prot · GE0982 · 1991-03-20 00:00:00 — Jag villdäremot understryka att mycket av den utvecklingsom skett inom kommunikationsområdet,energiområdet, m.fl. områden har baserats på ettsamarbete där staten har varit med och skapatresurser för utveckling. Inte minst gäller detta inomenergisektorn och kanske i alldeles särskilt höggrad när det gäller kärnkraften. Jag är fullt på detklara med att detta inte nödvändigtvis är ettavslutat kapitel, utan att det kan finnas områdendär ett samarbete mellan stat och näringsliv ävenframöver kommer att visa sig vara fruktbart förbåda parter. Någon annan uppfattning har jag inte.Om någon har uppfattat mig annorlunda, harvederbörande uppfattat mig fel.Anf. 136 ():Herr talman! Jag har personligen i min industriellaverksamhet varit nära förtrogen med statensinsatser. De har ofta varit katastrofala, som just förkärnkraftsområdet. Jag vill nu inte ta upp enkärnkraftsdebatt här, men insatserna inomaktiebolaget var ju till mycket stor delett misslyckande, som sedan den privata industrinlyckades omvandla till en industriell framgång. Ijust aktiebolaget skolade man upp endel människor och gav dem en grundkunskap, mendet industriella konceptet var som sagt en katastrof.Jag var själv med när fick ställas om frånkärnkraftsanläggning till oljeeldat kraftverk. Jagvar ansvarig för igångkörningen av turbinen när vimånad efter månad väntade på ånga från reaktorn,ånga som aldrig kom och aldrig har kommit.De stora framgångarna i samarbetet mellan stat ochindustri har huvudsakligen utgjorts av att staten harstått som beställare av viktiga utrustningar -- dethar gällt , det har gällt ,det har gällt försvarsmakten. Allt det som statenhar beställt av industrin är förmodligen det bästastöd som staten har givit industrin, genom att mandärigenom har kunnat utveckla prototyper och fåreferensanläggningar för ny teknik. Det är precisden typen av utveckling som jag tror på även närdet gäller det som ligger oss varmt om hjärtat,nämligen ekologisk teknik. Det är den modellensom skall användas -- staten skall se till att detkommer beställningar till industrin på sundekologisk teknik, och inte vilken teknik som helstutan en teknik som vi kan stå till svars för införkommande generationer.Anf. 137 ():Herr talman! Det är just detta det handlar om:staten som beställare. Vad innebär det? Jo, detinnebär ett icke obetydligt risktagande från statenssida, det innebär om man så vill att man avlastarmarknaden det risktagandet och flyttar över det påsamhället. I vissa lägen är det klart att ett sådantrisktagande för med sig konsekvenser. Det såg vi iMarviken, och det har vi kanske upplevt på andrahåll också. Men det är en förutsättning för enutveckling att vi verkligen vågar satsa också påprojekt som kan misslyckas. Annars får vi inte denutveckling, den expansion av näringslivet, som vivill ha. En av förklaringarna till att svensktnäringsliv är så framgångsrikt på världsmarknadenligger obestridligen på det här området.Sedan vill jag gärna ge etterkännande också när det gäller diskussionen omatt man får satsa på det som kanske inte är lönsamtkortsiktigt men som långsiktigt har lönsamhet. Detär just det som ligger i systemet. Jag är av sammauppfattning som , att utvecklingenmot ett avfallssnålt samhälle skall ha den härekologiska inriktningen. Det har har vi ocksåkonstaterat i betänkandet.Sedan vill jag också ge ett erkännande till HadarCars. Hans senaste inlägg hyfsade till den härdebatten och återförde den till den jordnäraverkligheten, när han gav ett erkännande åt den härutvecklingen. Men frågan är: På vilken nivå och vidvilken storlek förvandlas det här från en fulsocialism till en handlingskraftig näringspolitik? Ärdet antalet miljarder det handlar om? Det skullemöjligen kunna förklara motståndet mot detverkstadstekniska programmet; om det blirtillräckligt små belopp blir det ful socialism.Men i övrigt upplever jag att inläggmycket framgångsrikt slog hål på . Jag hoppas att han skall vara litet mindreförskräckt för framtiden, även om det kommer attbli betydande inslag av en socialdemokratisknäringspolitik också i den.I övrigt gratulerar jag bröderna till trätan även omde grundläggande frågor som gäller hur man skallutveckla näringspolitiken . Det vittnarinte om att man har någon särskilt likartadbedömning på det här området. Därmed, herrtalman, må den här debatten vara slut för mittvidkommande.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )17 § Vissa anslag inom utrikesdepartementetsområdeFöredrogsnäringsutskottets betänkande 1990/91:NU26 Vissaanslag inom område (prop.1990/91:100 delvis).Anf. 138 ():Herr talman! Jag skall följa högaföredöme från behandlingen av förra ärendet ochlåta bli att yrka bifall till den reservation som jaghar avgivit till det här betänkandet. Reservationenrör den del av betänkandet som har rubrikenExportfinansiering och anknyter till en del av dendiskussion som fördes alldeles nyss.I en motion som har väckt och somhandlar om insatser för att främja demokratiseringi uländer finns exportkrediterna nämnda i ettyrkande. Exportkrediterna är ett handelspolitisktinstrument, avsett som stöd för svensk export ochsom stöd för svensk industri. Formellt sett är detinte fråga om en biståndsinsats, det är inte fråga omulandshjälp. Men det är den formella sidan. Statlighandelspolitik, export med statliga garantier och iförlängningen ett statligt samhälleligt stöd, kan intekopplas fritt från samhällets, ,ulandspolitik och biståndspolitik.När vi behandlade de nya reglerna förexportkreditgarantigivningen ville man i denproposition som då förelades -- riksdagenbeslöt sedan i huvudsak i enlighet med denpropositionen -- renodla systemet, göra detkommersiellt, skala bort vad man ansåg varaovidkommande hänsyn, hänsyn av social art,hänsyn av regionalpolitisk art.Vi i , precis som , varmotståndare till den renodlingen avexportkreditgarantisystemet. Vi menade att det idet systemet fortsatt borde finnas plats förregionalpolitiska hänsyn, för sociala hänsyn och förhänsyn av den typen att vi från inte stöderexport av produkter eller tjänster som vi inte självavill ha. Som ett exempel på detta kan man nämnakärnkraftsteknologi.Vårt resonemang gick också ut på att svensk exportinte borde stödjas, om det t.ex. var fråga omproduktionsanläggningar -- nyckelfärdiga fabriker,som det ofta är -- där man kunde befara attverksamheten skulle bedrivas under sådanaarbetsmiljöformer eller sådana sociala former att viinte hade accepterat det i . Det är dennaargumentationslinje som vi ansluter oss till imotionen och den reservation som finns till det härbetänkandet.Vi menar att när staten går in med stöd till exportenfår sådan export inte gå stick i stäv med de mål viställer upp för biståndsgivning. Det finns en viktigbeståndsdel i exportkreditgarantin som man kanbetrakta som ''utlandsbistånd''. Det är alltså intebara stöd till svenska företag, utan också stöd förutveckling i det land dit exporten går.En av de faktorer som vi bör ta hänsyn till är attsvenska staten inte skall stödja export till länder därexporten kan tänkas förhindra, bromsa eller direktmotverka en demokratisk process. Därför skrivervi i reservationen och i motionen attexportgarantikreditgivning skall ta hänsyn till desvenska biståndsmålen.Med tanke på att kammaren är belastad medmycket arbete och att voteringar tar tid och görarbetsbeslastningen ännu större genom att dra ut påtiden ännu mer, kommer jag, vilket jag sadeinledningsvis, inte att yrka bifall till reservationen.Jag har bara velat markera att vi har den åsikt somfinns uttryckt i reservationen. 139 ():Herr talman! Utskottet vidhåller sin uppfattningfrån tidigare om att man inte skall blanda ihopexportkreditgaranti med biståndspolitik. I den måndet finns en biståndspolitisk inriktning av exportenskall den handläggas av andra organ änexportkreditnämnden. Vi är nämligen av denuppfattningen att det inte är lyckligt att manblandar ihop de olika uppgifterna. Vi tror att varoch en som sätter sig in i frågan förstår att det ärbättre att skilja på detta och hantera det på olikasätt.Det är skälet, herr talman, till att vi yrkar bifall tillutskottets utlåtanden.Anf. 140 () replik:Herr talman! Jag tror inte att att man helt och hållet skall skilja påexportkreditgivning och biståndspolitik. Enredovisning av de exportkreditstöd somexportkreditnämnden har gett visar att det ihuvudsak gäller vad vi betraktar som u-länder.Visserligen gäller det inte de allra fattigasteländerna, de betraktas knappast som kreditvärdiga.Jag har inte talat för att man skulle sudda utgränserna helt och hållet. Jag talar mera för att manskall acceptera det faktum att begreppen flytersamman. Det finns vad man populärt brukar kallaen gråzon där stödet till svenska företag i praktikenlika mycket är ett stöd till det land till vilket manexporterar.Jag tycker att det är någonting som måste slåigenom i en eller annan form i behandlingen avkredit- eller garantigivningen.Anf. 141 () replik:Herr talman! Självklart tror jag att man kan läggaden här typen av aspekter också på exportkrediter.Jag tror dock att det vore olyckligt om man specielltbetonar att exportkreditnämnden skall pröva påvilket sätt krediten medverkar idemokratiseringsprocessen eller vilken betydelseden har för den sociala utvecklingen.Jag tror inte att det är rätt instans för den typen avprövningar.Anf. 142 ():Herr talman! Vi i har ingenreservation fogad till betänkandet. Vi kanske bordeha haft det, eller i varje fall ett par motioner medanknytning till de områden som betänkandethandlar om. Ett litet parti orkar dock inte alltidmed att ta upp alla de frågor som man i och för sighar på känn borde tas upp.Vi har i korthet tagit upp frågan om anslaget tillGATT i den motion där vi markerade att anslagetborde minskas. Jag har inte följt upp motionen,eftersom det är uppenbart att man inte kan minskaanslagen utan att utträda ur organisationen. Detfinns alltså ganska klara regler för det och dithänvill inte driva frågan. Vi ville kanskemarkera en viss skepsis och en viss reservation motGATTs verksamhet.GATT skall vara ett samarbetsorgan förinternationell handel. Internationell handel hälsarvi med tillfredsställelse när den sker mellanlikaberättigade och självständiga stater ochenskilda människor. Grundvalen måste då vara attdet, som sagt, sker mellan likaberättigade parter.Dessutom bör handeln bedrivas på sådant sätt attden inte skadar vår gemensamma jord. Sådanaorganisationer bör stödjas.Tyvärr är kravet på likaberättigande inte alltidtillräckligt för att handeln verkligen skall ske på likavillkor. Vissa västerländska företag bedriver enverksamhet i handeln med somallvarligt skadar dessa länders ekologiska system.Det pågår och man exploaterar också människor iu-länderna.I fråga om GATTs strävan mot en global frihandelhar dessa problem kommit att stå i konflikt medönskemålen om att ha en fri handel.På vissa områden tror vi i att det äromöjligt att ha en helt fri handel. Det finnsekologiska och mänskliga hänsyn, risker för socialdumpning osv. som gör att man måste habegränsningar. Jag tror att jordbruket är ett typisktexempel där man nog aldrig kan uppnå en totalt frihandel därför att människor är så angelägna om attha en närförsörjning när det gäller det allralivsnödvändigaste.Så långt om . Jag vill tillägga att det nu sägsav utskottsmajoriteten att man verkligen börjar attarbeta med de globala, regionala och lokalaomsorgerna om miljön även i och att manhar sin uppmärksamhet riktad på frågan om socialdumpning, behov av sociala klausuler osv. Omdetta är korrekt, och det hoppas jag att jag fårbekräftat av regeringspartiets företrädare, är detglädjande. Då ändras i rätt riktning.Vi borde också ha motionerat om EKN. EKN ochdess verksamhet är en del av ett system somförekommer i industriländerna, ett system där manunder visst hemlighetsmakeri konkurrerar medvarandra med hjälp av krediter som ofta äraffärsmässigt tvivelaktiga och leder till storaförluster. Det kan jag inte betrakta som något annatän merkantilism i gammaldags bemärkelse.Jag är förvånad över att de partier som säger sigföreträda marknadsekonomin i alla väder intereagerar emot detta system. Om detta vore en sundförsäkringsverksamhet med normala kommersiellarisker, tycker jag inte att staten skulle behövaengagera sig i verksamheten.Miljöpartiet kan godkänna statlig kreditgaranti närdet finns alldeles speciella skäl för att krediternainte är marknadsmässiga. Det kan finnas andraaspekter på krediterna av det slag som tidigare berörde. U-hjälpsmål eller socialamål kan motivera att man går ifrån det som är rentmarknadsmässigt. Det märkliga är att sådanahänsyn inte skall få tas enligt reglerna. Varför skallstaten blanda sig i något som borde kunna utgenom ett normalt försäkringsväsende?Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )18 § betänkande1990/91:NU27 VärdepappersfonderAndre vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut skulle fattas . )19 § Anslag till skatteförvaltningen m.m.Föredrogsskatteutskottets betänkande1990/91:SkU14 Anslag till skatteförvaltningenm.m. 1990/91:100 delvis).Anf. 143 ():Herr talman! I detta skatteutskottets betänkande14 behandlas en del motioner som handlar omrättssäkerheten i skattelagstiftningen.En förutsättning för ett fungerande skattesystem ärnaturligtvis att det finns en tillfredsställandekontroll av skatteunderlaget. Jag skulle t.o.m. viljapåstå att det ligger i alla ärliga och hederligamedborgares intresse att skattemyndigheterna haren hög ambition att motverka skattefusk och attmyndigheten har förutsättningar att kunna beivrafusk i de fall det förekommer. Emot denna strävankan dock ibland ställas den enskildes intresse avintegritet och rättssäkerhet.Från rättssäkerhetssynpunkt är det utomordentligtviktigt att bevaka förutsebarheten och legaliteteninom skattekontrollen och att alla verkligenbehandlas lika. Det är nödvändigt attmyndigheternas möjligheter att företa ingrepp motenskilda och företag är ordentligt reglerade i lag.I och med att myndigheterna fått allmännabefogenheter vad gäller kontrollen av deskattskyldiga, så blir dessa kontroller beroende avtjänstemännens personliga inställning med risk förstora skillnader i behandling som följd.Under många år har liberalerna hävdatatt rättssäkerheten inom skattelagstiftningen måsteförstärkas. Statens kontrollintresse får inteprioriteras så högt att enskildas och företagsintegritet åsidosätts.När och den socialdemokratiska regeringenkritiseras i den allmänna debatten för övergerppmot rättssäkerheten är exemplen för det mestahämtade från skatteområdet.Den behandling som bilhandlaren för visar med all önskvärd tydlighet att denenskildes rätt lätt kan förloras i avregler.Trots att vi nu har fått ett enklare skattesystem såkvarstår en mängd lagar och regler som tillkommitför att på olika sätt kontrollera att medborgarnauppfyller sina skatte- och uppbördsförpliktelsergentemot staten. Många av dessa regler står i stridmed vad ett rättssamhälle kan acceptera ilagstiftningsväg.Folkpartiet liberalerna vänder sig mot attskattemyndigheten ges befogenhet inte bara attompröva ett tidigare fattat preliminärt beslut utanockså ges en fullständig rätt att överpröva sitt engång tidigare slutbehandlade taxeringsärende.Detta strider enligt vår mening mot den i svenskrättväsende grundläggande principen att endomstol eller myndighet inte skall kunna dömaeller besluta i ett ärende eller mål som myndighetentidigare tagit befattning med. Den som en gångtidigare har bedömt en sak kan inteförutsättningslöst ompröva ärendet. Medvetet elleromedvetet måste beslutsfattaren har påverkats i sintidigare inställning till men för den enskildes rätt förutsättningslös prövning av sitt ärende.Folkpartiet liberalerna menar att det allmännasprocessföring borde skötas av ett fristående allmäntombud, som har en, gentemot myndigheten,självständig och oberoende ställning. vid grundbeslutet redan harintagit en ståndpunkt, måste det ur denskattskyldiges synvinkel kännas som om detallmännas talan redan på förhand är bestämd, ochdet av en skattemyndighet som måste antas ha en iprincip fiskal inställning.Vår invändning mot att skattemyndigheten somförsta instans skall få besluta i ärenden omobehöriga vinstöverföringar grundar sig på attdessa frågor är av så komplicerad natur att deendast bör få avgöras av domstol. Det är ocksåangeläget att få en så enhetlig rättstillämpning sommöjligt på detta område. Därför bör dessa beslutbehandlas av länsrätt som första instans.Mot våra protester införde för några årsedan rätt för skattemyndigheterna att företagenerella taxeringskontroller. När lagrådetgranskade regeringsförslaget framfördes mycketallvarlig kritik. Bl.a. påpekades att man genomdetta förfarande inkräktar på detgrundlagsstadgade skyddet för varje medborgaremot husrannsakan och liknande intrång.Vi måste naturligtvis ha en fungerandeskattekontroll, men denna ambition får inte gå sålångt att den enskildes bertättigade anspråk på enprivat sfär helt sopas undan.Folkpartiet liberalerna har under många årföreslagit att skattskyldiga skall få ersättning försina rättegångskostnader när de processar iskattedomstolar. Om den enskilde behöver anlitaen advokat, revisor eller annan expert som hjälp iprocessandet, har han inte haft rätt tillersättning för dessa kostnader ens om han vunnitmålet. Den traditionella synen är nämligen att denenskildes rätt skall bevakas av skattemyndigheteneller domstolen i fråga.Det säger sig självt, anser vi, att domstolen interäcker som garant för att tillvarata den enskildesrätt. Motparten i skatteprocesser brukar vara enerfaren skattejurist. De flesta skattskyldiga hamnardärför i ett ohjälpligt underläge om de inte får haett ombud. Det är mycket viktigt förrättssäkerheten att parterna är jämnstarka.Behovet av juridiskt biträde i skatteprocessen ärdärför en elementär rättssäkerhetsfråga.Regeringen lade fram förslag till ändringav dessa regler. Regeringsförslaget och riksdagensbeslut innebar ändå att huvudregeln alltjämtkvarstår; den enskilde skall själv betala sinaombudskostnader, även om han vunnit målet.Detta är en märklig regel. Vi anser av båderättviseskäl och principiella skäl att alla bör ha rättatt få sina kostnader täckta, när de helt eller delvisvinner ett skattemål. Den enskilde bör naturligtvisäven kunna erhålla ersättning i de fall därskattemyndigheterna använt hans fall iprejudikatsyfte. Att så inte är fallet är verkligenmycket märkligt.Bevissäkringslagen ger mycket stora befogenhetertill skattemyndigheterna att själva besluta om attgöra s.k. eftersökning, vilket är en åtgärd som istraffprocessen kallas husrannsakan.Bevissäkringslagen ger t.o.m. större befogenheteratt söka igenom privata utrymmen än vadhusrannsakan gör. Ett så allvarligt ingrepp i denenskildes privata utrymmen skall enligt vår meninginte få ske utan att misstanke om brott föreligger.Vi anser för övrigt att skattemyndigheterna aldrigskall ha rätt att tränga in i privata utrymmen.Denna rätt skall vara förbehållen polis- ochkronofogdemyndigheten. I de flesta fall borde deträcka med hot om vite för att få fram material förgranskning från deklarationsskyldiga sommisstänks för brott men som vägrar lämna ifrån sigsina handlingar. Dagens oanmälda skatterazzior,som sker utan att misstanke om brott föreligger,anser vi inte skall få förekomma i en rättsstat.Betalningssäkringen är en mycket omfattandetvångsåtgärd. Den är ett förödande instrument motskattskyldiga som inte har gjort sig skyldiga till detsom lagen vill stävja.Åtgärden innebär en särskild rätt för staten attlägga kvarstad på ännu icke fastställdaskattefordringar hos en förmodat skattskyldig. Omdet nu skall finnas en lag om betalningssäkringmåste den utformas så att den uppfyller högt ställdakrav på rättssäkerhet. Den tjänsteman och dendomare som handlägger ettbetalningssäkringsärende kan vid ett felaktigtbeslut fullständigt ruinera en enskild personsekonomiska och sociala ställning.Betalningssäkring är ett oerhört maktmedel, ochdet måste i samband med användningen av dettaställas samma höga krav på precision som dåmänniskor döms till fängelse. Tolkningen avbegreppet ''påtaglig risk'' när det gäller statens sättatt säkra rena kreditrisker kan vi i integodta. Ett så vittomfattande riskrekvisit kanmycket hårt drabba gäldenärer, som intensivtkämpar för att undvika konkurs.Det kan dess värre vara just betalningssäkringensom framtvingar en konkurs, vilken annars skulleha kunnat undvikas. Betalningssäkring synes idessa fall bara vara ett sätt att kringgå det ordinärakonkursförfarandet och att förse det allmänna medytterligare ett instrument utöver det som alla andraborgenärer har att tillgå. Betalningssäkring skallenligt vår mening endast omfatta de fall då det s.k.sabotagekravet är uppfyllt. Vårt krav att ett beslutom betalningssäkring skall motiveras utförligtborde vara självklart.En förutsättning för att beslut om betalningssäkringinte skall vara helt orimlig frånrättssäkerhetssynpunkt är att det finns ettfungerande system för ersättning. Risken förfelaktiga beslut är mycket större ibetalningssäkringsmål än i någon annan statligverksamhet. Trots detta ärskadeståndsskyldigheten ändå på några punkterbegränsad. liberalerna anser att statensersättningsrätt skall omfatta även denskattskyldiges kostnader för biträde och utredningi betalningssäkringsmålet.När det gäller den förenklade deklarationen är detanmärkningsvärt att regeringen ännu inte bestämt ivilken form utredningsarbetet skall bedrivas, trotsatt begärt det. Lika anmärkningsvärt ärdet att regeringen inte lägger fram något förslagangående uppdragsgivares betalningsskyldighet föruppdragstagares skatter och avgifter, fastän detsedan många år tillbaka finns ett utredningsförslag.Herr talman! Det finns en rad reservationer tillbetänkandet, men jag nöjer mig med att yrka bifalltill nr 23, 25, 32, 38, 39 och 41.Anf. 144 ():Herr talman! I det betänkande som behandlastas dels frågan om anslag till skatteförvaltningenupp, dels behandlas en rad borgerliga motionersyftande till att bl.a. stärka rättstryggheten itaxeringsprocessen. I frånvaro villjag säga några ord om dessa frågor. förhindrad att delta i debatten här i kväll.När det gäller anslag till skattemyndigheterna vill vifrån sida säga något om överförandet avfolkbokföringen från kyrkan tillskattemyndigheterna. I har vi helatiden motsatt oss att man skulle lämna ett välfungerande system för folkbokföring och föra överdenna från kyrkan till skattemyndigheterna. Dettasystem blir dessutom dyrare för samhället. Vi harupprepade gånger sedan beslutet fattades krävt attriksdagen skall upphäva det, och vi har framförtkravet i en partimotion.Genom att inte genomföra beslutet skulle manminska anslagsbehovet med 350 milj.kr., varav 100milj.kr. faller på och 250 milj.kr.på regional och lokal skatteförvaltning. Vi ser detsom en mycket värdefull besparing med statligamedel och en viktig åtgärd för att undvika enökning av byråkratin. I reservationerna 1 och 4 tarvi upp dessa besparingskrav på tillsammans 350milj.kr.De andra frågorna i betänkandet gäller främsträttssäkerheten inom taxeringsprocessen. Centernstår bakom 17 av de reservationer som innehållerkrav som på olika sätt skall bidra till att ökarättstryggheten. Innan jag kommenterar ett par avdessa reservationer vill jag ge några allmännasynpunkter på dessa för den enskilde så viktigafrågor.Rättssäkerheten är enligt vår mening avgrundläggande betydelse och en förutsättning förett demokratiskt samhälle. Varje medborgaremåste kunna känna rättslig trygghet och hamöjlighet att hävda sina intressen och rättighetersamt lita på att samhället behandlar var och enkorrekt och lika. Dessutom skall den enskildesintegritet respekteras.Skatternas stora ekonomiska betydelse såväl för deflesta medborgare som för samhället och de mångakontakter med myndigheter som enskilda har iskattefrågor medför att rättstryggheten inom detområdet har särskilt stor betydelse.