prot · GE09124 · 1991-06-03 00:00:00 — Om man däremot hade sagt nej tillÖresundsbron hade det gett människor hopp införframtiden. Det hade varit ett oerhört viktigtavgörande. Men det finns ännu en chans att ändrasig.Anf. 23 () replik:Herr talman! Jag sade i mitt tidigare anförande atti miljöpolitiken har de politiska partierna i storutsträckning en mer eller mindre samstämmiguppfattning. Det finns anledning att understrykadet när vi i debatten tar fram det som vi inte är enigaom. En hel del av det sade tycker jaggav uttryck för samma tanke.När talade om ekonomiska styrmedeloch beskrev sin erfarenhet frånmiljöavgiftsutredningen -- dvs. att miljöavgifterkanske inte är det universalmedel som somliga hartrott och att de är svåra att genomföra -- kan jagredovisa exakt samma erfarenhet frånmiljökostnadsutredningen, som pågick understörre delen av . Där lärde vi oss det somandra sedan lärde sig i miljöavgiftsutredningen. Jagkommer ihåg att jag i en reservation år 1974formulerade det så här: ''Det regionalasvavelproblemet bör enligt vår uppfattningangripas med ekonomiska styrmedel i form av enanpassning av energiskatten så att svavelutsläpp ienergiproduktionen utgör en tillkommande faktorvid bestämningen av skattenivån. ''tog jag upp frågan om användningen avskattesystemet som ett miljöpolitiskt instrument.För oss som funderat länge kring frågan omekonomiska styrmedel är det väldigtuppmuntrande att andra nu har upptäckt vadekonomiska styrmedel går att använda till. Menman har också upptäckt svårigheterna, såsom vigjort förut.Jag kostade på mig att utstöta ett ''bingo! '', dvs. detsom inträffar när alla markeringar ligger på en rad.Det var just precis vad som inträffade medmiljöskyddskommitténs reservanters förslag närregeringen hade fått ta hand om betänkandet.Detta späddes ytterligare på genom utskottet. Jagtyckte detta var ett typexempel på när man kananvända utropet ''bingo! '', men det var uteslutandeför miljöavgiftskommitténs reservanter som jaganvände det uttrycket.Jan antydde sedan att iblandslår in öppna dörrar, särskilt när det gällerinternationella miljöfrågor. Vi är väldigt glada omvi har lyckats öppna en dörr när det gäller miljömåli biståndspolitiken. Där var vi tidigt ute.Jag vill slutligen konstatera att propositionen är enbra lägesrapport, en plattform att arbeta vidareifrån. Regeringen hade genom sitt agerande skapatförväntningar, som vi emellertid inte anser riktigttillgodosågs av propositionen. Det innebär inte attpropositionen är dålig.Anf. 24 () replik:Herr talman! Till vill jag säga attanledningen till att jag berörde den tredje vägen äratt vi faktiskt kan visa att det varit en framgångsrikväg -- att styra marknadskrafterna, att reformerasteg för steg. Detta är vi stolta över, och vi tror attden vägen är framkomlig och kan bli framgångsrikäven . Det är klart att också hela detinternationella engagemanget kommer attbehövas. Jag vill för min personliga del säga att dethar varit ganska avgörande för att jag tycker att viskall gå offensivt in i Europafrågan. Vi behöverförena oss med de progressiva krafter som vi vetfinns inom arbetarrörelsen. Det ger mig hopp införframtiden när det gäller att klara många av demiljöproblem som har internationellakännetecken. Det är tillsammans vi skall bli denstarka politiska kraft som kan driva miljöarbetetvidare.Som svar på fråga om fackligabefogenheter vill jag ge svaret, som jag också trorfinns i betänkandet, att regeringen har gett ettuppdrag till de berörda myndigheterna attundersöka på vilket sätt man kan få en ökadsamverkan i den regionala och lokala tillsynen avarbetsmiljön och den yttre miljön. Man har påfackligt håll synpunkter på att man där inte bör få ivarje fall ett formaliserat ansvar i denna fråga. I denmån man redan nu har skapat goda kontakter medtillsynsmyndigheterna vet vi att det är enframgångsrik väg. Till vill jag sägaatt jag markerade att detta kunde vara en synpunktnär vi försöker analysera miljöengagemanget.Givetvis ingår detta i en större fråga, nämligen attavståndet mellan besluten och människorna är ettgemensamt problem för oss att tackla.Till debatten med om den ideologiskafrågan om äganderätten får jag återkomma vid ettsenare tillfälle eftersom min taletid nu är slut.Anf. 25 () replik:Herr talman! Om det vore så väl att regeringen ochsocialdemokraterna med stark hand styrdemarknadskrafterna, skulle vi kanske kunna tillhörasamma parti, och jag. Men det är interiktigt så. Vi ställer oss frågan: Vem är detegentligen som styr? Är det verkligen så att det ärmarknadskrafterna som blir styrda? Är det intefortfarande i väldigt hög grad de som styr? Det ärav det skälet som vi inte, efter vad jag kan se, inomöverskådlig tid kan komma att tillhöra sammaparti.Menar t.ex. att ärnågonting som har drivits fram avsocialdemokraterna? Är det er ärliga och djuptkända vilja att detta är ett framtidsprojekt för attvärna miljön? Jag trodde annars att ni hade drivitsdithän av marknadskrafterna och inte förmått attvärja er mot dem. Detta är en ny vinkling av saken,som jag i och för sig inte tycker gör det hela ett endadyft bättre.I fråga om Europasamarbetet delar jag verkligenuppfattningen att vi skall ha ett utvecklat samarbetemed det som kallar progressivakrafter och som jag utgår från innebär både partier,fackliga rörelser och miljöorganisationer. Jagförstår dock inte på vilket sätt ni varit förhindradefrån ett sådant samarbete tidigare. Varför har niinte tidigare med kraft drivit på den utvecklingen,t.ex. genom att förbättra möjligheterna tillkoncernfackligt samarbete över nationsgränserna?Det har gått väldigt trögt. Men , i skenet av EG-anpassningen, är det plötsligt väldigt angeläget.Det är beklagligt, för vi behöver det härsamarbetet. Men jag kan inte för en sekund anse attEG-medlemskapet är nödvändigt för attåstadkomma ett utökat europeiskt samarbete.Samordningen mellan yrkesinspektionen och andratillsynsmyndigheter är väl bra. Den saken har viockså tagit upp i vår motion. Det är emellertid intedetta vi nu diskuterar utan det är de utökadebefogenheterna, som är någonting annat änsamhällets tillsyn. Dessa båda saker bör inteblandas ihop. På den punkten anser jag fortfarandeatt jag inte har fått något tillfredsställande svar.Anf. 26 () replik:Herr talman! För att återknyta till mitt tidigareinlägg kan jag säga att när nuhänvisar till marknadskrafterna inser jag att, ävenom vi blir överens i miljöfrågorna, så lär vi aldrig blifullständigt överens. Det understryker egentligenockså problemet för socialdemokraterna idagsläget. Man har inte till fullo accepteratmarknadsekonomin som den modell man skallarbeta efter. Denna är emellertid accepterad av deallra flesta runt om i världen. har vi alltså ingetval. Jag tror därför att en borgerlig regering klarardet arbetet bättre. Men det är naturligtvisofrånkomligt att det måste vara ett mycket starktcenterinslag och ett miljöengagemang också i ensådan regering.Jag kommer sedan tillbaka till frågan om principeroch hur man hanterar detaljer. Jag pekade i mittförra anförande på avfallsområdet. Vi harföreslagit att man till en början skulle ha enavfallsavgift och därefter utreda frågan ompantsystemet. Detta avfärdas av majoriteten meden enkel hänvisning till att kommunerna får ett ökatansvar. Det stämmer ju inte alls med att man sägeratt man håller med oss om våra principer om slutnakretslopp. Vårt förslag skulle vara ett steg på vägenmot det målet.Detsamma gäller ren produktion. Ni säger att niinte har någon avvikande mening från det som visäger i inledningen till Miljöpolitikens inriktning.Men när vi föreslår ett riksdagsuttalande ominriktningen av tillståndsprövningen för renproduktion svarar ni att ni egentligen tyckerlikadant, men ni är inte beredda att ge någratilläggsdirektiv. Jag tror inte att regeringenkommer att få förtroende för en politik där mansäger sig ha vissa principer men sedan inte vågarleva efter dem.Anf. 27 ()replik:Herr talman! talade här mycketvarmt om miljöorganisationernas viktiga roll iarbetet med att driva miljöfrågorna framåt. Jagskulle då vilja höra om är villig attdriva frågan att miljöorganisationerna kan få blisakägare i miljömålen enligt vår reservation.Jan uttryckte sig i fråga ommiljöavgifterna som om de vore någonting somman skulle ta till i allra sista hand när det visat sigatt det absolut inte gick på frivillig väg. Är det så niräknar i dessa frågor?Anf. 28 () replik:Herr talman! talade om den tredjevägens politik. Jag tycker att det var litetoförsiktigt. I bok står det bl.a.:''Vi hade nu kommit därhän att den tredje vägensekonomiska politik höll på att bryta samman. Vidnästa anhalt väntade arbetslösheten.'' Detta gälldeår 1989. har han sagt: ''Tredje vägen leddetill ett stup, till avgrunden. ''Om detta är karaktäristiken på socialdemokratiskmiljöpolitik tycker jag att det var litet djärvaliknelser. Jag skulle ändå inte vilja betrakta detriktigt så, även om jag har starkt kritiskaanmärkningar mot den.Jan tog åter upp frågan om utsläppsrätter.Jag tog exemplet med kväveutsläpp frånreningsverk. Om man kan få samma miljöeffektmed ett annat instrument än det vi använder i dagoch detta dessutom enligt alla bedömningar ärbilligare att använda, varför skall man då inteanvända det instrumentet. Jag kan inte förstålogiken i att säga nej till ett instrument av det härtypen. I det fallet handlar det egentligen om att geen typ av gruppkoncession, att inte göra enindividuell prövning av varje enskilt verk, någotsom leder till resursslöseri, utan i stället använda enmetod där marknaden själv kommer att visa denenklaste och billigaste lösningen. Jag tycker att vialla borde vara intresserade av att de resurser sompå detta sätt friställs används för andra viktigamiljöåtgärder.Sedan vill jag konstatera att även om vissamiljöåtgärder medför problem, har de ändå påmånga områden varit och är framgångsrika. Iutvecklingen åt det hållet har socialdemokraternahela tiden kommit stapplande efter och tvingatsacceptera en majoritets uppfattning mot sin egeninnersta önskan. Det visar bara att man inomsocialdemokratin har svårt att tänka i nya banor.Det är på miljöområdet särskilt allvarligt att maninte har haft den förmågan.Anf. 29 () replik:Herr talman! Det är naturligtvis inte på det sättetsom försökte ge sken av i slutet av sittanförande, nämligen att socialdemokratin kommerstapplande efter.När det gäller ekonomiska styrmedel är detintressant att se hur man från industrins sidauttryckte sig i valrörelsen och hur betänksamman sedan har blivit. På det har intehaft några synpunkter. Industrin har alltså svängt iden här frågan. Om man, som vi gör frånsocialdemokratins sida, ställer krav på att deekonomiska styrmedlen skall få effekt är det klartatt industrin inte kommer att tycka om dem. Menså länge som i debatten för ett par årsedan talade om att man kunde ge subventioner,skattesänkningar, osv., såg naturligtivsindustrin detta mer som en subvention än som ettåtagande i miljöarbetet.Den stora skiljelinjen mellan ochsocialdemokratin gäller naturligtivs ytterstinflytandefrågan, demokratifrågan. Det finnsmånga exempel på att driver frågornapå så sätt, att de vill föra bort så mycket som möjligtfrån politiska beslut till förmån för ägare ochaktörer. Man vill att avfallsmonopolet skallflyttas -- där har förvånat oss.Marknadslösningar skall klara det miljöfarligaavfallet och privatiseras. I fråga omutsläppsrätter skall varje kommun kunna agerainom sin lilla kvävebubbla och själv välja deåtgärder man vill vidta. Det finns naturligtvismöjligheter att inom nuvarande system ta dehänsyn som säger att man kundeåstadkomma genom en sådan här kvävebubbla.Han får aldrig mig att förstå vad man skulle vinnapå att man på en marknad säljer rätten att förorena.Det må vara att man gör så i , men för migär det ett helt främmande sätt att hanteramiljöpolitiken på.Anf. 30 Miljöminister ():Herr talman! Så här efter flera timmars debattskulle väl vi som funnits här behövanågot för både kroppen och själen. Jag kan intebidra med det lekamliga, men jag tänkte inleda mittanförande med att läsa en dikt av handlar om den underbara försommar somnu under den här debatten omger oss.Dikten heter''Junivykort från ''. Dikten inleds såhär:Hej!Här är väldigt skönt!Om kvällen känner jag från balkongenhur rönn och syren blandar sina dofterpå ett sätt som inga parfymer kan härma.Hjärtat tumlar runt av glädje.Efter regn luktar gräset så frikst och gottatt man vill äta det.Den här starka känslan för naturen är någontingsom vi svenskar bär inom oss och som naturligtvisär ett världigt starkt skäl till miljöengagemanget,eftersom det är den natur vi älskar så mycket somhotas. Men nog ter det väl sig nästan overkligt attbegripa att den här underbara somomger oss också inrymmer de miljörisker som hotarvår hälsa, naturens kretslopp och våra långsiktigamöjligheter till överlevnad.Vi behöver ju bara bege oss tvärs över ,så möter oss där mångdubbelt värre problem.Bilderna från katastrofområdena i , frånGulfen med den pågående miljökatastrofen, frånflyktinglägren i och barnen i världensslumstäder, de förföljer oss, liksom insikten om vadhotet mot klimat och ozonskikt, mot världshaven,mot den biologiska mångfalden, mot ochAntarktis egentligen innebär och kräver av oss.Det är naturligtvis så att vi för debatten här ien väldigt allvarlig stämning, eftersom vi har denhär insikten. Jag har trots det blivit något förvånadöver den litet olustiga ton som också funnits idebatten.Jag har stor respekt för arbetsbörda. Jaghar själv i bakom mig. Jag kanförsäkra att också många av mina medarbetare ochtjänstemän i andra departement, liksommyndigheter och utredningar, som har arbetat medden här stora propositionen, som har suckat underresans gång över mängden av arbete. Det är sant attdet har varit väldigt arbetskrävande för oss alla. Såblir det när man går från ord till handling och fyllerde vackra orden med massor av konkreta förslag påarbetsuppgifter som skall genomföras.Man kan diskutera om detta är en bra metod ellerär det inte, t.ex. att föra så många konkreta förslagtill eller att ge en sådan här samladredovisning. Vi valde att göra så 1988 och 1991,eftersom det var första gången som -- ochjag tror något parlament -- fick en så samladredovisning av hur vi skulle bära oss åt för att låtamljöhänsynen genomsyra alla samhällslivetsområden, just därför att det nya i miljöpolitiken äratt så skall det vara. Vi skall göra rätt från början.Vi skall se till att vi får en tillväxt som är i balansmed vad naturlagarna och omsorgen ommänniskors hälsa och miljö kräver. Då måste det bliså här.Jag vill säga till riskdagens ledamöter att vi harkommit fram till att detta sannolikt är sista gångenvi gör på detta sätt, eftersom det blir såarbetskrävande Om jag vore väldigt populistisk ochville ta poäng för regeringensräkning, hade det varit bättre att lägga fram 20propositioner i stället för en. Vi för gärnadiskussionen med om de framtidaarbetsmetoderna, men det ligger en högambitionsgrad bakom satsningen att ge dennasamlade redovisning. Jag tycker kanske inte att detmed tanke på allvaret i den situation som råderanstår oss att klaga över att det är jobbigt.Jag vill också ge -- både ledamöterna ochutskottskansliets personal -- en eloge för derasarbetsinsatser. Samma eloge vill jag ge alla demsom arbetat med propositionen.Vi ser nu resultatet, inklusive den mycket bredaenighet som jag kan konstatera råder. Utskottetförelsår tio olika uttalanden från , somalla är uttryck för en hög ambitionsnivå och somegentligen inte är riktade mot regeringen -- i ettsådant här jättelikt fält av förslag. Det är enfantastisk uppslutning som vi här kan konstaterabåde kring riktlinjerna, de grundläggandeprinciperna, dagordningen för 90-talet och demånga enskilda förslagen. Jag tycker att detta är enmanifestation av att är berett att ta sittansvar och vill fortsätta att vara ett föregångslandpå miljöns område. Det är naturligtvis en särskildstyrka att regeringen kan uppträda med detta iryggen, dvs. att slutit upp på det sätt somden har gjort.Den här veckan kommer att gå i miljöns tecken.Under det veckoslut som vi har bakom oss var deneuropeiska miljörörelsen samlad i fördiskusisoner om arbetet i . Fördetta möte var värd. Då,, kommer den svenskanationalrapporten att redovisas också offentligt. Vikommer också att redovisa hur vi ser påförberedelsearbetet med enskilda punkter inför1992 års konferens.På onsdag firas i Stockholm.Den här gången kommer chefen för ochgeneralsekreteraren i MauriceStrong, president och Sverigesstatsminister kommer att delta i denmanifestationen.På torsdag, då president besökerStockholm, kommer miljöfrågorna att diskuteras.På måndag inleds i en storinternationell konferens om hälsa och miljö.Med detta fullföljer en tradition.Stockholmskonferensen om den mänskliga miljön1972 var ett svenskt initiativ och ett genombrott fördet internationella miljöarbetet. har detfaktiskt nåtts framgångar på många områden, mennya dimensioner har tillkommit i miljöarbetet, ochde totala miljöhoten har ökat. Till de klassiska storautsläppen från skorstenar och avlopp fogas nu medförfärande fart uttrycken för framför allt de rikasöverflöd, nämligen de miljoner diffusa utsläppenfrån små utsläppskällor.Fattigdoms- och överbefolkningsproblemen harökat, både som mänskligt lidande och sommiljöförstörelseorsak. Krig och rustningar är ochförblir det värsta av alla hoten mot människorshälsa och miljö.Under den tid som har gått har ocksåsambandet mellan miljö och utveckling visat sigmycket tydligt -- ja, man kan säga att det harmångdubblats. Det har aldrig någonsin varit meraktuellt att använda uttrycket att vi skulle behövasmida om svärdet till plog . Om vi förmiljöarbetet kunde få bara en del av de resursersom har gått till rustnings-och rymdforskningsprojekt, skulle vi kunna klaraav uppgiften att skapa en långsiktigt hållbar tillväxt,goda levnadsvillkor och god miljö på en generation.I bilagan till miljöpropositionen, ''Hur mårSverige? '', ställs frågan: ''Hur många kan leva somvi utan att vi förstör jordens miljö och resurser? ''Det svar som ges är 500 miljoner människor. Detkan låta mycket, men det är inte fler än de som bori och . har jordenmer än tio gånger så många invånare, dvs, 5,5miljarder.Det är fullständigt omöjligt att använda sig av denteknik och den standard vi lever på för att försörjahela jordens befolkning. Då vore miljökatastrofenmycket snabbt ett faktum.Det här illustrerar ju hur långt vi befinner oss frånmålet att skapa en långsiktigt hållbar utveckling. Vikan inte heller säga till jordens fattiga, vare sig iÖsteuropa eller i , att de inte skall ha rätttill utveckling. Det svar vi skall ge är att vi måste --och det är vår generations stora utmaning -- klaraatt skapa förutsättningar för ett gott liv för allamänniskor på jorden utan att tära på jordensresurser. Vi måste klara uppgiften att skapa enlångsiktigt hållbar utveckling som -- såsom detuttrycks i vårt partiprogram -- kan förena framstegför de mänskliga samhällena med vad människornaoch naturen tål.Det var mot den här bakgrunden som år1987 tog initaitivet till en ny , 20 årefter . Den här gången ärtemat Miljö och utveckling. Den här gångenkommer konferensen att hållas i et u-land, i deJaneiro i . , , markerar visambandet mellan i . Det sker i enceremoni där både och Sverigesstatsöverhuvuden kommer att delta.Förberedelserna för konferesen befinner sig just nui ett intensivt skede. har arbetet varitkonstruktivt, men de mest kontroversiella ochavgörande frågorna har ännu inte lösts. Detåterstår mycket i sak innan vi kan säga attRiokonferensen kommer att bli frramgångsrik.Den har spelat en avgöranderoll i utformningen av den strategi och dethandlingsprogram som diskuteras iUNCED-processen. Det innebär bl.a. att vi arbetarmycket intensivt för konventioner till skydd förklimatet, den biologiska mångfalden och världensskogar. Vi arbetar också aktivt för enprincipdeklaration, en s.k. Earth Charter, som skallutarbetas och antas. Alla frågor kommer inte attkunna lösas till konferensen. Ett aktionsprogram,som går under arbetsnamnet , förfortsatta åtgärder och förhandlingar inom ett brettfält kan vara ett effektivt instrument, men baraunder förutsättning att det förses med konkretaåtaganden och tidtabeller. Detta är den svenskaståndpunkten.Till detta kommer att det är nödvändigt attteknologiska och ekonomiska resurser ställs tillfattiga länders förfogande. Mot denna bakgrund ärdet naturligtvis upprörande att bara fyra länderhittills har nått ens till FN-målet att avsätta 0,7 %av bruttonatinalinkomsten till bistånd. Det är densvenska regeringens uppfattning att i-länderna harett alldeles särskilt ansvar att genomomställningsåtgärder i de egna länderna, så att vistädar upp i eget hus -- det är vi som står för fyrafemte delar av miljöförstöringen på jorden -- ochgenom resursöverföringar till fattiga ländermöjliggör en varaktigt hållbar utveckling. Dettafråntar naturligtvis inte deras egetansvar för den inhemska utvecklingen eller derasskyldighet att konstruktivt bidra i deninternationella processen, men det ger demmöjlighet att göra det. Det är det som är så viktigt.Den ser somett led i en process och som en möjlighet attaccelerera det internationella miljöarbetet ochsamtidigt förstärka FN-systemets roll på detekonomiska och sociala området. Vi håller en högprofil i förhandlingarna. Vi kommer att satsa hårtpå att uppnå konkreta resultat.Vi har särskilt tagit upp två frågor, som jag villnämna för ledamöter. Den ena ärfattigdomsproblematiken. Det gäller fattigamänniskors dagliga levnadsvillkor i världensslumområden både i storstäderna och pålandsbygden samt naturligtvis arbetsmiljöfrågorna.Den andra är sambandet mellan krig och miljö.Detta illustrerades tydligt i , därmiljökatastrofen fortfarande pågår. Under FNsmiljöstyrelses senaste möte, som avslutades ihelgen, har vi lyckats att få ett svenskt förslag omatt föra upp dessa frågor på den internationelladagordningen antaget. Vi kommer att fortsätta attarbeta mycket intensivt med det.Det finns också goda exempel på att det går att nåkonkreta framsteg. Det bästa exemplet är, tyckerjag, genombrottet i CFC-förhandlingarna. Där harSverige spelat en mycket hedersam roll med sittexempel. Montrealprotokollet och ännu merWienkonventionen var inte tillräckligtlångtgående. Det var det svenskaavvecklingsprogrammet -- som vi beslöt om för treår sen -- som kom att visa att det var praktisktmöjligt att gå längre. Det ledde också tillöverenskommelsen i sedandär världens länder förband sig att genomföra entotal avveckling . Man beslöt ocksåatt skapa den fond som fattiga länder behöver föratt kunna ansluta sig.Kina och betraktas ju som nyckelländer idetta fall. har just haft en delegation i Kinaför att demonstrera freonfri teknik för användningpå olika områden. Delegationen fick med sig hembeskedet att nu avser att ansluta sig tillLondonprotokollet när tillräckligt många harundertecknat det för att det skall träda i kraft. Detär ett mycket stort och betydelsefullt genombrott iarbetet till skydd för inte bara ozonskiktet, utanockså för klimatet. Vad är det då som har varitavgörande? Jo, det avgörande har varit att vi hargått före, visat på möjligheterna till något bättre,att teknik utvecklats och att resurser ställts tillförfogande.Jag vill också ta upp en annan aspekt medkammaren. Många av de internationellakonventioner som vi har, t.ex.luftvårdskonventionen eller , ärju liksom Montrealprotokollet bara det förstasteget på vägen mot vad som måste anses varamålet, nämligen att komma ned till utsläpp ellerskador som inte överstiger den s.k. kritiskabelastningsgränsen. Man skall alltså i stället för degamla utsläppsmålen ha tydligt hälso- ochmiljörelaterade mål som utgår från vad omsorgenom hälsan och miljön kräver.Denna linje driver vi nu i förhandlingarna t.ex. omEuropas luftvård, inom ECE och inför denkommande klimatkonventionen. Vi gör detta förstoch främst därför att det är det enda rätta när detgäller hälsan och miljön, men också därför att dettaär det mest rättvisa sättet att arbeta; den somförorenar mest får störst åtaganden.