prot · GE0967 · 1991-02-20 00:00:00 — Det måste vara styrandeför vår eventuella medverkan, t.ex. inom ramen förFörenta nationerna, till en framtida stabilitet iMellersta Östern.Svensk utrikespolitik har ibland haft en olyckligtendens att knyta till diktaturer ochauktoritära socialister i , sådana somNyerere i , på , MPLA-regimen i och i PLO.Det är viktigt att vi i våra kontakter medu-länder gör klart att vi anser att demokratin -- medyttrandefrihet, flerpartisystem ochorganisationsfrihet -- är det enda styrelseskick somkan ge såväl frihet för folken och fred mellanländerna som ekonomisk utveckling.Det är inte översitteri eller ''nykolonialism'' attsprida de erfarenheter vi själva har vunnit i kampenför folkligt inflytande och ekonomiskt välstånd.Tvärtom vore det ett förakt för människor i om vi hävdade att de inte är tillräckligtmogna för att slippa övergrepp och tortyr, att väljasina egna ledare eller att ha en ekonomi som styrsav människors efterfrågan.Vi måste -- som skriver i detsenaste numret av -- ''hamodet och viljan att stå upp för vår egen kultur, våregen moral och våra politiska principer''.Under senare år har demokratimålet fått en ökadtyngd i svensk biståndspolitik. Det är bra. Denlovande utvecklingen i många ökar ocksåmöjligheterna att med biståndet bidra tilldemokratisering. Bl.a. därför är vi från folkpartietliberalernas sida utomordentligt kritiska mot attregeringen nu föreslår en minskning av biståndet.Det är djupt beklagligt att solidariteten sitter såtrångt i socialdemokratins Sverige.Av samma skäl som demokratimålet måste betonasstarkare i biståndet måste vi vara öppna för attompröva biståndet när det blir bakslag fördemokratisträvandena eller när framstegen uteblir.Regeringen säger sig ibland dela denuppfattningen, men ännu oftare framhållerbiståndsministern att biståndet inte skall användassom påtryckningsmedel. I motsats till henne tyckervi att det är självklart att det skall kunna användasjust så.Ett sätt att uppmuntra en demokratisk utvecklingär att, främst efter tyskt mönster, kanalisera ettökat bistånd genom organ knutna till svenskademokratiska partier och organisationer, t.ex.Liberalt Utvecklingscentrum -- vårtbiståndsorgan -- eller ArbetarrörelsensInternationella Centrum. Genom att olikaorganisationer får möjlighet att stödja olika projektkan vi främja den mångfald som är en förutsättningför demokrati. Jag hoppas att utrikesministern villmedverka till en sådan utveckling.Herr talman! När efter andra världskrigetdiskussionerna om ett fördjupat samarbete iEuropa kom i gång på allvar, var det viktigastesyftet att förhindra ännu ett krig i vår världsdel. Detfanns en stark önskan att skapa sådana institutionerför samarbete mellan i första hand de gamlaarvfienderna och att ett krigmellan dem blev omöjligt. Ur dennagrundläggande önskan föddes först Kol- ochstålunionen och sedan EEC.Det västeuropeiska samarbetets största framgångså här långt är naturligtvis att det har medverkat tillatt säkra freden i . En viktigutgångspunkt för ett demokratiskt styrelseskick äratt det politiska spelet inte är ett nollsummespel.Genom att samverka och lösa konflikter medfredliga medel kan vi tillsammans bli rikare. Attdetta gäller också de internationella relationernahar blivit alltmer uppenbart för efterkrigstidensvästeuropéer.Samarbetet inom den Europeiska Gemenskapenstår nu inför en fördjupning och breddning.Visserligen har kriget i och denekonomiska recessionen kastat sina skuggor ocksåöver EG, men det finns ingen anledning tro att denutveckling som vi har sett skullestanna upp. Det är vår övertygelse att såväl denmonetära som den politiska unionen i sinom tidkommer att förverkligas.Det beslut som med bred majoritet fattades om att Sverigeskall eftersträva medlemskap i var mycketglädjande. Det är angeläget att enmedlemsansökan inges och attförberedelserna för den kommer i gångomedelbart.Om demokrati och samarbete förklarar denfredliga utvecklingen i väst, är det andraomständigheter som efter 1945 har förhindrat krigmellan öst och väst, nämligen den ömsesidigaavskräckning -- eller terrorbalans -- som har skettgenom utbyggnad av omfattande vapensystem. Detgår inte att förneka att också den har bidragit tillden långa perioden av fred i Europa.Men priset har varit högt. Kapprustningen harfrestat på, särskilt i . Jämfört medUSA har avsatt en dubbelt så storandel av en hälften så stor nationalinkomst tillmilitära ändamål. Det har bidragit till utarmningenav den sovjetiska ekonomin och de sovjetiskamedborgarnas lidande.Risken för att motsättningarna mellan öst och västskulle utvecklas till öppen strid har dessutom helatiden funnits. Därför är utvecklingen iCentraleuropa ett stort steg framåt mot en säkrarefred.Vad gäller råder det, som framhållsi utrikesdeklarationen, stor osäkerhet om denpolitiska färdriktningen i Sovjetunionen.Dödsskjutningarna i och i mitten avjanuari är en tragedi. Den sovjetiska statsledningenmåste hållas ansvarig för dessa händelser.Som den estniske författaren harformulerat det: '' liberala och fredligaimage ligger krossad vid sidan av kropparna av deunga män som dödades av skjutgladafallskärmsjägare och som kördes över av detvälkända verktyget för sovjetiskt utrikes- ochinrikespolitik: pansarvagnen. ''President har uppenbarligen inte kunnatmotstå de reaktionära krafterna i Sovjetunionen.Om det är av tvång eller av egen övertygelse somhan har gjort sig av med sina liberala rådgivare ochersatt dem med gamla kommunister vet vi inte. Vikan bara se vad som faktiskt sker.Allt pekar nu på att vi åter får en mer auktoritärregim i . En verklig demokratiseringkan aldrig ske förrän och dengamla nomenklaturan har förlorat sin maktställningoch fått en ledning med folkligförankring.Men det finns också, herr talman, grund för enbehärskad optimism. Så t.ex. har utvecklingenefter skotten i visat att de demokratiskakrafterna lever även i . I en radstäder, bl.a. , och Sverdlovsk,har hundratusentals människor tågat på gatorna tillstöd för . Det gör att det, trots allt, intekänns alldeles hopplöst!För oss i är det viktigt att hålla i gångdialogen med dessa demokratiska krafter, inteminst i och den ryska rådsrepubliken. Jagvill gärna ge ett erkännande till både regeringen ochriksdagens talman för att de både har tagit egnainitiativ och snabbt effektuerat uppslag tillsolidaritetsåtgärder som har kommit från oss ochandra.På en punkt, herr talman, är jag kritisk och detgäller behandlingen av de baltiska asylsökandepojkarna, de som har flytt från de baltiska staternaför att slippa göra värnplikt i , dvs. detde uppfattar som ockupationsarmén i derashemländer. För dessa unga män har, såvitt jagförstår, utvisningsbeslut i princip fattats, men dehar fått tillfälliga uppehållstillstånd i avvaktan påatt något positivt skall hända i Baltikum.Den behandlingen är enligt min mening omänsklig.De unga balterna måste beviljas asyl i ochfå möjlighet att bygga upp ett nytt liv här. Om de endag ändå skulle vilja återvända till har denaturligtvis full frihet att göra det. Men de skall intebehöva leva med den osäkerhet som de nu gör pågrund av regeringens snåla flyktingpolitik.Herr talman! Det har vuxitfram en betydande enighet i om vårEuropapolitik, både vad gäller EG och Östeuropa.Det är glädjande om än något överraskande efterde uttalanden som bl.a. statsministern ochutrikesministern gjorde i slutet av 1989.Då hade utrikesministern knappt ord för sinafördömande uttalanden om våra krav på stöd tillBaltikums självständighetssträvanden. Enligt StenAndersson var jag inte bara okunnig, jag hadedessutom dåliga rådgivare. stårutrikesministern på samma lastbilsflak som minadåliga rådgivare och uttalar sitt stöd för Baltikumsfrihet!Statsministern kritiserade mig i oförsonliga ordalagnär jag uttalade att borde bli medlem i EG.I dag talar samma statsminister entusiastiskt omsvenskt medlemskap och de stora uppgifter somväntar oss i EG!En poäng i professor bok om fredensförutsättningar är att en demokratisk regeringockså i utrikespolitiken måste ta hänsyn till vadväljarna tycker. Socialdemokraternas omsvängningnär det gäller och EG under det senasteåret är en god illustration till den tesen!Herr talman! utbröt det ånyo krig iMellanöstern. Hela området har under mycket långtid varit en oroshärd. Det har oavbrutet pågått enmaktkamp mellan olika politiska och religiösaintressen. Krig och statskupper har avlöstvarandra. Konflikterna är både många och svåra.Mer direkt har vi i känt av dem bl.a. genomoljekriserna och den stora mängdenflyktingar från Mellanöstern.Det har i förts en diskussion, bl.a. ianslutning till brev till SaddamHussein , om vilket problem som är detgrundläggande i området. Den svenska regeringensbedömning, som den delar med bl.a. SaddamHussein, är att det är Pelestinakonflikten.I det perspektiv vi nu måste anlägga påMellanöstern, dvs. när vi söker orsakerna till det nupågående kriget, är detta helt enkelt inte sant. Dethar ingenting med Palestinaproblemet att göra. Detär en orimlig tanke att för att komma åt Israelskulle ockupera , som under krig motIran stödde och som ekonomiskt också harstött PLO och andra palestinska grupper.Den koppling som gjordetill , och som återkom irevolutionsrådets s.k. fredsutspel , ären ren efterhandskonstruktion som bara syftar tillatt vinna sympatier från andra arabländer.Men även när har befriats är dettveksamt att peka ut Palestinaproblemet som mergrundläggande än andra problem i området. Jag ärmedveten om att det är officiell svensk politik attgöra det, men rimligheten i det måste ändåifrågasättas.Det kurdiska problemet, striderna mellan kristna,muslimer och druser i och inbördeskriget iSudan är andra besvärliga problem men utan någonkoppling alls till Palestinafrågan. Än viktigare ärden maktkamp som --och med rötter ännu längre tillbaka i historien -- harpågått mellan , , , ochEgypten.Om man skall tala om något problem som mergrundläggande än andra vill jag hävda att det ocksåi område är bristen på demokrati.Israel är den enda demokratiska staten i regionen,omgiven av diktaturer och auktoritära regimer.För områdets envåldshärskare har hela tidenanvändning av våld för att uppnå och upprätthållamaktställningen inom det egna landet, och för attvinna ökad makt i förhållande till grannstaterna,varit naturlig. Vetskapen om att han inte är ensam tyranni är skrämmande.Jag fruktar att alla försök att uppnå en stabil fred iområdet, som bygger på överenskommelser mellandagens auktoritära regimer, kommer attmisslyckas. Om det skall bli möjligt att uppnånågon långsiktig stabilitet är det av avgörandebetydelse att en demokratiseringsprocess kommer igång. Människorna i måste äntligen fåkänna respekt för sitt människovärde och fåmöjlighet att själva välja sina ledare. Önskemål ochkrav med den inriktningen har redan framförts,bl.a. från irakier i exil.Problemet är, som den arabiska författaren för sedan skrev i :''Demokratin är en kultur, en daglig läroprocess.Den är inte given. Den är något man förvärvar.Ingen har låtit de arabiska folken förvärva enpolitisk kultur och få tillgång till en demokratisktradition''. Tiden borde vara mogen för det nu!Herr talman! Den respekt jag efterlyser måstenaturligtvis också tillkomma palestinierna. Det ärsvårt att se någon annan lösning på deras problemän att också de får möjligheter att leva i en egenstat.Iraks ockupation av tycks paradoxalt nogha fört Palestinafrågan längre från en lösning. PLOhar klart tagit ställning för och bl.a. försvaratdess attacker på det icke krigförande . Dettahar fått t.o.m. att något sväva påmålet beträffande PLO, men inte mer än att PLO iutrikesdeklarationen betraktas som en självklarpart i en internationell konferens om Mellanöstern.Det är svårt att förstå den syn som länge har varitförhärskande i på PLO som den endarepresentanten för palestinierna.PLO bildades inte för att företräda palestinierna,inte för att förhandla med , inte för att hjälpaPalestinaflyktingar tillbaka, inte för att uppnå enpalestinsk stat vid sidan av och i fred med Israel.Om dessa mål hade varit PLOs skulle manförmodligen ha uppnått de flesta av dem. Detär palestinierna som fått betala priset för PLOsoförsonlighet.PLO bildades för att förgöra den judiska staten, föratt på ruinerna av bygga en palestinsk stat.Och eftersom detta mål har varit -- och är -- detenda och övergripande har man inte vikit för att tatill terrorism. PLO har givit ettoreserverat stöd och har aldrig kritiserat denirakiske diktatorns terror.Är det någon som tror att den palestinska stat upprätta kommer att vara en demokrati?Herr talman! Visst kan vi vara kritiska mot delar avIsraels politik. Och inga är mer kritiska änisraelerna själva.Sedan 1967 ockuperar västra . hade ingen vilja attockupera territorium vid sexdagarskriget, utan vartvärtom villigt att återlämna ockuperade territorieri utbyte mot erkännande och fred. Arabstaternasvarade med sina nej till förhandlingar, nej tillerkännande, nej till fred med Israel.När Camp David-överenskommelsen med Egyptenslöts visade det sig vad som hade kunnat uppnås omJordanien och velat sluta fred eftersexdagarskriget. 1978 återlämnades hela tillEgypten -- med oljekällor och turistanläggningar.Regeringen kommenderade ut armén för attfå i väg de judiska bosättarna i Sinai.Sedan dess har gått och tyvärr harbosättningspolitiken fortsatt. Det försvårar utantvivel en framtida fredsuppgörelse.Jag tror alltså, herr talman, att en del av enfredslösning i måste vara att en statskapas också för palestinierna -- en möjlighet somarabstaterna dess värre sade nej till när de år 1947avvisade FNs delningsplan. En sådan palestinskstat måste vara demokratisk och bygga på etterkännande av , och i en sådan stat måste detnaturligtvis finnas garantier för minoriteter.Israel skulle kunna göra mer för att nå fred, t.ex.genom att mer aktivt söka en motpart påVästbanken för att underlätta förhandlingar ochgenom att på nytt klart deklarera att man är bereddatt återlämna ockuperade områden i utbyte motfred och erkännande.Israel är en tillflykt för judar undan förföljelse. Ominte hade funnits -- vart skulle de judar somöverlevde nazismen ha tagit vägen? Om inte Israelhade funnits -- vart skulle de hundratusentalsflyktingarna från arabstaterna ha tagit vägen? Ominte hade funnits -- vem skulle då taemot de judar som flyr undan den växandeantisemitismen i ?Denna roll är värd allt stöd från vår sida.Herr talman! De allierades väpnade insatser för attbefria var och är enligt min meningnödvändiga. De har emellertid ifrågasatts bl.a. avdem som anser att fortsatta ekonomiska sanktionerskulle ha kunnat driva ut urKuwait. Vi får aldrig veta om det är rätt eller ej,men jag hör till dem som inte tror att det hade varitmöjligt, i varje fall inte inom rimlig tid.Varje krig innebär enorma lidanden och storamänskliga tragedier. De fruktansvärda bilder vi harsett av krigets civila offer kommer säkert att följasav fler. Det är en illusion att tro att dessa tusentalsflygraider kan vara ''kirurgiska ingrepp'' som intedrabbar tusentals civila.De irakiska soldaterna är heller inga frivilliga somhar valt sin situation. De tusentals soldater somredan har dödats och som kan komma att dödaslämnar alla sörjande anhöriga efter sig. Ingen skallinbilla mig att en irakisk mor eller hustru kännermindre saknad efter sin förlorade son eller make änen amerikansk eller brittisk, eller att känslan avstolthet över att deras fäder gått i döden förSaddam hos de irakiska barnen dominerar översaknaden efter deras fäder som har krossats underbomberna.Det krig som startade med sittöverfall på är inte ett ''kliniskt'' krig. Det äringa krig. Men ansvaret för kriget ligger hosSaddam , enbart hos honom. Bara den somsaknar respekt för människovärdet kan med öppnaögon tvinga fram ett krig.Saddam har under hela sin karriär vandratpå lik: över tusentals oliktänkande irakier, blanddem många kurder, som dödats av hans terror, överden miljon irakier som uppges ha dödats underkriget med , över de tusentals kuwaitier somdödats eller misshandlats efter ockupation iaugusti . har, med Per ord,''visat en känslans stumhet som skrämmer''.Vår enda önskan måste vara att kriget snabbt tarslut genom att lämnar och att Saddamsterrorregim ersätts av en regering som kan utvecklaIrak i demokratisk riktning.Det har sedan de allierade gick till mottattack oftasagts att målet är att befria . Det är detmandat de allierade har fått genom säkerhetsrådetsresolution 678. måste det sägas: Någonstabil fred i området om förblirIraks härskare är det svårt att tänka sig. Därför äruppgifterna om att fredsplan skulleinnehålla något slags frisedel till oroande.Det är bra att har stött alla deresolutioner som säkerhetsrådet har antagit omIrak--. Vi har från svensk sida allanledning att ställa oss bakom de allieradesansträngningar att befria Kuwait.FN-aktionen handlar om små länders rätt till frihetoch integritet. Ingenting är för viktigare änatt folkrätten och FN stärks i försvaret för småländers ställning gentemot starka grannar.Men detta innebär inte att vi kan blunda för att ettviktigt motiv -- vid sidan av folkrätten -- för deallierades insatser är oljan. Det är därför enligt minmening för tidigt att dra slutsatsen att FN nu harbörjat fungera som den folkrättens värnare, sommånga har hoppats på ända sedan bildandet. Hurstark känslan för folkrätten är när den inte stöds avekonomiska intressen kan bara framtiden utvisa.De insatser som görs av de allierade förKuwaits befrielse, görs alltså också för oss i Sverige.Också för vår skull tar de allierade på sig en storbörda, också för vår skull dör amerikaner,engelsmän och fransmän i striderna. Därför var detsjälvklart att vi skulle ge ett positivt besked närbritterna hörde sig för om möjligheterna att sändaett svenskt fältsjukhus till området.Ändå finns hos många -- och definitivt hos mig --känslan av att vi sitter på parkett och låter andraförsvara också våra intressen. Därför bör vi ocksåfrån svensk sida förklara oss beredda att utvidgavåra insatser så att vi bär en rimlig del av dengemensamma bördan.Saddam är den härskare i somjust , av naturliga skäl, fångar de flestas intresse.Alltmer uppmärksammas det fruktans imperiumsom han har skapat i . Han framträder allttydligare som en ondskans företrädare.Men även om andra regimer i området kan te sigmilda i jämförelse med är det flera andrasom med vanliga mått mätt är skrämmande.Jag säger detta för att understryka att vi har allanledning att i den demokratiska världennoggrannare än pröva med vilka visamarbetar.Uppbyggnaden av den irakiska krigsmakten harvarit möjlig bara genom en generös vapenexportfrån många väststaters sida. röstadesförslag om att undersöka situationen för kurderna iIrak ned i FNs kommission för mänskligarättigheter. Så sent som några månader förekrigsutbrottet förekom åtskilligabugningar mot från västligapolitiker.Alla dessa missbedömningar får inte upprepas omvi skall kunna få en stabil fred i Mellanöstern.Demokratikravet måste än en gång understrykas,liksom kravet på en avsevärt skärpt kontroll av allvapenexport till auktoritära regimer. I varje fall i dedemokatiska länderna borde det gå att få förståelseför en sådan politik!Anf. 9 ():Herr talman! Det är naturligtvis en fördel om vi äröverens om utrikesdebattens uppläggning. Ompartierna inte är överens är det viktigt att varainformerad i förväg t.ex. via enregeringsdeklaration, och det är vi. Det har därförvarit naturligt för mig att basera anförandet på vårutrikespolitiska syn och göra eventuellakommentarer i första hand med anknytning tillregeringsdeklarationen.Krigets verklighet innebär alltid nederlag. Krigdödar och lemlästar människor -- och slår framtideni spillror för dem som skall försöka leva vidaresedan nära anhöriga ryckts bort, hem lagts i ruiner,mark ödelagts och natur i övrigt förstörts. Vi fick information från om att 20 000 har dödatsoch 60.000 skadats hittlls på den irakiska sidan.Krigets totala verklighet fångas inte av mediasbevakning. Det finns anledning att understrykadet. Krigets explosioner och krevader speglas pådistans eller som ruiner. Skadade människor visasofta efter omhändertagande i sjukhusmiljö, och dedöda i flaggsvepta kistor eller svarta plastsäckar.Krigets visas ytligt och censurerat, oftare ipresskonferensernas sken och teknifierat än som enkamp på liv och död, som det ju är fråga om.Sådana är bilderna från Gulfkriget.Iraks utsläpp av olja i orsakarlångsiktiga och mycket allvarliga skador i ennaturmiljö som är sällsynt artrik. FN-alliansensbombräder söker bl.a. anläggningar förkärnvapenframställning. missiler riktas motcivila i och och mot Israelskärnforskningsanläggningar. Sambandet mellankärnkraftens anläggningar och kärnvapenbekräftas på nytt. I detta skeende når TV-kamerorna inte fram.Diktaturens och diktatorns illdåd mot harlyft fram betydelsen av demokrati och frihet. Detgäller det kuwaitiska folkets rätt till sin egen stat.Som ett uttryck för avspänningen mellan ochSovjet har fått en viktig roll,genom resolutionerna, genom sanktionerna.Iraks invasion av och terrorbombningarnamot kan inte nog fördömas. folk,liksom alla folk, har rätt att i frihet bestämma i sitteget land. Därför är det självklart att -- somregeringen säger -- ''som lojal FN-medlem'' hargivit sitt stöd till alla resolutioner som beslutats avFNs säkerhetsråd. Därför borde det också varasjälvklart att efter kriget medverkar till enkonferens om samarbete och säkerhet i helaMellanösterns, där alla folks, även palestiniernasoch kurdernas, fri- och rättigheter kan få enmöjlighet.Dessa fri- och rättigheter måste också gälla statenIsrael. Det gäller rätten att finnas till inom tryggaoch erkända gränser. På denna punkt saknade jagett uttalande i regeringsdeklarationen.Det är naturligtvis vår förhoppning i dendagsaktuella situationen att de fredsinitiativ somhar tagits bl.a. från sovjetiskt håll, kan leda till attIrak i enlighet med FNs resolutioner lämnarKuwait. Det förutsätter vapenvila. Det förutsättervapenvila före den nya fas i kriget som haraviserats, nämligen det stora markkriget. Därefterkan vi vara inne i en ny än mer långsiktigfruktansvärd fas med ett betydligt ökat antalmänniskooffer.Varhelst mänskliga fri- och rättigheter förtrampasmåste övergreppen fördömas, diktaturens våldbetvingas och krigets offer ges stöd och hjälp. Återillustreras behovet av humanitär och generösflyktingpolitik, i vårt eget land, i , i världen.Människor som drabbas av kriget flyr undanförföljelse, förtryck och våld. Vi kan alla se attingen flyr av fri vilja.Men krigets mänskliga nederlag måste i första handförebyggas. Förutsättningarna för krig måsteundermineras. har den internationellavapenhandelns öppna dubbelmoral framstått såtydlig som i . Om världsamfundet kanenas om en bojkott mot ett land, borde man ocksåkunna skärpa den internationella kontrollen iframtiden av krigets redskap, vapnen. Det äråtminstone vår förhoppning att det skall vara enviktig del av det arbete som följer efter det attvapnen har tystnat i Gulfen.Låt mig göra en närmare orientering om våra egnagränser. inleddes EES-förhandlingarmellan EG och EFTA om ett gemensamteuropeiskt ekonomiskt samarbetsområde.Förhandlingarna hade föregåtts av omfattandeföreberedelsearbete inom både EFTA och EG.Redan 1988 enades EFTA, på svenskt initiativ, omen plan för breddat och fördjupat samarbete medEG. gav EG, genomkommissionspresidenten , sittpositiva svar och föreslog ett mer struktureratsamarbete med EFTA-länderna. EFTA somorganisation stärks, dels genom det ökadesamarbetet mellan medlemsländerna, dels genomökade ekonomiska och personella resurser.EG tar internt steg efter steg för att fullborda deninre marknaden, som debatten inom EGintensifieras om mer långsiktiga målsättningar förintegrationen. En särskild regeringskonferenskring frågan om en politisk union planeras för bl.a. skall diskutera frågorna om utrikes- ochsäkerhetspolitiskt samarbete, inkl.försvarssamverkan.