prot · GE09105 · 1991-05-02 00:00:00 — Kanske vi kan få svar frånbiståndsministern här i dag.Biståndsministern har ju i artiklar, i intervjuer ochäven här i kammaren vid ett flertal tillfällenframhållit att enprocentsmålet skall ses som ett golvoch inte som ett tak. Biståndsministern har därmedlåtit påskina en vilja att gå vidare med påbyggnadutöver enprocentsramen. Därav ser vi dock inget.Tvärtom. Biståndet till världens allra fattigasteurholkas undan för undan, som jag här har visat.Ett påstående som allt oftare dyker upp i dagensbiståndsdebatt är att det viktiga inte skulle varastorleken på biståndet, utan snarare hur effektivtbiståndspengarna används. Dylika påståendenanvänds sedan som argument för att sänkabiståndsanslagen. Man får det att framstå som omdet skulle finnas ett motsatsförhållande mellanbiståndets storlek och dess effektivitet. Det kan låtabestickande. Högt och ökande bistånd skulle varalika med ineffektivitet, lågt och minskande biståndlika med effektivitet. Det är ett enligt mitt tyckekrystat argument, som absolut inte håller. Är detmånne detta resonemang som regeringen lockas avnär den nu urholkar biståndet?Självklart gäller det att använda varjebiståndskrona effektivt. Det är jag den förste attskriva under på. Inte tu tal om annat. Allt annatvore förödande för biståndsviljan ochtrovärdigheten för biståndet som sådant. Varjeineffektivt använd biståndskrona drabbar ju någoneller något på ett negativt sätt.En central uppgift vid utformandet ocheffektiviserandet av vårt bistånd måste därför varaatt stödja, uppmuntra och på olika sätt bidra tillutvecklingen av demokratiska samhällssystem medrespekt för mänskliga rättigheter samtuppbyggande av fungerande marknadsekonomier.På dessa tre områden -- främjande av demokrati,mänskliga rättigheter och marknadsekonomi -- haråtskilliga misstag begåtts i svensk biståndspolitikunder årens lopp. Det har varit dyra läropengar ochvissa misstag görs naturligtvis fortfarande. På dessaområden måste vi bli mycket tydligare och klarare idialogen med mottagarna. Vi måste ställa krav.Onekligen har frigörelsen i påverkat detpolitiska klimatet i många till det bättre.När de misslyckade plan- ochregleringsekonomierna i de kommunistiskadiktaturerna nu brutit samman och brutalt visatsupp i all sin nakenhet, förljugenhet och grymhet,har det onekligen påverkat det politiska klimatet imånga . En rad av dessa länder, somattraherats av locktoner från kommunistiskaöstdiktaturer, börjar inse denna ideologis grymmavärld och bristande förmåga att forma ett mänskligtsamhälle med chans till utveckling. Inget biståndkan kompensera de skador som korruption ochplanekonomi skapar.Nu ser vi dock vissa hoppingivande signaler i fleraländer. Vi kan se dem i . Vi fårrapporter därifrån om att man skall införa ettflerpartisystem, även om man naturligtvis harbekymmer med krigföringen med RNM-gerillan.Det ser också hoppfullt ut för , Zimbabweoch . Jag fick ett papper i min hand därdet stod att man planerar ett allmänt val i Angolanästa år. har just haft fria val. Namibiaär ett bra exempel på ett land med flerpartisystem.Visst finns det ljuspunkter. Det gäller nu att stödjaoch uppmuntra dessa länder samt ge vårt bidrag.Det är givetvis en lång och svårdemokratiseringsprocess som förestår, där mångabakslag kommer att inträffa. Men det vi på flerahåll ser är trots allt en positiv förändring, somökar möjligheterna för att biståndet skall göranytta. Det svenska biståndet står inför nya ochspännande uppgifter i samband med att reformer iriktning mot demokrati och marknadsekonomigenomförs. Det skall vi försöka se optimistiskt påoch understödja på alla sätt.Vi måste vara tydliga i dialogen med våramottagarländer. Jag delar den uppfattningen medAlf Wennerfors. Vi måste också vara beredda attreagera med frysning och sänkning av landramarom vi kan skönja en utveckling i felaktig riktning.De biståndsmedel som då frigörs kan med fördelföras över till länder där förutsättningarna ärbättre. Värdet av pluralism, flerpartisystem,marknadsekonomi och mänskliga rättigheter måstealltid betonas i samtal och överläggningar med våramottagarländer.Till sist hänger det dock på egen politikom deras ekonomi skall kunna lyfta de bredafolklagren till en anständig levnadsnivå. Därför ärdet angeläget att den svenska biståndspolitikenformas mot denna bakgrund och med realistiskaföreställningar om vad bistånd kan åstadkomma.Det allra viktigaste den rika världen kan göra är attfrämja frihandel och öppna sig för import frånfattiga länder. Det är framför allt genom handel ochegen export som kan utvecklas. Om vihade haft en fri internationell handel råder det ingettvivel om att situationen i t.ex. skulle havarit annorlunda och bättre i dag.Solidariteten med världens fattiga är grunden fördet svenska u-landsbiståndet, och det ärbevekelsegrunden för att vi i liberalernaenvist och enträget pläderar för högre nivåer ocheffektivare användning av biståndsmedlen. Bådade greppen behövs. Det gäller att gå vidare från1 % och bygga på med ytterligare bistånd. Världenblir uthärdligare att leva i först när vi, och andra, ärberedda att visa solidaritet även mot människorsom vi inte känner och aldrig någonsin kommer attmöta.Fru talman! Biståndsverksamheten är omfattande.Jag har här bara snuddat vid några av de uppgiftersom vi står inför och som vi måste finna lösningarpå. Mycket mer kan sägas exempelvis ombefolkningsexplosionen. Jag läste förresten AlfWennerfors artikel i just Liberal debatt. Det var enbra artikel om bekymret med befolkningsökningenoch dess konsekvenser. Likaså kan mycket sägasom svåra miljöproblem, derasskuldkris, FN:s roll, där satsningar på detmultilaterala biståndet från svensk sida enligtfolkpartiet liberalerna måste öka.Av liberalernas reservationer tillbetänkande 15 framgår vilka prioriteringar vi göroch vilken biståndspolitik vi vill föra. CharlotteBranting och kommer senare attta upp områden som jag här inledningsvis bara harsnuddat vid.Jag kommer inte att yrka bifall till samtligareservationer, utan nöjer mig med att yrka bifall tillreservationerna 2, 5, 7, 15, 35, 110, 121 och 151. Jagkommer också att följa råd att intebegära votering för var och en av dessa. Naturligtvisstår jag bakom de övriga reservationer somfolkpartiet undertecknat.Anf. 3 () replik:Fru talman! talar, somvanligt, mycket bra och nyanserat. Det är utmärktatt han påminner oss -- vi är ju alla mycketmedvetna om den saken, men det bör sägas i ensådan här debatt -- om att detta med bistånd ärsvårt. Men fortsätter medatt kräva ytterligare resurser. Jag tycker att det ärmärkligt. Vi vet ju att det brister i fråga om SIDAsförmåga att genomföra projektenpå ett fullt tillfredsställande sätt, dvs. att görabiståndet tillräckligt effektivt -- detta sagt medtanke på att det dessutom blir reservationer mednuvarande anslag. Detta tycker jag alltså är mycketmärkligt.Ja, vi föreslår öppet en nedtrappning av biståndetnär det gäller länder med diktatur, länder där brottbegås mot de mänskliga rättigheterna. Vi menar attdet inte går att komma till rätta med sådana länderpå något annat sätt. Vidare anser vi att detverkligen är fel att stödja en diktator. Därför är detmycket märkligt att ochfolkpartiet så entydigt stöttar framlagda förslag omatt göra till ett programland. Hur kan niskriva och tala om kravet på demokrati, om dettamed en flerpartistat, om fri marknadsekonomi ochom respekten för de mänskliga rättighetersamtidigt som ni vill vara med om att göra Ugandatill ett programland och t.o.m. plussa på anslaget ifråga med 10 milj.kr. ?Sedan vill jag påminna om att vi ännu inte vet hurdet kommer att bli med . Vi har visserligenalla fått besked om den aktuella uppgörelsen.Men en liknande uppgörelse träffades ju för två årsedan, och därav blev ingenting. Vi får nog avvaktalitet. Vi får alltså innerligt hoppas att det härkommer att göra till ett mera demokratisktoch fredligt land.Anf. 4 ()replik:Fru talman! Jag är övertygad om att AlfWennerfors, jag och övriga här i kammaren ärintresserade av och även har en gemensammålsättning, nämligen att vi när det gäller de ländersom vi diskuterar skall få se en demokratiskutveckling, att man har respekt för de mänskligarättigheterna och att yttrandefrihet får råda.Medlen för att nå dithän kan variera något.Moderaterna säger att detta mål bäst kan uppnåsgenom att biståndet minskas med 1 miljard. Mendet är inte bara så, att nedskärningar görsbeträffande vissa länder och att pengar då kan gåtill vissa andra. Så är det alltså inte. Vad som gällerär en total nedskärning om 10 %.Sedan är det viktigt att vi inte får dubbla signalerfrån . Jag har själv haft tillfälle att besökaUganda och att resa omkring i det landet. Jag hardå resonerat med regeringsledamöter, som har sinsyn på dessa saker och sina problem att brottasmed. Vidare har jag haft tillfälle att träffaföreträdare för oppositionen -- som i ,liksom är fallet i andra biståndsländer, jobbarunder svåra betingelser. Men om man ser tillUgandas utveckling från och framåt, finner man att det onekligen är så,att det finns ett visst hopp med tanke på denbesättning som regeringen i landet har. Det ärmin bedömning. Många av regeringsledamöternahar för övrigt fått utbildning här i och haräven studerat vid svenska universitet. Jag träffadelandets justitieminister så sent som för 14 dagarsedan. Man försvarar de mänskliga rättigheternaoch jobbar med dessa saker. Men flyktingarströmmar obehindrat in i landet frångrannländerna. Dessutom har landet varit så gottsom bankrutt. Det är alltså klart att det finnsbekymmer. Visst kan överträdelser förekomma. Ja,jag är säker på att så sker. Men detta, tycker jag,får inte dölja landets utvecklingsmöjligheter.Därför tycker jag att det vore att ge fel signal att nusäga att vi drar in vårt stöd till landet. I och för siggör ju inte heller det. Ni moderatervill ju också ge 110 miljoner till , även omni inte vill se som ett programland.Jag menar alltså att de här pengarna är värdefullaoch att de kan vara ett medel för att stötta denregim som verkar i landet. Tar vi inte den härchansen , finns risken att glider tillbakaigen. Kanske får man då en regim av typ,och det vore etter värre.Anf. 5 () replik:Fru talman! Av det senaste inlägget, som innehöllmånga budskap, framgår helt klart att Karl-GöranBiörsmark är mycket medveten om vad som händeri just nu och som sammanfaller med detsom rapporterar i en artikelpå kultursidorna i . Det handlaralltså inte om åsiktsfrihet. Det får finnas olikapartier. Men den som hävdar en annan ståndpunktän den som president har åker så att sägain någonstans. Vederbörande ''försvinner'' som jagsade i mitt huvudanförande.Visst säger man att det råder pressfrihet. Men denjournalist som skriver någonting som inte tilltalarherr presidenten försvinner. Jag kan inte förstå attKarl-Göran Biörsmark kan säga att han känner tillförhållandena och att han t.o.m. har varit i landet.Samtidigt skrivs det ju och sägs att vi måste ställakrav på en demokratisk utveckling. Vi måste ställakrav beträffande respekten för de mänskligarättigheterna. Här kommer ni med två olikabudskap, och det tycker jag verkligen är synd.Anf. 6 ()replik:Fru talman! Jag har inte skrivit under på det somMagnus säger i sin artikel i . Jag har bara visat på att det visstfinns bekymmer. Men jag har inte uppfattat attdessa skulle vara så långtgående som det framgår avden här artikeln.I finns det trots allt en helt annansträvan att uppnå demokrati än som varfallet. Det finns pressfrihet. Vidare finns detmöjligheter för oppositionen i koalitionen attarbeta. Vi kan inte ha en måttstock av sammamodell som den svenska när det gäller dagens kravpå att det skall vara samma situation som ivästerlandet och i . Det här är i stället enprocess. Poängen med att vi stödjer flera av de härländerna -- det handlar ju inte bara om Ugandautan också om andra länder som inte har ettdemokratiskt system av västerländsk och svenskmodell -- är, det är ju vad vi hoppas på, att vi genomdetta stöd, genom de överläggningar som vi harchans att ha i och där svenskarepresentanter kan sitta ned tillsammans med denUgandiska regeringen och föra fram synpunkter,kan ha nära kontakter och stödja de krafter somfinns i landet. Det är motiveringen till att vi vill gåden här vägen. Det går alltså inte att bara åka nedtill de här länderna och säga att vi skär ned på ellertar bort biståndet och att man sedan får sköta sigsjälv. Vi vill vara med i processen och ge vårtbidrag. Det är bevekelsegrunden för vårt agerandei det här sammanhanget.Anf. 7 ():Fru talman! Världsfattigdommen är någonting somangår oss alla, oavsett var i världen vi råkar bo. Detär lätt när man lever i ett land som attnågonstans få uppfattningen att det naturliga, detnormala är att få leva under god komfort, godtrygghet när det gäller att få mat för dagen, hanågonstans att bo, vara välklädd och få denutbildning och läkarvård osv. som man behöver.Men verkligheten för de allra flesta människor påvår jord är en annan. Vi vet det teoretiskt. Vi läserom det i tidningarna och vi ser det på TV, vi kanskegör ett sporadiskt besök ibland i ett u-land och seratt verkligheten för de flesta människorna i vårvärld är att leva i en ständigkamp för att få livets absoluta nödtorft och att oftamisslyckas i denna kamp.Världsfattigdomen är en angelägenhet för alla ivärlden, därför att världsfattigdomen innebär ocksåatt de grundläggande försörjningsförutsättningarnaför människor på denna jord successivt urgröps iform av ökenutbredning, jordförstöring,uthuggning av regnskogar, växande storstadsslumosv. Det handlar i grunden om att gemensamtsäkerställa överlevnadsbetingelser för människorpå vår jord. Där har naturligtvis vi som är bästrustade med ekonomiska resurser ochkunskapsmässiga resurser ett särskilt stort ansvar.Det är naturligtvis också så att vi aldrig kan hoppaspå en fredlig värld om vi inte kan skapa ennågorlunda rättvis värld.Mot denna bakgrund, fru talman, är det ganskadeprimerande att se hur litet världssamfundetunder de gångna årtiondena har lyckatsåstadkomma i arbetet för att skapa drägligalevnadsbetingelser för alla människor på jorden.Mänskligheten har presterat många storverk underefterkrigstiden, tekniska under av olika slag. Menvi har inte lyckats klara en rimlig försörjning förhuvuddelen av denna planets invånare. Som beskrev det är det t.o.m. så attdet är fler som lever i elände än det var för20 eller . Det är ett stort underbetyg åtvärldssamfundets arbete på att skapa rättvisa ivärlden.Det här har naturligtvis flera orsaker. En viktigorsak är helt enkelt en bristande ambitionsnivå.Världens rika länder tycker inte att de härproblemen är viktiga nog och är inte beredda attsatsa resurser nog. När t.ex. görgällande i anförande här att detstora problemet skulle vara att det satsas för mycketresurser på biståndet, då är det naturligtviskvalificerat nonsens. Problemet är naturligtvis inteatt för stora resurser används för att råda bot påvärldsfattigdomens problem. Bekymret är att detsatsas alltför litet, att vi inte är beredda att avståtillräckligt mycket. Men det är inte bara en frågaom resursernas storlek, utan naturligtvis också enfråga om hur resurserna används, om mananvänder rätt metoder i biståndet, omvärldsekonomin i dess helhet är organiserad på rättsätt. Det går nämligen med fog att hävda attsamtidigt som vi ger en del med den ena handen,tar vi tillbaka ganska så mycket med den andra. Vihar en ekonomisk världsordning som har skapats avde rika länderna och existerar på de rika ländernasvillkor. Det här illustreras ganska konkret av attresursflödet från till i-länderna är störreän det är från i-länderna till u-länderna.Sverige spelar av tradition en ganska progressiv rollnär det gäller u-landspolitiken. Men det innebärnaturligtvis inte att inte också vi måste besinnavilken politik vi för och pröva om den är den meständamålsenliga utifrån ambitionen att skaparimliga levnadsvillkor för alla människor i världen.Också vi har anledning att fundera över t.ex.resursflödets storlek, i synnerhet nu när densocialdemokratiska regeringen med stöd avmoderata samlingspartiet i praktiken går ifrånenprocentsmålet. Det här är allvarligt. Det ärallvarligt därför att det innebär att vi själva tummarpå vår solidaritet med de fattigaste människorna ivärlden. De pengar som har lovats till derasutveckling använder vi i stället för att finansiera deinsatser som vi vill göra i Öst- och Centraleuropaoch för att finansiera våra egna kostnader förflyktingar som vi tar emot här i Sverige.Det här får till följd också att våra möjligheter attgå till andra rika länder och kräva att de skall ökasina insatser och visa en större solidaritet medtredje världen urgröps. Det är inte lätt för oss attkritisera andra länder som tar pengar från sitt u-landsbistånd för att finansiera stöd tillösteuropeiska länder när vi själva gör det. Vi kaninte heller kritisera andra länder som på andra sättmanipulerar med de uppsatta målen för biståndet,t.ex. genom att täcka inhemska kostnader förflyktingmottagning. När det gäller justflyktingmottagningen kan vi i och för sig accepteraatt man använder biståndspengar för insatser somär utformade för att göra det möjligt för flyktingaratt återvända till sina hemländer, om det är , och bidra till en uppbyggnadsinsats eller attresa till andra länder i tredje världen och göra enbiståndsinsats. Men kriteriet att våra biståndsmedelbara skall användas för insatser för att främjautvecklingen bland de fattigaste länderna i tredjevärlden får vi inte rucka på.Det är viktigt att vi får en samlad ochsammanhållen u-landspolitik. Olikautvecklingsländer har olika behov och olikaförutsättningar. I de länder som har kommit en bitpå vägen i sin tekniska och industriella utvecklingspelar det särskilt stor roll vilken handelspolitik vimedverkar till. Man talade mycket omen ny ekonomisk världsordning. Det var när manvar rädd att oljeländer och andra råvarurika länderskulle bilda kartell och ställa krav på i-länderna.Numera diskuteras inte detta särskilt mycket. Detär synd därför att det är inget tvivel om att det ärväldigt mycket i handelsvillkoren, villkoren förkapitalflöden, terms of trade, som grunden läggsför många fattiga länders utvecklingsmöjligheter.Debatten om hur man skapar en rättvis ekonomiskvärldsordning måste återupptas och leda tillinsatser för att få rättvisare spelregler påvärldsmarknaden.Vi måste underlätta för fattiga länder att kunna tadel av den kunskap och den teknik som de behöverför sin utveckling. Vi måste hjälpa till att utvecklateknik som är anpassad till fattiga ländersförutsättningar, som tar vara på deras komparativafördelar, som kan fungera i de miljöer som finns ide fattiga länderna och som också ärmiljöanpassad.För de allra fattigaste länderna är det naturligtvisfortfarande det regelrätta biståndet som är av störstbetydelse. Här finns det också anledning attdiskutera formerna för och inriktningen på vårtbistånd.Vi tillämpade länge en princip för vårt bistånd, därvi valde ut ett antal länder, vilkas allmännautvecklingspolitik vi uppfattade som gynnsam.Sedan ställde vi tämligen okritisktupp på de önskemål som dessa länder framförde.Från principiella utgångspunkter var detta enganska tilltalande princip, som innebar en respektför dessa länders egen integritet. Men i praktikenledde denna princip till att medverkade tillåtskilliga stora prestigeprojekt med tvivelaktigutvecklingseffekt, åtminstone i förhållande tillinsatsens storlek. Bai Bang kan här tjäna som ensymbol. Eller också gav vi oss in på projekt somhade stark ideologisk motivering, men där de reellakonsekvenserna var högst tvivelaktiga. Projektetmed Ujamaa-byar i , där vi medverkadepå ett hörn, kan illustrera den här typen avfelprioriteringar.Numera är vi mera kritiska. Vi ställer villkor, ochdå har vi i stället anpassat vår biståndspolitik iväldigt hög grad till ochInternationella valutafondens prioriteringar. Härfinns en annan fälla, nämligen att vi alltför mycketinriktar oss på balansproblem på nationell nivå, påu-ländernas möjligheter att anpassa sig tillvärldshandelns villkor, på att de skall betala igenlån låneboom osv. Det finns då storrisk för att de verkligt fattiga människornas behovpå lokal nivå kommer i kläm.Vi måste göra en mer självständig analys av vilkentyp av insatser vi ser som angelägna att stödja. Vimåste försöka definiera vilka som är de mestöverhängande globala problemen, som vi har ettansvar att medverka till en lösning av. Det handlarmycket om att tillfredsställa de grundläggandeförsörjningsmöjligheterna för de fattigastemänniskorna i de fattigaste länderna. Det gäller attstoppa en fortgående miljöförstörning, attsäkerställa långsiktiga försörjningsmöjligheter, attutveckla jordbruk med anpassad teknik samt attutveckla råvaruförädling och småindustri på detlokala planet. Dessutom gäller det att också främjaen social och demokratisk utveckling.Apropå den demokratidebatt som har blossat upphär, vill jag säga att en demokratisk utveckling ären absolut förutsättning för utveckling på alla andraområden. Därför måste strävandena att främja endemokratisk utveckling vara det grundläggande ivårt bistånd. Men då kan man inte göra det såenkelt för sig som gör. Moderaternamenar att vi skall skära av förbindelserna med deländer som inte uppfyller våra krav på demokrati.Detta är naturligtvis en bekväm hållning, om enssträvan är att skära ner biståndet så mycket sommöjligt. I själva verket måste vi besvära oss med attgöra en analys av våra insatser i varje enskilt falloch bedöma huruvida dessa insatser främjar endemokratisk utveckling eller inte. Ett bistånd kannaturligtvis vara demokratifrämjande också iländer som har brister från demokratisk synpunkt.Ett sådant bistånd måste vi kunna ställa upp påockså framgent. Brister i demokratin är ofta en delav underutvecklingen, men vi skall ställa krav på attdet skall finnas förutsättningar att verka i endemokratibefrämjande riktning.Vi i anser att det är viktigt med etthelhetsgrepp när det gäller bistånds- och u-landspolitiken, där den rena biståndspolitiken vägssamman med vår handelspolitik och med vårinternationella miljöpolitik, där vi väger sammanbilateral politik med vårt agerande i internationellaorgan. Det behövs en omprövning av vårabiståndsmetoder och vår inriktning.Vi i anser nu tiden mogen för en ny u-landspolitisk utredning, som tar just dettahelhetsgrepp på vårt bistånd. Detta har vi utvecklatnärmare i reservation 24, som jag härmed yrkarbifall till och som jag också kommer att begäravotering om.Vi i har också i en lång radreservationer utvecklat vår inställning till olikaanslag. Detta kommer delvis att längre fram idebatten närmare beröras av . Vi kommer bara att yrka bifall tillett fåtal reservationer, men vi står självfallet bakomdet som sägs också i övriga reservationer medcentern som reservant eller medreservant.Sammanfattningsvis är tiden nu kommen för enförnyelse av biståndspolitiken, där vi tar vara påerfarenheter från gångna år, såväl allt det goda somhar uppnåtts, men också de allvarliga bekymmersom det finns anledning att hysa för utvecklingen itredje världen, som vår hittillsvarande oförmåga attfå till stånd den positiva utveckling som skullebehövas.Anf. 8 () replik:Fru talman! Vice ordföranden i utskottet PärGranstedt sade att mina kommentarer till denonödiga debatten om enprocentsmålet och minförvåning över att partier framför krav påtvåprocentsmål var nonsens. Så länge det liggerstora reservationer, dvs. oanvända biståndspengar,i tar jag faktiskt lätt på om att mina synpunkter skulle utgöranonsens. Det påstås att reservationerna efter fleraår är . Hur förklarar att det ligger 8 miljarder kronoroanvända biståndspengar i ?Pär sade att förutsättningarna fördemokrati är grundläggande förbiståndsverksamheten. Jag instämmer helt i detta.Vidare sade han att vi skall ställa krav och det ärungefär vad regeringen säger. Men på vilket sättskall ni ställa krav? säger ni att vår metodär fel. Det är fel att ställa villkor och att trappa nerbiståndet för att få till stånd en ändring.