prot · GF0938 · 1991-12-04 00:00:00 — Det hjälper inte med sådana system,utan det måste till helt andra åtgärder. Kopplat medandra beslut som fattades av , t.ex. att vissa köp av tjänsterbeläggs med moms, vilket drabbar bl.a. läkare somhar skött en del av sjukvården uppe i i ettstafettsystem, innebär detta också att det är ettännu sämre läkarutbud där uppe. Det är viktigt attslå fast att detta system alltså inte har löst någraproblem utan att det måste till helt andra saker.Jag tror inte att ett skattefinansierat system skullebli billigare -- inte när man ser den kraftigakostnadsutvecklingen på sjukvårdssidan. Jaghoppas att regeringen snart kommer med ett förslagom att ersätta nuvarande system med ett annatsystem, så att resurserna kan fördelas på ett bättresätt och framför allt att det blir möjligt att säga tillmänniskor att de naturligtvis skall vara med ochpåverka hur de vill ha sin vård, eftersom vi allagemensamt är med och betalar. Det är intelandstinget och politikerna som skall bestämmavilken doktor man skall gå till, utan det är denenskilde vårdtagaren som skall göra det valet. Detär alltså nödvändigt, , att vi får enförändring av detta system.Förste vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 9 ():Herr talman! Jag har, trots att jag inte tillhörutskottet, begärt ordet för att diskutera frågan omkostnadsansvaret för läkemedel.Utskottet har i denna fråga ställt sig bakom ettmoderat förslag som med försenar enlösning av de kraftigt stigandeläkemedelskostnaderna.Genom det moderata förslaget att inte fullföljaöverenskommelsen med omatt flytta över kostnadsansvaret för läkemedlen tilllandstingen försvårar man rejält för den borgerligaregeringen att välja den tekniskt bästa lösningenoch den lösning som gör det möjligt att på ett brasätt pressa kostnaderna för läkemedlen och somdärigenom kan spara stora summor åt staten ochindividen.Det som är allvarligast med moderatförslaget är attdet kostar de svenska skattebetalarna 1 miljardårligen i form av uteblivna besparingar. Det ärbesparingar som i princip kan göras från annan, utan några medicinska effekter och utanatt patienterna får färre eller sämre läkemedel.Detta konstaterade statens pris- ochkonkurrensverk i en rapport redan för ett och etthalvt år sedan.Som oppositionspolitiker tycker jag att det ärmärkligt att se den borgerliga majoriteten missamöjligheten till en besparing. Jag trodde faktiskt attregeringen behövde alla tänkbara besparingar föratt få ihop de 10--15 miljarder som man sagt sig viljaspara i nästa års budget. Det verkar minst sagtdåligt bevänt med regeringen förmåga attklara sina utfästelser.Jag måste fråga mig vad som ligger bakom detta.Problemet är inte, som utskottets majoritet skriver,att det behövs ytterligare utredningar. Frågan omhur man skall pressa kostnaderna för läkemedel harutretts intensivt . Det moderata statsrådetTroedsson, vår nuvarande talman, tillsatte vid denborgerliga regeringens tillträde 1976 treutredningar om läkemedelsfrågan. Av dessa blevintet. Den socialdemokratiska regeringen tillsattevid sitt tillträde 1982 en stor parlamentariskutredning, LU 83, som blev klar . Av dennablev intet. Förutom dessa har en rad rapporter ochutredningar tagits fram. Låt mig bara nämnaApoteksbolaget ,anser, SPKsläkemedelsmarknaden, ESO-gruppensLäkemedelsförmånen, etc., etc. Jag är tyvärr ensvag människa och kunde inte bära hit hela denbunt med utredningar som kommit bara de senastefem åren.Taktiken är tydlig: Se till att frågan ständigt utreds.Låt en utredning ''ätas upp'' av en ny. Se till attvarje ansvarig politiker ständigt kan hänvisa till ensittande utredning.Nu handlar det i stället om att bestämma sig. Menuppenbarligen vill inte att frågan skallfå någon snar lösning.Majoritetens ställningstagande baserar sig på denmoderata motionen av . Man fårkänslan av att det bakom denna finns närakopplingar till de stora läkemedelsföretagen. Dehar gjort allt för att stoppaförändringar av läkemedelsförsäkringen.Nu verkar det som om de återigen lyckas förvirradebatten och därigenom åter lyckas fördröja enreformering av försäkringen.Jag kan förstå varför tillverkarna av icke-patenterade originalläkemedel på alla sätt försökerförhindra konkurrensen med billiga, identiskakopieläkemedel. Det handlar nämligen om 3milj.kr. i vinst som försvinner vid enförändring av läkemedelsförsäkringen.Att med sina kopplingar till industrinställer upp på att göda originaltillverkarna ochförhindra införandet av konkurrens är kanskeheller inte så konstigt. Men att , folkpartietoch kds ställer upp på detta är märkligt. Hurnydemokraterna har resonerat -- de brukar juannars säga att de är emot monopoltendenser ochvill öka konkurrensen -- vet jag inte.I utskottets betänkande återfinns, som ettkalkerpapper, industrins traditionella försök attförvirra debatten utifrån taktiken, ''If you can'tconvince them -- confuse them''. Låt mig bara tanågra exempel.Överföringen av kostnadsansvaret skulle enligtutskottet och medföra att ''ettflertal negativa effekter kan uppkomma''. Vilkadessa skulle vara sägs inte, vare sig iutskottsbetänkandet eller i det tal som LiselotteWågö här höll. Det är märkligt. Vi kanske här ikammaren kan få en förklaring av vad dessa ''flertalnegativa effekter'' är.Utskottet säger att frågan om kostnadsutvecklingenför läkemedel är ett stort och komplicerat problem.Det är förvisso sant, men det blir ju inte mindrekomplicerat om 3--. Dessutom har denna frågautretts så mycket att det nu snarare är beslut sombehövs, och att man vågar ta ställning i ett antalviktiga frågor, inte mer utredande.I , , , , ,och också har man redanförändrat kostnadsansvaret förläkemedelsförsäkringen eller är på väg att göra det,för att skapa konkurrens mellan gamla, dyra, icke-patenterade originalläkemedel och billiga,identiska kopior och på så sätt få ner sinakostnader, oavsett om subventionen finansierasmed skattemedel eller via ett försäkringssystem.Hur kommer det sig att de kan men inte ?I majoritetens skrivning radas upp frågor som denfria förskrivningsrätten, generisk förskrivning,äldrereformen, substitution ochläkemedelskommittéernas roll som invändningarmot en förändring. drog ytterligareett antal sådana förvirrande argument.Industrin måste helt enkelt jubla -- man har återlyckats skapa osäkerhet och förvirra politikerna.Förändringarna skjuts på obestämd framtid, ochman kan lugnt fortsätta att håva in extra miljonerdagligen i vinst -- detta för gamla, icke-patenteradeläkemedel, som jag skulle kunna köpa för halvapriset mot vad originaltillverkarna lyckas prångla utdem för i dag.Det är nu dags att gå från ord till handling. Fullföljomedelbart överföringen av kostnadsansvaret tilllandstingen! Låt läkemedelskommittéerlandstingsvis få kostnadsansvaret för pengarna somsubventionerar våra läkemedel! Låt derasrekommendationslistor, baserade på medicinskaoch ekonomiska bedömningar, ligga till grund försubventionen! Om läkarna förskriver dyraoriginalpreparat, när kommittéerna på sina listorrekommenderar betydligt billigare men heltidentiska, generiska läkemedel, bör patienten fåbetala mellanskillnaden. Så skapar man enläkemedelsförsärking som bidrar till konkurrensdär så är möjligt, man sparar uppemot 1 miljardkronor , och det hela kan göras utan attpatienten får färre eller sämre piller -- det kanskerent av kan leda till att man kan sänka egenavgiftenför patienten jämfört med i dag.Herr talman! Detta är skälen till att jag anser attriksdagen , i stället för att biträda utskottetsoch förslag, borde bifalla densocialdemokratiska reservationen, nr 4.Anf. 10 (nyd):Herr talman! Marknadsekonomi innebär atttillgång följer efterfrågan.Låt mig ge ett exempel på att så icke har varit falleti -- det är från landsting.Trots att antalet åldringar som behöver vård stadigthar ökat med 4--minskar vårdresurserna inomden slutna vården och på ålderdomshemmen medsamma tal. Detta är planhushållning!Marknadsekonomi innebär att man tar till vara debehov som finns ute på marknaden. Låt mig anföraett exempel på detta -- ålderdomshemmen. Vård påålderdomshem kostar hälften så mycket som detkostar med patienter med eget boende och vaddärtill hör: servicepersonal, sjukvårdspersonal,hemvård och ständiga transporter fram och tillbakamellan överfulla sjukhus som inte finner att de harmöjlighet att ta hand om dessa patienter. Detta ärväl visat i många utredningar, men trots detta villedet statsbärande partiet att man skulle lägga nedålderdomshem efter ålderdomshem. Detta ärplanhushållning!Jag skall ge ett exempel på hur det går till påSödersjukhuset, som jag känner till. harett speciellt problem eftersom förfogaröver i stället för , som övrigalandsting. Därför måste vi kasta ut patienternaännu hänsynslösare än man gör i andra landsting.På , som har många gamla och sjukapatienter i sitt upptagningsområde, måste vi varaännu värre med att kasta ut dem. Vi blir alltsåolönsamma, vi överskrider budgeten, vi drabbas avbudgetnedragningar, och , somverkligen behövs, riskerar på lång sikt att bliutslaget.Med en marknadsekonomi skulle detta inte ägarum. Ja men, marknadsekonomi -- det är ju fult,man tjänar pengar, invänder någon kanske.Marknadsekonomi på det sätt som har föreslagitsinnebär en allmän obligatorisk försäkring som är --lyssna nu noga! Detbetyder att pengarna följer patienten. Det spelaralltså ingen roll om man bor i ett område där detinte förekommer något gott omhändertagande --patienten hålls i ett sådant system alltid skadeslös.Utnyttjar vi marknadskrafterna får vi en bättresjukvård till ett lägre pris.Man har sagt här i debatten att framstegen inommedicinen gör att sjukvården kostar så mycketpengar för det allmänna; vi kan ju opererakranskärl, höftleder, katarakt och alla möjligaandra saker. Man antog här i debatten att vi intehade tänkt på det. Jo, det är tvärtom så att det blirbilligare för samhället att bota patienterna än att hadem kroniskt sjuka, men det märker intelandstinget, för det belastar en annan budget,nämligen kommunens. Det är alltså det dubblahuvudmannaskapet som är boven i dramat.Det dubbla huvudmannaskapet medför nämligenatt man skyller på varandra. Det är du som skall tahand om patienten; vederbörande är medicinsktsjuk, säger kommunen till . Nej, det ärdu som skall ta hand om patienten; vederbörandeär socialt sjuk, säger till kommunen. Ärman 80--är man både socialt och medicinsktsjuk och i behov av vård på ålderdomshem, somalltså finns i alldeles för liten omfattning.Låt mig så få kommentera påståendena om USA.Alla som förespråkar marknadsekonomi får hörahur det är i . Som här sade ärden modell man har i inte någonting somnågon här vill ha. Vi vill inte heller ha den -- det ärplanhushållning på ett ännu sämre sätt än vi har iSverige. Vi vill i stället titta närmare på de andramodellerna, t.ex. den holländska. Där har manefter decennier av planhushållning övergått tillmarknadsekonomi inom sjukvården, med ettmycket gott resultat. Det hoppas jag attsocialutskottet får möjlighet att studera -- här finnsdet kunskaper och erfarenheter att hämta.Låt mig avsluta med att säga att sjukhusen måsteanvändas rationellt. Vi måste utnyttja de tillgångarsom finns på sjukhusen. Här är Dagmarreformenen hämsko. På sjukhusen finns mångamottagningslokaler, många operationssalar ochmånga andra faciliteter, som många av kollegerna isamhället skulle tycka att det vore trevligt att kunnaanvända, kanske för att förbättra sin ekonomi --usch och fy så hemskt! -- men framför allt för atthjälpa patienterna att få en bättre sjukvård och enbättre tillvaro. Här finns något som man ganskasnabbt kan göra någonting åt utan några konstigareformer. Det är bara att avskaffa en reform --Dagmarreformen. (Spridda applåder).Anf. 11 (nyd):Herr talman! Eftersom jag arbetar inom detområde där man sannolikt tar mest resurser frånanslaget till vårdgaranti måste jag yttra mig.Visserligen har väntetiderna i vissa landsting gåttned. I är de nu nere -- detär riktigt som här sade. Men hur hardet gått till? Först och främst på så sätt att man harköpt operationsresurser från privata vårdgivare, idet här fallet främst Sophiahemmet.Men det beror också på att följande har inträffat.Patienter som har fel på sin hjärtklaff -- det är oftaäldre patienter, patienter i åldersgruppen 70--90år -- har fått vänta i stället. Väntetiderna föroperationer av aortaklaff i kombination medkranskärl -- av någon anledning räknas densistnämnda gruppen inte in i gruppenkoronalsjukdom -- har ökat katastrofalt och är nuuppe här i . De patienternaär utsatta för en betydligt större risk med att vänta,en risk för plötslig död. -- Så har det gått till närpolitiker har prioriterat.Så skrev jag också en gång i en artikel. är ävenjag politiker, så jag måste ändra mig och säga: Sågår det till när icke insatta politiker prioriterar.I ser det inte alls så här bra ut. tar det där 17 1/2 månad för en oprioriteradpatient att bli opererad. Operationskön i sig själv är4 månader, och med vårdgarantin minskar den till 3månader. Angiografikön, alltså kön tillkranskärlsröntgen, är där 12 månader. Den könräknades från början inte in, men efter mittanförande i den allmänpolitiska debatten har manbörjat lyssna på mig, och har man faktisktkommit överens om att ha en kö dels för utredning,dels för operation, och det tackar vi naturligtvis demakthavande för.Sedan skulle jag helt kort vilja beröra frågan omläkemedel och generika. Ny Demokrati står här påregeringspartiernas sida. I frågan om att överförakostnadsansvaret till landstingen säger vi nej.Däremot tog jag i diskussionen upp att det är viktigtatt man belyser frågan om generika. Vi är alltsåpositiva till att man studerar frågan om generika,och vi kommer enligt vad jag förstår att få gehör fördet hos regeringspartierna. Det har faktisktframskymtat i pressen att man överväger att införafrågan om generika i en eller annan form i denkommande propositionen.Anf. 12 ():Herr talman! Det här är egentligen en replik tillKent med anledning av att han tycker attvi moderater går läkemedelsindustrins ärenden.Jag vill då redan inledningsvis tala om för KentCarlsson att jag är mycket stolt över svenskläkemedelsindustri. ärmarknadsledande och har internationellt gottrykte, och det skall vi i vara stolta över.Att vi skulle vara några läkemedelsindustrinslakejer tycker jag inte att man kan påstå. Vi är, somjag sade, mycket glada för läkemedelsindustrin,men det är därför att det kommer fram mycket brapreparat, som dessutom gagnar patienten. Detskall vi värna och vara mycket glada över.Jag sade i mitt anförande att det finns vissaorosmoment när det gäller att bryta upp det somjust nu finns, nämligen patientens och läkarensvalfrihet när det gäller läkemedel. Jag sade attbristen på pengar skulle kunna göra att vissapatienter kanske måste avstå från ett läkemedel.Det vill vi inte medverka till.Vi är också litet oroliga för den regionalakvalitetsskillnad som kan uppstå. De olikalandstingens ekonomi ser ju litet olika ut. Vi troralltså att man skall se över det här. Vad vi säger idet moderata förslaget är att vi inte skall röra i detrådande förhållandet med mindre än att vi nogautreder frågan -- det är den ställning vi har tagit. Viär medvetna om kostnadsutvecklingen, och vi äroroade över den; den är inte bra.Det fungerar egentligen ganska bra medläkemedelskommittéerna inom den slutna vårdenpå våra sjukhus. Där testar man jämbördigapreparat och går ut med rekommendationer. Jaghar inget svar på hur man skall hantera det häroch försöka få bukt med utvecklingen påkostnadssidan när det gäller läkemedel, men jag ärhelt övertygad om att det inte är någon lösning attföra över det till landstingen. Vi måste alltså tittanoga på det här innan vi överger ett system somändå fungerar hyfsat. Det är viktigt.Anf. 13 ():Herr talman! säger att detnuvarande systemet fungerar bra. Då skall jagberätta litet om hur det nuvarande systemetfungerar.Först och främst utestänger det konkorrens. Mankan indela läkemedel i flera ''''. Depatenterade är sådana som är skyddade, precis somandra produkter, under ett övergångsskede. Närpatenten släpps lösa finns det möjligheter för andratillverkare att tillverka andra identiskt lika kopiorav det läkemedlet.I , till skillnad från andra länder, ser dennuvarande läkemedelsförsäkringen och systemettill att det sker en konkurrens bara på papperet. Avde 150 vanligaste läkemedlen här i landet är 113 sågamla att de inte längre har något patentskydd.Men det finns i princip ingen konkurrens på det härområdet. Den saknas därför att tillverkarna av degeneriska preparaten inte registrerar sinapreparat -- därför att det inte är någon idé på densvenska marknaden. Som systemet ärutformat ser det till att vi inte får i gång någonkonkurrens, och det är det genom sittagerande nu vill förlänga ytterligare.Liselotte Wågö säger att man behöver utredafrågan mer. Frågan har redan utretts -- vi harhyllmeter med papper som belyser varenda litenaspekt på frågan om fri förskrivningsrätt, generiskförskrivning, vem som skall ta kostnaden, osv. Detgäller bara att bestämma sig. Det handlar inte ommer utredande -- vi har kunskaper så det räcker ochmer därtill.Liselotte Wågö sade vidare att det finns uppenbararisker för patienten. Jag har fortfarande inteförstått vilka riskerna är, om man ser till att läkarenfår förskriva vilka piller som helst men stadgar attförsäkringsgivaren -- oavsett om den är privat elleroffentlig -- kan säga: Vi är inte beredda att alltidbetala för det dyraste läkemedlet. Det är kostsamtför samhället och det innebär stora belastningar påsystemet. Försäkringssystemet skall givetvis vara såutformat att man betalar för det billigaste identiskaläkemedlet. Genom det sätt på vilketläkemedelsverket granskar och godkännerregistrering av kopieläkemedel vet vi att de äridentiska med de gamla orginalen.Jag måste fråga: Är det så att står fören politik som innebär att man skall stoppakonkurrens, att vi genom skattebetalarnas pengarskall göda industrin och se till att prångla ut pillersom är upp till ?Jag undrar vilken annan industri som kan få leva påså gamla produkter. av de 200 vanligasteläkemedlen har kommit in på marknaden under desenaste fem åren. Läkemedelsindustrin är faktisktinte jätteinnovativ.Moderaterna brukar också säga att de vill värna omoch skydda den svenska läkemedelsindustrin. Vadman gör genom att behålla det nuvarande systemetär att man gynnar de utländska agentbolagen. Desvenska företagen gynnas inte speciellt mycket avdetta system.I andra sammanhang brukar säga attkonkurrens skapar utveckling. Konkurrensensätter press på företagen att utveckla ny produkter.Det vore intressant att få svar på de här frågorna.Funderingarna angående regionalakvalitetsskillnader typiska industriargument, somfaktiskt inte har något belägg i verkligen -- skullejag också vilja få utvecklade.Att Ny Demokrati har hoppat av linjen att varapositiv till generika är ett faktum i och med att manhär sluter upp bakom regeringspartiernas förslag.Man stoppar därigenom en förändring som skullekunna medföra konkurrens mellan generika ochoriginalläkemedel.Anf. 14 ():Herr talman! Det är väl ingen överraskning att NyDemokrati liksom ''flaggar'' för detmarknadsekonomiska systemet, men jag tycker attpartiet har en ganska flummig inställning. I och försig kan man pröva privata system. Det finns redani dag privata system av olika slag. Det är dockoerhört viktigt att huvuddelen av vården förenskilda människor ges inom samhällets ram ochatt det finns en demokratisk styrning och insyn.Vad är det för fel på demokrati egentligen? Denfrågan vill jag ställa till Ny Demokrati.Det pekas också fortfarande på köerna ochväntetiderna. Både och bör som läkare mycket väl förstå vadväntetiderna beror på. De beror på att man , tackvare medicinska framsteg, har kunnat utvecklasjukvården. Man opererar alltså avsevärt mycketmer , vilket har belastat de gemensammaresurerna.Ett mycket stort förändringsarbete sker inomsjukvården, och jag hoppas att ochLeif också deltar i detta och att detkommer att leda till något positivt.Låt mig säga att när man här flaggar förmarknadskrafterna -- det kan i och för sig finnas ettprivat inslag i det hela -- vill man att marknaden heltskall gälla inom vården och attmarknadsekonomerna skall styra vården.Marknaden har ingen metod för hur man skallfastställa behov och rättvist fördela resurserna. Detär helt klart. I ett sådant konkurrerande system blirdet mycket svårt för den som är svårt sjuk ochhandikappad att hävda sina intressen. Det är heltklart. Man kommer att kastas mellan olika system.Det system som vi har ser jag som vida bättre.Det ger ett mycket gott resultat. Vi hävdar oss välockså gentemot . Det gäller att reformeraden sjukvård vi har och att inte kasta bort den.Anf. 15 ():Herr talman! Det är befriande att sitta här ikammaren och höra tala omkonkurrens. Jag blev beskylld för att gåläkemedelsindustrins intressen till mötes, varför jagundrar litet försiktigt vilka intressen som KentCarlsson företräder i den här frågan.Det är tydligen nyttigt med konkurrens inom vissasektorer i sjukvården, på andra håll inte. Vi kanbara konstatera detta.Genom att så tvärsäkert säga att vi genom att lyftaöver ansvaret till löser dessa problemskapar man endast dellösningar igen. Jag och detparti som jag tillhör, , tror inte pådellösningar. Att kostnadsutvecklingen har varitsom den varit på läkemedelssidan kan mycket välbero på det finansieringssystem vi har inomsjukvården , på vilket sätt vi hanteraretableringsfrihet, valfrihet för patienter osv.Det är mycket möjligt att det, genom att mankanske söker fler och fler vårdgivare, förskrivs mermedicin än vad som verkligen behövs. Det vet viinte. Vi kan se exempel på att människor som läggsin på sjukhus kommer bärande på en icke föraktligmängd mediciner. Jag tror inte att det är denenskilde läkaren som är ansvarig för det här utan söker fler vårdgivare. Det finns ingenkontinuitet. Man har liksom inte en doktor somfamiljen eller den enskilde kan vända sig till.Jag tror alltså att det handlar om systemfel, och jagär övertygad om att man, om man skall lösa dettaproblem, måste ta helhetsgreppet och samtidigtväga in läkemedelshanteringen däri. I avvaktan pådetta tycker jag att vi skall behålla nuvarandesystem -- även om det är ett dyrt system -- tills vi vetmer om hur vi skall hantera det, inte minst mot denbakgrunden att ett förslag till nyttfinansieringssystem för sjukvården är på väg.Anf. 16 (nyd):Herr talman! Jag fick just höra att jag var flummigoch att vi skulle vilja kasta bort det sjukvårdssystemsom vi har. Jag anser inte att jag är flummig. Jagtyckte att jag uttryckte mig ganska explicit på dessapunkter.Jag anser inte att vi skall kasta bort sjukvården, fördet är inget fel på den svenska sjukvården. Den ärbra, och det är ett fantastiskt arbete som utförs utepå våra sjukhus. Men det är fel på planstyrningen.Den personal som verkligen arbetar för sinapatienter och känner tillfredsställelse får ingenuppmuntran. Den får i stället veta att den bliruppsagd, trots att det finns ett stort vårdbehov.Vi får höra att vårt förslag slår hårt mot den somär gammal och sjuk. Det är precis tvärtom, har jaghävdat. Vi vill ha ett system som ärproducentoberoende, vilket alltså innebär att omvården inte kan förmedlas av en instans harpatienten rätt att få den av en annan instans.Försäkringen skall bekostas på samma sätt somsjukvården bekostas , dvs. den skall haekonomisk bärighet, men alla skall vara med isystemet. De som inte har råd att betala skall ändåomfattas av systemet. Först då kan man tala omriktig rättvisa.Anf. 17 ():Herr talman! Vilkas intressen företräder KentCarlsson?, frågar . Jag företrädermedborgarnas, skattebetalarnas intressen. Jagskulle vilja citera Per , som sade attvarje ineffektivt använd skattekrona är en stöldfrån det arbetande folket. En sådan stöld tycker jagatt man begår i fallet med läkemedelsförsäkringen.Den tveksamhet och uppskjutande taktik somframför allt har kännetecknats av idenna fråga har inneburit att det kostar de svenskaskattebetalarna .