prot · GE09101 · 1991-04-24 00:00:00 — Ert program är enåtervändsgränd.Så låt oss då gå över till den väg som bär framåt.Kompletteringspropositionen innehåller enekonomisk-politisk strategi med fem bärandeelement.Det första är att den ekonomiska politiken skallskapa förutsättningar för att aktivt ochframgångsrikt delta i den internationellaintegrationen. Det är 1990-talets stora utmaningmed , och EG-medlemskap. Detger oss tillgång till nya och vidgade marknader, mendet sätter också press på konkurrens ochproduktivitet på hemmaplan. Det är deninternationella integrationen som är den mestdynamiska faktorn i vår ekonomi.Det andra är att den ekonomiska politiken skallmedverka till att bromsa kostnadsutvecklingen ochstärka konkurrenskraften för att hävdasysselsättningen och välfärden. Vi är på god väg,och jag skall strax redovisa hur långt vi har nått.Det tredje är att den ekonomiska politiken skallbidra till tillväxt genom att stimulera produktivitetoch sparande. Utrymme skall skapas förinvesteringar i produktion och infrastruktur.Det fjärde är att den ekonomiska politiken skallbidra till att utjämna levnadsvillkor och skapa enstarkare bas för välfärden genom att arbetslinjenkonsekvent hävdas -- i arbetsmarknadspolitikenoch i socialförsäkringarna. Här innehållerpropositionen konkreta förslag till aktiva åtgärderför utbildning och kompetenshöjning, förslag somnu skall behandlas i . Det handlar omtrygghet, rättvisa och om grunden för framsteg.Arbetslöshet är inte ett medel i den ekonomiskapolitiken. Jag är glad över att ni fångat upp minformulering i ert papper, men jag kan inte se att detfinns någon konsekvens av detta i de förslag nilägger fram.Jag tycker inte det ligger på nivåatt rikta den typ av angrepp på somnyss skedde med anledning av en formulering somuppenbarligen är fabricerad i ett nyhetsmediumoch som statsministern inte har uttalat. Jag tyckeratt det var torftigt, och det är synd att sänkadebatten till den nivån. Jag hoppas att vi i ställetkan hålla upp nivån.Det femte och sista är att den ekonomiska politikenskall medverka till en uthållig tillväxt. Produktionoch konsumtion måste ställas om så att balansenmellan ekonomi och ekologi säkras.Miljöpolitiken, uppgörelsen om energipolitikenoch satsningen på kollektivtrafiken är exempel pådetta. Vi har lagt fast kursen. Vi skall fortsätta påden vägen av samspel mellan ekonomi och ekologi.Detta är den ekonomisk-politiska strategin. Det ären stram och ansvarsfull politik.Kompletteringspropositionen markerar att vi skallfullfölja arbetet med att åstadkomma prisstabilitetpå god europeisk nivå och sysselsättning på godsvensk nivå. Vi skall med kraft bekämpaarbetslösheten.Samtidigt måste vi höja ambitionerna när det gällerekonomisk tillväxt i förhållande till vad som gälldeunder . En huvuduppgift under dekommande åren blir att frigöra och ta till vara allagoda krafter som kan medverka till att öka vårsamlade produktion. Målet bör var att etablera enny och högre nivå för tillväxt och produktivitet. Detär på detta område som tyngdpunkten i dekommande årens arbete ligger, i den ekonomiskapolitiken och i det praktiska arbetet i företag och påarbetsplatser. Vi skall åstadkomma en sådan ökadtillväxt på ett sätt som gör att välfärden kan hävdasoch att de nya resurserna blir rättvist fördelade. Omjag skulle sätta en titel på denna proposition skulleden därför få heta ''Alla dessa möjligheter''.Ute i världen pågår en intressant och viktigdiskussion om vilket förlopp den nuvarandekonjunkturen kommer att få.Kommer vi att ha en lång och djup nedgång? Ellerblir det en kort och grund nedgång, en snarvändning till det bättre?Vilken roll spelar nya mönster för näringslivetslagerutveckling, t.ex. just-in-time-principen?Den diskussionen pågår i , ochStorbritannien -- tre länder som har stagnation ellerminskning i sin produktion under detta år. Dendiskussionen pågår också inom OECD.Det finns en allmän uppfattning att vändpunktenför den ekonomiska aktiviteten kommer under dethär året.Sverige befinner sig i en rejäl lågkonjunktur, ochnedgången i samband med Gulfkrisen blevsnabbare och djupare än vad prognosmakarnakunde förutse.Men det är också ett faktum att framtidsutsikternahar förbättrats både på grund av den internationellautvecklingen och på grund av de åtgärder som vi nuvidtar här hemma.Låt mig få peka på några enkla fakta.-- Vi har passerat en vändpunkt när det gällerkostnadsutveckling. Arbetet medstabiliseringsavtalet ger resultat. Vi håller på attväxla ned från inflationslöner till reallöner.-- har också passerat vändpunkten när detgäller inflationen. Framför oss ligger en period avbetydligt stabilare priser. Vi är på väg mot enprisstabilitet på god europeisk nivå. Det får storbetydelse för hela vår ekonomi.-- Vi har passerat en vändpunkt när det gällerproduktiviteten. Den har utvecklats svagt underslutet av 80-talet. står vi inför en period medsnabbare tillväxt. ökar produktiviteten iindustrin .-- Vändpunkten när det gäller produktionen harkommit närmare och bör inträffa . bör bli av återhämtning ochförnyad tillväxt. Detta framgår avKonjunkturinstitutets företagsbarometer och avandra undersökningar.-- Vi har nått en vändpunkt också när det gllerinriktningen på tillväxten. har denskyddade sektorn växt snabbare än denkonkurrensutsatta, men är vi på väg in i en nyoch bättre utvecklingsbana. växer denkonkurrensutsatta sektorn , medan denskyddade sektorn växer med .-- Vi har nått en vändpunkt när det gäller handelnmed omvärlden. Vi har haft ett överskotti varuhandeln, men börjar det överskottet ökapå nytt igen -- från ca tilldrygt 20 miljarder och 25 miljarder .-- Vi har passerat en vändpunkt när det gällerhushållens sparande. --1992 stigersparkvoten från ett minus på till ett plus på0,.-- Vändpunkten när det gäller sysselsättningenkommer . Konjunkturen påarbetsmarknaden kommer alltid något senare änden som gäller produktionen. Därför ligger den ettstycke fram i tiden, men den kommer också.Min slutsats av detta är alltså att i viktigaavseenden är på rätt väg.Oppositionen är upprörd, särskilt ochkritiserar den här framställningen och ordar omskönmålning. Den kritiken faller platt till marken.Propositionen innehåller fakta om en besvärligekonomisk situation. Och den innehåller fakta omde resultat som vi nu är på väg att uppnå genom debeslut som , ofta med breda majoriteter,har fattat.Det finns inget av lättsinnig löftespolitik i dennaproposition.Det finns konkreta förslag när det gällerarbetsmarknadspolitik och byggande. Det finns ettomfattande program för en bantning av den statligaadministrationen.Det finns riktlinjer för den ekonomiska politiken.Det finns klara markeringar när det gällerinflationsbekämpning och konkurrenspolitik, omvalutapolitik och finanspolitik.Vi har en besvärlig statsfinansiell situation medstora men tillfälliga underskott under de närmasteåren. Vi byggde den bedömning som vi gjorde ibudgetpropositionen och vi bygger densom vi gör nu på det underlag somriksrevisionsverket lämnar till regeringen. Jag haringen anledning till kritik mot riksrevisionsverketför att man har givit oss nya beräkningar. Läget ärsvårbedömt av två skäl -- med hänsyn tillkonjunkturutvecklingen men också med hänsyn tilldet nya skattesystemet.Det kommer -- jag håller med det -- inte att finnas utrymmen för nya statligaåtaganden, men inte heller för nya storaskattesänkningar.Vi måste fortsätta med en kärv men ansvarsfullekonomisk politik . om att man inte skall lova pengar tillbarnfamiljer och pensionärer. Jag utgår från att viskall fullfölja de beslut och åtaganden som finns tillbåda de grupperna. Men själv nöjer sig BengtWesterberg med att föreslå kostnadskrävandereformer till helt andra grupper -- slopadaktieomsättningsskatt, sänkt skatt påaktieutdelning, sänkt skatt på förmögenheter. Ärdet ett uttryck för den fördelningspolitiska syn sompräglar högeralliansen?Jag har talat klarspråk om svensk ekonomi när dethar sett mörkt ut. Jag talar klarspråk nu när jagsäger att vi är på rätt väg. Jag vill inte för ettögonblick ge intryck av att detta är en bred ochbekväm väg. Det är en smal och stenig väg; härfinns verkligen inte utrymme för några ystrasprång.Skillnaden mellan regeringen och högeralliansenligger i synen på möjligheter.Ni ser i backspegeln. Ni svartmålar och serproblem. Ni misstror Sverige.Ni bygger er kritik på stöd från Industriförbundetmed motiveringen att dess prognos för förra åretvar så exakt. Jag vill då säga att det var mycketskickligt av att kunnaförutse att det skulle inträffa en Gulfkris, som komatt påverka hela den internationella ekonomin.Säkert får man för att ha gjort en sådanprestation.Jag skulle också vilja uppmana er att titta på denprognos som gjorde förra gångendet var valår, . Jag skall inte säga någotofördelaktigt om den, men jag rekommenderar allaintresserade ett studium för att kunna bedömatillförlitligheten i prognoser ettvalår.Vi vet var vi befinner oss . Vi ser framåt, ochvi ser möjligheterna. Därför kan jag konstatera attSverige i flera viktiga avseenden är på rätt väg.De flesta bedömare gör liknande prognoser. Denuppfattning som jag har redovisat stöds med någranyanser i bedömningarna av-- de svar som företagen lämnat tillKonjunkturinstitutet i Barometern,-- de svar som företagen lämnat till ,-- de svar som har lämnats iSmåföretagsbarometern,-- de svar som företagen lämnat till VeckansAffärers enkät.De visar alla att optimismen har ökat ute iföretagen.Varför vill högeralliansen förtiga och förnekadetta? Varför kan ni inte redovisa de uttalandensom görs av t.ex. P.G. , , och andra, somsäger att förutsättningarna för industriellverksamhet är mycket bättre, att är på rättväg?Läs gärna den brittiska tidskriften , somden här veckan i ett diagram har ritat in var olikaländer befinner sig i konjunkturcykeln. ,och befinner sig vid eller näravändpunkten. Är det också en skönmålning? Jaghoppas att TV och tidningar uppmärksammar denbild som redovisas där, så att den blir allmänt känd.Carl Bildts kritik mot mig faller platt till marken.Verkligheten kommer att bekräfta detta.Avgörande för möjligheter under 90-taletär att vi växlar om från inflationslöner till reallöner.Skall en sådan växling komma till stånd måste denske över hela arbetsmarknaden. Det vardet som var bakgrunden till initiativet med enförhandlingsgrupp som skulle åstadkomma ettstabiliseringsavtal.Det är många som haft synpunkter på detta.I höstas sade man att det aldrig skulle vara möjligtatt genomföra en sådan nedväxling. när det ärpå väg att lyckas säger man att det skulle hainträffat ändå och gått ännu längre. Jag tillåter migatt tvivla.De avtal som träffas innebär nämligen attökningarna i de nominella lönerna blir betydligtlägre än vad som varit fallet under 1970-och 1980-talen. Därmed skapar vi ocksåmöjligheter att få bättre reallöner än vi fick under1980-talet.De är också klart lägre än vad som förutses förnågra av våra viktigaste konkurrentländer. Somexempel kan jag nämna att lönekostnaderna iStorbritannien väntas öka och att mani slutit avtal om ökningar på iden offentliga sektorn.Det kanske allra mest betydelsefulla är att avtaleninte innehåller den typ av klausuler -- fugar, pugar,lugar och allt vad de kallas -- som var såinflationsdrivande under 80-talet.Jag har svårt att tro att det hade varit möjligt attåstadkomma detta med den gamlaförhandlingsordningen. var detingen som hade vågat sätta en krona på att dettaskulle kunna uppnås.Hittills har avtal träffats för alla offentliganställdaoch för av LO-medlemmarna på SAF-området. Förhandlingarna fortsätter, och jag utgårfrån att parterna skall få till stånd avtal över helalinjen, med den hjälp som Rehnbergsförhandlingsgrupp kan ge.Om jag har förstått högeralliansen rätt har manförkastat ansträngningarna att få till stånd ettstabiliseringsavtal.Det är djupt beklagligt. Det borde vara i riksdagensoch i partiernas intresse att verkligen få till stånd enväxling från inflationslöner till reallöner över helaarbetsmarknaden. I annat fall hotas jobben ochvåra möjligheter att skapa nya resurser.Vi har kommit ett bra stycke på väg, och det ärangeläget att det nu fullföljs på de återståendeavtalsområdena. Vi har sagt i propositionen att viskall göra en samlad bedömning av läget innanriksdagen slutar för sommaren. Jag är beredd att tade initiativ som behövs för att säkerställa att vi fårordning och reda i lönebildningen, att vi återställerkonkurrenskraften och klarar att ha jobben kvar iSverige.Jag uppskattar mycket klaramarkeringar, både i budgetdebatten och idagens debatt.Jag skulle vilja fråga och : Vad är ert alternativ när det gäller atthantera de här utomordentligt svåra och ömtåligafrågorna? påpekade ju i sinkommentar att ni står tomhänta på detområdet. har ni chansen att redovisa vad det ärför tankar ni har. Låt oss se var skiljelinjen går närni på det här sättet dömer ut de ansträngningar somgjorts och det arbete som vi har lagt ned för attåstadkomma en växling från inflationslöner tillreallöner.Fru talman! Stabiliseringspolitiken skall bidra tillatt vi återvinner konkurrenskraft. Den skalldärmed lägga grunden för en ny period av tillväxt.Vi skall åstadkomma en prisstabilitet på godeuropeisk nivå och en sysselsättning på god svensknivå.Vi skall höja ambitionerna när det gällerekonomisk tillväxt i förhållande till vad som gälldeunder 80-talet.I propositionen redovisar vi två perspektiv för denkommande ekonomiska utvecklingen fram till1995.I det ena alternativet visar vi vad som händer om viknallar på i den takt som vi hade , närproduktiviteten i näringslivet ökade medblygsamma per år.I det andra alternativet visar vi vad som händer omvi tar vara på de nya möjligheterna och höjerproduktiviteten till per år.Det ger en långa rad positiva effekter när det gällerkonkurrenskraft, bytesbalans och tillväxt. Detskulle komma att ge oss 40 miljarder mer 1995 förenskilda och gemensamma behov. Det skapar nyaförutsättningar för framsteg och välfärd, det ger ossmöjlighet att rätta till kvardröjande brister ochorättvisor.Det är på denna uppgift -- att etablera en ny syn påtillväxten -- som tyngdpunkten i de kommandeårens arbete ligger, i den ekonomiska politiken ochi det praktiska arbetet i företag och påarbetsplatser.Vi har beslutat och börjatgenomföra en rad viktiga strukturåtgärder somskall göra att vår ekonomi fungerar bättre än .-- Skattereformen är kanske den viktigaste; denstimulerar till arbete och sparande.-- Den fortsatta avregleringen av de finansiellamarknaderna är en annan viktig reform. Den ledertill en mer rationell användning av knappa resurser.-- Avregleringen av jordbruket är en tredje. Denkommer att leda till rimliga matpriser och eneffektivare produktion.-- Skärpningen av konkurrenslagstiftningen inomlivsmedelssektorn, transporterna, m.m. är enfjärde åtgärd som pressar priser och stimulerarproduktivitet.-- Det kommunala skattestoppet och avregleringenpå det kommunala området är en femte viktiginsats; det kommer att ge mer reformer förpengarna, nu när vi inte kan satsa mer pengar påreformer.-- Arbetslinjen i socialförsäkringen med sjuklön,nya ersättningsnivåer och framför allt en satsningpå aktiv rehabilitering ger mer välfärd till mindrekostnader.-- Den stora satsningen på infrastruktur medtelekommunikationer, , Mälarbana,Västkustbana, Arlandapendel och kollektivtrafik istorstäderna ger stora vinster för miljön men gerockså ett viktigt bidrag till tillväxten.-- Frisläppet av investeringsfonder och avvecklingav investeringsskatten ökar utrymmet för att byggaut och modernisera.-- Bantningen av den statliga förvaltningen är ettled i avreglering och decentralisering -- den frigörresurser för andra ändamål.Man kan se alla dessa åtgärder som en ekonominsby--pass-operation, som skall ge ett bättrefungerande blodomlopp och en bättre kondition,bättre ork och uthållighet och därmed störreprestationer, dvs. en bättre tillväxt.Men det gäller att verkligen ta vara på de nyamöjligheter som har skapats för svensktnäringsliv. Till en del kommer det som en direktkonsekvens av åtgärderna. Det finns redan beläggför det, t.ex. att sparkvoten förbättras som en följdav skattereformen. Men det som är helt avgörandeär det praktiska arbetet ute i företagen och påarbetsplatserna. Det är där resurserna skapas, ochdet är där initiativen måste tas.Det är nu nödvändigt att göra produktiviteten i bästa mening allmän angelägenhet. Det gälleratt organisera arbetet så, att var och en blandhundratusentals anställda kan ge sitt bästa för dengemensamma uppgiften att skapa nya resurser.Det handlar om förändringar som ger en ny ochflexibel arbetsorganisation -- det finns många godaexempel på detta, men det behövs många fler.Det handlar om kompetenshöjning, om en storsatsning på att bygga upp 90-talets yrkeskunnande,och det är just detta vi riktar in oss på närarbetsmarknadspolitiken nu får en ny och ännumera ambitiös uppläggning.Det handlar om ett gott klimat för samarbete,mellan fack och företagsledning och en samsyn omproduktivitet som grunden både för lönsamhet ochför goda reallöner.Det är detta som är huvudfrågan för denekonomiska politiken . Härfinns nyckeln till framgång för svensk industri ochsvensk ekonomi. Det är kring detta arbete somregeringen vill ha till stånd ett konstruktivtsamarbete mellan näringslivet och löntagarna.Här finns det en viktig skiljelinje mellan osssocialdemokrater och högeralliansen. Vi villengagera alla goda krafter i uppgiften att utvecklavårt näringsliv och vår ekonomi och vår välfärd. Vivill bygga upp och skapa nya resurser för att värnavälfärden.Ni skall skära ned, ni söker konflikt ochkonfrontation. Ni gör det på det politiska planet,inte bara med oss socialdemokrater, utan med allaandra. Ni kräver kapitulation och underkastelse.Jag förstår att den tilltänkta samarbetspartnern,, reagerar mot dessa diktat. Hur skulleSverige se ut med en regering som går fram på detsättet? Hur skulle ni kunna skapa detsamarbetsklimat som är nödvändigt att skapa under90-talet ute i företagen mellan anställda ochföretagsledningar? talar om enmajoritetsregering med centerprofil. Vilka partiergäller det, och vilka är det som skall böja sig fördetta? Jag tycker att det hela börjar verka mycketmärkligt. Vad kan ni erbjuda väljarna när ni på allahåll kommer med diktat? Vad ni har presenterat iert dokument ifrån högeralliansen är inte en nystart för . Det är en ny start för politiskakonflikter, en ny start för ökade motsättningarockså i arbetslivet. Vad ni har att erbjuda är bara enåtervändsgränd.Fru talman! Den viktigaste politiska uppgiftenunder blir SverigesEuropapolitik med förhandlingarna ommedlemskap i innebär högeralliansensprogram ett allvarligt hot. Jag vill uppmana allasom är intresserade av en positiv Europapolitik attnoga besinna vad som kan komma att inträffa.Det är nu inte en fråga om skall delta fulltut. Debatten gäller nu något helt annat, nämligenvilket som skall delta i EG. Är det detSverige som vi känner, med höga ambitioner närdet gäller att förena trygghet för individen medflexibilitet för produktionen? Eller är det ett heltannat , med växande klyftor och otrygghet,högeralliansens ?Det finns nämligen två sätt att se på Sverigesframtid i det nya . Det ena synsättetrepresenteras av . Ni ger intryck av attSverige är en randstat, en nation som skall kommamed mössan i hand till förhandlingsbordet, ettsamhälle som måste skrota välfärden på Thatchersvis för att passa in i det nya . Ni framställerEG som en andra synsättet representeras av osssocialdemokrater. Vi menar att skall deltafrån en styrkeposition. Vi har ett näringsliv som igrunden är starkt. Vi är nu på väg att klara avkostnadsproblemen, och vi kommer att återställakonkurrenskraften. Vi har en samhällsorganisationsom är väl skickad att erbjuda människor trygghet iden förändring som under alla omständigheterkommer att ske under 90-talet.Vi har i en egen politisk identitet, som viskall hävda i det nya . Vi skall göra det bl.a.därför att vi har många vänner i som villdriva utvecklingen i samma riktning: arbete,trygghet, miljö -- det är några av inslagen i densociala dimension som blir ett allt viktigare inslag idet nya Europa.Ni moderater gör ett allvarligt misstag när nianvänder EG som motiv för era krav på att skrotavälfärden. EG är inte en organisation som kräveratt alla länder skall rymmas i den europeiskahögerns standardförpackning. I EG ryms ländermed mycket olika traditioner och politiskaambitioner. Det är ett mångfaldens Europa.Misstaget är allvarligt i två avseenden. För detförsta ger det ett felaktigt intryck av EGs egenutveckling. Mina kontakter med regeringskollegeri ger en annan bild än den som nimoderater ger här hemma. EG är inte ett hot motvälfärden utan en viktig förutsättning för enekonomisk utveckling på vilken vi kan bygga våregen välfärd.För det andra är jag övertygad om att ni, med erpolitik, skulle misslyckas med att samla entillräcklig majoritet av det svenska folket för ettEG-medlemskap. Frågan om medlemskap skall jusist och slutligen avgöras av det svenska folket 1994.För att kunna förhandla med tyngd och auktoritetmed EG om ett medlemskap, måste det finnas enstark hemmaopinion, som ger sitt stöd förförhandlingarna. Förhandlarna måste också kunnakänna stöd både från näringslivet och frånlöntagarna. Den fronten kommer att rämna, omman går till förhandlingarna med det partipolitiskasyftet att rasera den svenska välfärden och klyvasamhället.Därför, och , är erEuropapolitik dömd att misslyckas. Man kan intebyta ut den svenska modellen och tro att man kanfå stöd av det svenska folket.Fru talman! Vi socialdemokrater säger ja tillEuropa och ja till välfärden. Därför säger vi nej tillhögeralliansens program, som är ett hot motvälfärden och en återvändsgränd förEuropapolitiken.Anf. 50 ():Fru talman! Om man tar förmågan att göraprognoser under valår som måttet påprognosmakares förmåga är ochsocialdemokraternas förmåga utomordentligt svag.De prognoser som ni redovisade under valåret 1988har ju senare, enligt företrädare,visat sig vara bedrägerier. Vi skall väl inte ta denprognos som nu lägger fram på störreallvar än prognosen 1988.Allan talade om debattnivån, mindebattnivå, men inlägg hör till devärsta lågvattenmärken jag sett prov på från denhär talarstolen. Här står somföreträdare för en socialistisk regering, som har förtSverige in i en ekonomisk utveckling utan tillväxt --ingen tillväxt , ingen tillväxt ochförmodligen ingen tillväxt . Den är dubbelt så hög nu som för ettår sedan. Tiotusentals människor har fått varselsom kan leda till arbetslöshet . Nisäger nej till angelägna reformer beträffandehandikappade, ni skär ned u-landsbiståndet i ettläge då 20 miljoner människor i svälter ochmiljoner kurder är på flykt. Ni skärperflyktingpolitiken, vilket mängder av människor ochorganisationer i har reagerat emot. Niavvisar människor som för bara ett och ett halvt årsedan ansågs ha tillräckliga skyddsbehov för att fåfinnas här. Sedan går upp italarstolen och står som något slags profet försolidaritet med människor. Som jag sade i ettdebattinlägg är det faktiskt ett lågvattenmärke.Hur är läget för ? Det är inte alls akut. Detgäller inte problem som har uppstått i samband medGulfkrisen eller den internationellakonjunkturavmattningen. befinner sigsedan många år tillbaka i en utomordentligtproblematisk situation. Titta på japanerna. De harvarit utomordentligt intresserade av att görainvesteringar i . Men hur många japanskainversteingar har och hans regeringkunnat locka hit till ? Jag trorknappt att det är en enda japansk investering. Manfår gå till Philipsinvestering i för att få ett exempel på att ettutländskt företag har investerat i industriellexpansion i . Situationen för ärutomordentligt allvarlig.Skall vi kunna utnyttja den tillväxtpotential sominternationaliseringen innebär, krävs det enanpassning, bl.a. av skattetrycket i . visar ingen som helst vilja att ta denödvändiga stegen för att klara jobben, välfärdenoch miljön i . Detta är utomordentligtallvarligt.Anf. 51 ():Fru talman! Litet beröm kanske ändå är på sinplats. Om den nya synen på tillväxten håller, AllanLarsson, är vi bara att gratulera, tycker jag.