huvudinslag att utveckla näringslivet såatt full sysselsättning och ekonomisk tillväxt gergrunden för den sociala välfärdspolitiken. Dettasker genom den ekonomiska politiken ochnäringspolitiken men också genom insatser somdirekt riktar sig till småföretagen eller till företag ivissa regioner. Småföretagen stimuleras främstgenom att utvecklingshinder undanröjs. De störstahindren är ofta brist på kompetens och riskkapital.Vi har ett läge med en internationelllågkonjunktur som slår hårt mot samtidigtsom den ekonomiska tillväxten upphört. Det ärdärför viktigt att utvecklingskraften hos vårasmåföretag tas väl till vara och att tillkomsten avnya småföretag kraftigt stimuleras. Detta bör skegenom en fortsatt utveckling av densmåföretagspolitik som socialdemokratin har ståttför under lång tid.Tyvärr innebär regeringens proposition i stället enavrustning av småföretagspolitiken. I andrapropositioner föreslås sänkta skatter ochförändringar i arbetsrättslagstiftningen.Regeringens förslag innebär att tidigare riktadeinsatser för att utveckla småföretagen nu ersätts avs.k. generella stimulanser, där framför alltskattepolitiken ses som ett huvudinslag. Detkommer att uppstå ett vakuum innan de nyaåtgärderna ger ett positivt genomslag, om denågonsin gör det. Detta kommer att vara till stornackdel för småföretagen, som behöverhandlingskraft för att vända ekonomin och skapatillväxt i vårt land.Herr talman! Vi socialdemokrater genomfördeunder föregående år i samarbete med enny skattereform i syfte att åstadkomma enförenkling av skattelagstiftningen som enmera rättvis beskattning skedde av kapital iförhållande till arbetsinkomst. Vi ser dock brister iden nuvarande förmögenhetsbeskattningen. Detgäller de alltför höga skattesatserna, men i lika höggrad den splittrade behandlingen av olika slagstillgångar. Men vi socialdemokrater tror inte genom att sänka några skatter löser allaproblem för småföretagen.När det gäller nyföretagandet visar jämförelsermellan olika länder att ligger väl frammetrots skillnader i skattesystem och att vi har varitframgångsrika när det gäller nyföretagande, ochdetta gäller inte minst Norrlandslänen.Herr talman! Det viktigaste hindret för företagen är utan tvivel bristen på riskvilligt kapital, dettatrots att stora insatser har gjorts för att elimineradenna brist.Stora delar av det riskvilliga kapitalet skall undernormala förhållanden komma från banksystemet.Genom finansieringskrisen, och i viss mån genomökade kapitaltäckningskrav, har en betydandeåtstramning skett inom banksystemet. Dettaminskar i hög grad företagens möjligheter atterhålla riskvilligt kapital. Den av regeringen nuföreslagna förändringen av riskkapitalmarknaden,där de använda medlen och institutionernaskall begränsas eller avvecklas, ter sig aningslösmed tanke på de rådande förhållandena ute påmarknaden.I propositionen föreslås att de regionalariskkapitalbolagen och Småföretagsfonden skallfinnas kvar till vidare. Detta tycker vi är bra. Vi harinte heller några invändningar mot att fondenfortsättningsvis förvaltas av Företagskapital AB.Det kan också vara positivt att privata delägare kankomma in i riskkapitalbolagen för att tillförakunnande och mera pengar. Jag konstaterar medtillfredsställelse att tre av de borgerliga partiernasom ingår i regeringen sedan föregående år harändrat uppfattning när det gällerriskkapitalbolagen.Avslutningsvis vill jag, herr talman, ta upp fråganom utvecklingsfonderna och Norrlandsfonden. Närdet gäller utvecklingsfondernas verksamhet kaningen bortse från de kunskaper och den betydelsesom de har haft i positiv bemärkelse förutvecklingen av småföretag i . Inte minstkombinationen av rådgivnings- ochutlåningsmöjligheter har varit till stor hjälp förutvecklingen i de svenska småföretagen, och dennaroll har en tendens att öka. Därför är det våruppfattning att utvecklingsfondernasutlåningsmöjligheter skall finnas kvar. Däremot ärvi öppna för att diskutera olika låneformer.Det står också klart att småföretagen och deberörda organisationerna betonar vikten avutvecklingsfondernas betydelse. Det finns också ettökat behov av samordning och optimering avtillgängliga resurser. Det verkar som om vi iSverige, i förhållande till andra länder, gör störreåtskillnad mellan offentlig och privat verksamhet,och det är svårare att få till stånd ett samarbetemellan dessa aktörer. Denna brist på samordningdrabbar i första hand nyföretagaren, eftersom hanhar svårt att hitt rätt mellan olika intressenter.Vi avvisar däremot på det bestämdaste regeringensförslag om indragning av 200 milj.kr. Norrlandsfonden tillkom genomatt vinstmedel från avsattes till fonden föratt skapa en bättre infrastruktur och skapa ett ökatsmåföretagande i Norrlandslänen.Norrlandsfonden har betytt oerhörtmycket för de norrländska företagen. Det är därförobegripligt hur man i en situation med stora bristeri riskkapitalförsörjningen konfiskerar 200 milj.kr.från Norrlandslänen, då företagen i den besvärandelågkonjunkturen kommer att ha stora behov avriskkapital för de framtida investeringarna.Erfarenheten visar också att kapitalet i expansivaperioder söker sig bort från de mer riskfylldasatsningarna inom småföretagen. Det skapar enryckighet i tillförseln av kapital, vilket är tillnackdel för en långsiktig strategisk utveckling. därför åstadkomma en långsiktig och gynnsamtillväxt bör man tillförsäkra sig ett jämnt tillflöde avriskkapital. I denna roll har Norrlandsfonden varitmycket effektiv. Det är därför obegripligt attregeringen nu föreslår att det norrländskanäringslivet skall dräneras på 200 milj.kr. i ett lägedå behoven aldrig har varit större.Herr talman! Med det anförda yrkar jag bifall tillden socialdemokratiska reservationen.Anf. 114 ():Herr talman! har vi diskuteratsmåföretagsfrågor i kammaren närnäringsutskottets näringspolitiska betänkanden harvarit uppe till behandling. Detta område avnäringspolitiken har fått stor uppmärksamhet. Ochunder den korta period som jag har varit med idetta sammanhang har det gjorts kraftfullamarkeringar av den föregående regeringen menockså av samtliga oppositionspartier på dettaområde, markeringar som har gått ut på att man harinsett småföretagens centrala roll i denomstrukturering och omvandling av det svenskanäringslivet som pågår.Det är många delfrågor som har fåttuppmärksamhet. Vi har t.ex. uppmärksammat denbesvärliga situation som många verkstadstekniskasmåföretag har hamnat i när de har blivitunderleverantörer till stora företag som ochSaab. De har spelats ut mot varandra, och de harkommit i ett olyckligt beroendeförhållande till enköpare.Det är ett konkret existerande problem, och härmåste vi finna en lösning. Olika lösningar har ocksåföreslagits. Jag tänker på t.ex. denverkstadstekniska delegationen, som skulle vara enhjälp när det gäller att utveckla nya produkter ochdärmed öppna större marknader för deverkstadstekniska företagen.De aktuella företagen och problemen nämns inte iregeringens proposition. Men de har tagits upp iandra sammanhang. Näringsministern ochregeringen har då så att säga flaggat för att denverkstadstekniska delegationen skulleläggas ned. Den skulle alltså inte få slutföra sittarbete. Jag tycker inte att det är att på ettkonstruktivt sätt angripa de problem somsmåföretagen står inför.Det är rimligt att en delegation av det här slaget fårarbeta tiden ut. Sedan får en utvärdering avverksamheten göras. Dessutom måste en rättvisbedömning göras. Därefter får man dra lärdom avvunna erfarenheter.Även andra områden har uppmärksammats. Detgäller de teknikbaserade företagen och detteknikbaserade nyföretagandet. Här finns välkända problem när det gällerriskkapitalförsörjningen. Mera konkret uttrycktbestår detta arbete i att överbrygga en period -- dethandlar om -- då man rimligen inte, ävenom det handlar om en skicklig företagsledare,forskare eller utvecklare eller om den som har godamarknadsförutsättningar, kan uppnå lönsamhetoch medverka till en rimlig avkastning på insattkapital. Det tar nämligen tid att utveckla produkteroch att bearbeta en marknad. Det tar helt enkelt tidinnan man får fram någonting som kan säljas. Härbehövs det riskvilligt kapital.Redan för ett par år sedan konstaterades det inäringsutskottet att den privatariskkapitalmarknaden inte kunde tillgodosebehoven av sådant kapital. Den socialdemokratiskaregeringen och den dåvarande industriministernföreslog då att regionala riskkapitalbolag skulleinrättas med speciell inriktning på denteknikbaserade småföretagsamheten.Vänsterpartiet var det enda parti som då var för denhär idén. Visserligen hade vi invändningar mot detsätt på vilket kapital skulle skaffas fram. Jagåterkommer senare till den saken. Vi tyckte att idéni alla fall var värd att pröva. Jag delar MatsLindbergs glädje över att man även i de borgerligapartierna har insett att det är värt att pröva den häridén, att det är värt att gå vidare med den.Om riskkapitalbolagen har det också sagts att dessaskulle vara öppna för annat kapital och även förprivatkapitalet, om sådant fanns tillgängligt.