prot · GE09119 · 1991-05-27 00:00:00 — Så har det varit i allasammanhang där jag har arbetat ihop medmoderater. Jag är glad om är ettföredöme bland och om hon hararbetat på ett annorlunda sätt. Jag blir mycket gladom det förhåller sig så.Mona sade att hon aldrig fick någotbetänkande från arbetsmiljökommissionens råd.Det kan inte jag rå för. Jag fick i alla fall ett vidrådets sista mötet hos statsrådet.När det gäller fondens arbete är det brukligt gör en utvärdering när man har bedrivit en vissverksamhet. Det är rätt svårt att utvärdera enverksamhet innan den praktiskt taget har börjat.Jag förutsätter att det blir en ordentlig utvärderingav hur det har gått med de pengar som man harsatsat när verksamheten har varit i gång.Jag ber om ursäkt för att jag döpte om moderat. Det kunde möjligen bero på attmoderaterna och numera liknarvarandra så mycket.När det gäller sjukvården i företagshälsovården, ärdet ingen skillnad mot vad vi har uttalat ibetänkandet. Sjukvården bör minska inomföretagshälsovården. Vi anser att det vore rimligt,och det är därför som utskottet har lagt fram dessaförslag.Jag har inte tillräcklig utbildning för att kunnaavgöra vad det är för skillnad mellan sjukvårdandebehandling och sjukvård. Det överlåter jag åtCharlotte att göra.Vi har sagt att de 500 milj.kr. får täckas i budgeten.Vi räknar med att rehabiliteringen skall kunnafortgå som tidigare och som vi föreslår ibetänkandet.Jag delar uppfattningen att belastningsskadorna ärett bekymmer, . Det finns en heldel kvar att göra, och det kommer det alltid attfinnas. Efter varje gång som man har löst ettproblem i ett föränderligt samhälle, är det attta itu med nästa problem, som då blir det största.Jag är övertygad om att belastningsskadorna i ettlängre perspektiv -- och inte minst med stöd av dennya lagstiftning som skall antas -- kommer attkunna minskas, så att situationen på våraarbetsplatser blir bättre.Det är ointressant vad jag personligen anser omackord som lönesystem. Men de fackligaorganisationerna i detta land bör ha en möjlighetatt också vara med och ha åsikter om vilketlönesystem man skall ha.Jag delar arbetsmarknadsministerns uppfattningom stoppningsrätten. Det finns tillfälle till rådrum ide situationer då ochvänsterpartiet kräver stoppningsplikt. Det finnsinte någon anledning att tro att stoppningsrätten idet här sammanhanget skall utgöra en belastning.Beträffande SAF och arbetarskyddsstyrelsen får vise hur resultatet blir. Än så länge har man inte tagitbort några ledamöter ur styrelserna. Jag ärövertygad om att vårt folk ute i landet kommer attkunna bedriva ett fullgott arbetsmiljöarbete också iframtiden till gagn för de många människorna isamhället.Anf. 23 Arbetsmarknadsminister ():Fru talman! Jag tänkte börja med att försökateckna en bakgrund till de utgångspunkter som vi iregeringen hade när vi lade fram den härpropositionen.De bakomliggande orsakerna till den utvecklingsom har skett när det gäller bådesjuktalet och det stora antaletförtidspensioneringar kan till mycket stor delhänföras just till arbetslivet.Arbetsmiljökommissionen kom i sitt arbete framtill att det traditionella arbetsmiljöarbetet ärotillräckligt för att åstadkomma nödvändigaförändringar i arbetsmiljön. Förnyelsen avarbetslivet och ett fortsatt mycket intensivt arbeteför att komma till rätta med bristerna i arbetsmiljöni syfte att minska de risker och den ohälsa somdrabbar enskilda arbetstagare måste vara kanskeen av de allra viktigaste uppgifterna för politikerna,för företagen och för de fackliga organisationernaunder 90-talet.Utvecklingen när det gäller arbetsskador,långtidssjukskrivningar och förtidspensioneringarmåste vändas -- det är viktigt och det skall jagåterkomma till -- med offensiva satsningar. Genominsikten om de kostnader som en dålig arbetsmiljömedför, har arbetsmiljöns betydelse också förproduktivitet och konkurrenskraft blivit tydligareunder handlar det inte längre om att endast uppfyllagrundläggande krav på ett arbetsliv, där arbetetinte är riskfyllt eller ohälsosamt, utan nu handlardet om att sträva efter ''det goda arbetet'' för alla.Detta ställer allt högre krav på arbetslivspolitikensmånga olika medel, inte minst -- och det vill ocksåjag, liksom många andra gjorde, understryka -- dådet gäller att anpassa arbetsmiljön till kvinnornasförutsättningar och kanske också till ungdomarnaskrav på arbete och goda arbetsvillkor. Framför alltkommer de stora skillnader som fortfarande finnsmellan kvinnors och mäns villkor i arbetslivet attvara ett av de allra viktigaste inslagen under 90-talet.På många sätt framstår arbetets innehåll ochorganisationen av arbetet som avgörande när detgäller att genomföra förbättringar av arbetsmiljön.Att långsiktigt förändra arbetslivet så, att de flestafår arbetsuppgifter som de själva uppfattar sommeningsfulla och som de själva kan påverka ärdärför vad arbetsmiljöarbetet måsteinriktas på. Möjligheter att uppleva samhörighetmed andra och att utveckla sin egen förmåga ochyrkesskicklighet är viktiga. I ''det goda arbetet'' höransvar och befogenheter ihop. Ett arbete skall intebara vara tryggt och säkert utan också innehållsrikt,utvecklande och självständigt. Det är klart attarbetskamrater och arbetsgemenskap är särskiltviktigt, när förändringarna och kravet på förnyelseav det egna arbetet är stora.En aktiv medverkan av den enskilda arbetstagarenoch av den fackliga organisationen är en viktigförutsättning för att lyckas med förnyelse ochförändring. Det gäller att stimulera kreativitet ocharbetslust samt att skapa attityder och arbetssättsom tidigt lägger grunden för en god arbets- ochlivssituation utanför arbetslivet. Uppslag tillkonkreta lösningar finns hos demsom själva är mest utsatta för riskerna.Arbetsmiljöfrågorna är i grunden inte endasttekniska och ekonomiska. Insikten om att teknikeni sig inte automatiskt ger en ökad produktivitet elleren bättre arbetsmiljö finns redan och måste nuockså få fullt genomslag i arbetsmiljöarbetet på allanivåer.Det behövs nya mer systematiska former förarbetsmiljöarbetet och en integrering avarbetsmiljöfrågorna med hela den övrigaverksamheten i dess helhet. Uppgifter som attforma strategier och långsiktiga målsättningar föralla företag, där bl.a. tankar om ledarskap,arbetsledning och relationer mellanföretagsledning och anställda är viktiga inslag idetta arbete.Arbetsgivaren skall ha huvudansvaret förarbetsmiljön inom den verksamhet han bedriver.En tydlig fördelning av detta ansvar ökarmöjligheterna för arbetstagarna att aktivtmedverka, samverka och att på lokal nivå finna nyaformer för arbetsmiljö och rehabiliteringsarbetet.Det är viktigt att företag och också förvaltningarinom den offentliga sektorn internt utvecklarstyrmedel och incitament som skyndar på deförändringsprocesser som ligger bakom arbetet föratt hitta fram till ''det goda arbetet''.Det är utvecklingen av de nya idéerna ochimpulserna till nytänkande som skall bidra till attförhindra en fortsatt utslagning frånarbetsmarknaden , och arbetet meddetta har redan satts i gång. Med stöd av t.ex.arbetslivsfonden, som jag återkommer till, har manstartat en rad projekt för uppbyggnad avreferensarbetsplatser samt utvecklings- ochförsöksverksamhet som handlar både omarbetsorganisationen och om formerna förrehabilitering och arbetsanpassning.De goda exemplen samlas nu upp av fonden ochsprids ut till arbetsplatserna, till stor nytta förmånga, det vill jag betona, både företag ochfackliga organisationer. Det glapp som säkerligenfortfarande finns mellan kunskaperna om riskernaoch behovet av konkreta åtgärder kommer genomarbetslivsfondens arbete att bli mindre och att ledafram till ytterligare steg mot den utveckling som vialla åtminstone i ord har sagt oss eftersträva.Det är mot denna bakgrund som vi skalldiskutera och som skall fatta beslut medanledning av den proposition om arbetsmiljö- ochrehabiliteringsfrågorna som har framlagts. Dethandlar, som också underströk, omatt ha en helhetssyn på de olika roller och detskiftande ansvar som samhället, näringslivet, defackliga organisationerna och den enskildearbetstagaren gemensamt har för att nå fram till detgoda arbetet.Jag skulle vilja betona att man för att lyckas meddetta måste på alla dessa nivåer ha en insikt omvilka villkor som styr produktionen och ommarknadskrafternas sätt att fungera iarbetsmiljöfrågorna. Jag har gjort samma reflexionsom jag noterade att gjorde -- det kanmöjligen bero på att vi tillhör samma parti --nämligen att icke har denna kunskap.Jag förutsatte, och jag gör det fortfarande, att manegentligen har den.Mona understryker här den bredaerfarenhet som hon själv har avarbetsmiljöverksamheten. Mot den bakgrundenframstår behandlingen av arbetsmiljöfrågorna --inte utan i politiken i stort -- som destoallvarligare. Min reflexion är att det handlar om enicke-politik och om ett icke-fackligt inflytande, omatt vi som politiker skall lägga oss i så litet som detbara går.Jag tycker som politiker att det är cyniskt menockså fegt att på detta sätt försöka undandra sig detansvar som bl.a. alla vi här i kammaren har fördenna utveckling. Jag noterar också att man intedrar sig för att försämra incitamenten när det gällerlöntagarnas sociala trygghet. Därvidlag är man merän villig att diskutera, men när det gäller att skapaincitament och förutsättningar i den andra änden,att medverka till att aktivt förändra arbetsmiljönoch arbetsorganisationen, händer det inte likamycket.Moderaterna väljer alltid att tala om byråkrati närvi talar om arbetsmiljöverksamhet. De framhålleratt statistiken inte leder till de rätta slutsatserna.Man skriver t.ex. i sina motioner att vi i bästa arbetsmiljön och att vi då rimligen intekan ha så mycket skador som statistiken visar. Manskriver att löntagarna ''mer eller mindre motiverat''upplever hälsorisker. Man tar i sina motioner uppen diskussion om att kvinnor i Sverigedubbelarbetar mycket, både hemma och iarbetslivet, och att orsakerna till många avarbetsskadorna lika gärna kan vara hemarbetetsom det som händer i arbetslivet.Jag skulle vilja peka på en bild som den hemskaarbetslivsfonden gett oss. Den har gett ut en skriftmed exempel på olika arbetsplatser som har fåttbidrag från arbetslivsfonden. En av dem är ,som jobbar på ABB i . Hon beskriver sinaarbetsuppgifter, som gällde tillverkning av elektriskutrustning, på följande sätt.De första åren tillbringade hon på en avdelning därman monterade kabel. upprepade honsamma rörelse 6 000 gånger. Det slet.Sedan flyttade hon över till blocktillverkningen ochfick ett jobb med många tunga lyft. Efteråt räknadehon ut att hon hade lyft varje dag.Vad kan man dra för slutsats av detta, som dessvärre inte är ett enstaka exempel? Jag skulle hakunnat ägna hela anförandet åt sådana exempel.Den ena slutsatsen är att det måste gå attkombinera hemarbete och förvärvsarbete även förden som är kvinna.Spelar det egentligen någon roll varför den som ärkvinna och har ansvaret för barn skadas mer iarbetslivet? Är det inte vår strävan att vårt arbetslivskall vara så flexibelt att vi också i fortsättningenskall kunna ha kvar världens högstaförvärvsfrekvens bland kvinnor och att detta nuockså måste sätta sin prägel på arbetslivet?Jag kan konstatera att det för detta behövs politikoch fackliga organisationer samt en förändradarbetsorganisation. Det behövs mer av direktansvar ute på företagen. Var finns insikten hos t.ex.moderaterna om att marknadskrafterna ensammaaldrig löser några arbetsmiljöproblem? Eller varfinns insikten om att målet arbete åt alla är såviktigt också för arbetsmiljöfrågorna att hotet omarbetslöshet aldrig får riskera att bli ett argumentför att inte förändra?Valfrihet är ju annars ett honnörsord. Jag skullevilja fråga: Varför skulle de -- oftast kvinnor -- somhar den lägsta lönen, den sämsta utbildningen ochde sämsta arbetstiderna också välja att ha de sämstaarbetsmiljöerna och de flesta arbetsskadorna? Detär en ond cirkel som många i arbetslivet sitter i, ochdet måste till både politik och fackligaorganisationer samt förhindrande av effekterna avmånga av marknadsekonomins drivkrafter för skall kunna bryta denna onda cirkel.Jag noterade att avfärdat VolvosUddevallafabrik med att den inte har något medindustriell produktion att göra. Ett av de verkligtviktiga försöken att ändra arbetsorganisationen ochsamtidigt upprätthålla produktivitet ochkonkurrenskraft behöver allt stöd i världen ocksåav oss politiker.I en intervju om varför det på moderaternasstämma inte fanns en enda motion om förnyelse avarbetslivet svarade : Jag tror att det berorpå att vi inte uppfattar dessa frågor som politiska.Det handlar framför allt om att få en höginvesteringstakt i industrin. Nya fabriker är alltidbättre än gamla.Är det på det sättet? Är det alltså icke-politik ochicke-fackligt inflytande som skall påverkaarbetsmiljön? Jag tror att det behövs ett genomslagi hela samhället för att vi politiker, här i riksdagenlika väl som ute i andra beslutsprocesser, skallkunna få de förändringar som i dagförhoppningsvis fattar beslut om att fungera fulltut. Inte heller vi politiker får dra oss undan från attmedverka i detta.Moderaternas säger här attmoderaterna är lika intresserade som några andraav arbetsmiljöverksamheten. Jag tycker att det ärnys. När det kommer till kritan har de inte någraåtgärder att anvisa. Tvärtom vill de avskaffa en stordel av de åtgärder som vi har och som visnarare behöver förstärka.Jag menar att vi nu bara är i början på en mycketlång väg för att förändra arbetsmiljöverksamheteni vårt land, och det är bråttom. Det händer mycket.Insikten ökar. Antalet belastningsskador går ,, äntligen ned, och det återståratt se om förändringarna och de nya insikterna kanfå den utvecklingen att hålla i sig. Det är det absolutviktigaste som har hänt under 80-talet.Vi måste fortsätta att arbeta med lagar,ekonomiska styrmedel, starka fackligaorganisationer och större insikt hos en del inäringslivet om sambandet mellankonkurrenskraft, produktivitet och arbetsmiljö.Också de ökade kraven från ungdomarna kommeratt skynda på detta utvecklingsarbete.Vi behöver också politiska åtgärder, något somarbetslivsfonden och rehabiliteringsersättningen ärexempel på. Bevare oss väl för moderatarbetsmiljöpolitik, som sätter sin tillit till de kraftersom ingenstans i något land har visat sig ge en bättrearbetsmiljö för löntagarna än den som vi har iSverige, även om vi ändå med våra ambitioner ärmissnöjda med och ytterligare vill förbättra den.Ju mindre politik och svagare fackligaorganisationer ett land har, desto värre arbetsmiljöoch desto sämre villkor, framför allt för kvinnorna.Jag tycker efter en genomgång både av motioneroch av inläggen här att vi har kommit långt,men jag ser också hur mycket längre vi måste nåinnan vi ens med ett uns av självtillit kan betraktaoss som nöjda när det gäller förändring avarbetsmiljön.Jag kan också se att en moderat politik vore enkatastrof för kampen för det goda arbetet. Jagtänker på en broschyr som jag fått i min hand ochdär skrivit: Vi är inte politiker -- vi ärmoderater. Jag skulle vilja säga att jag ärsocialdemokrat och politiker och som sådan ocksåberedd att ta ett ansvar både i och när detgäller att ge de fackliga organisationerna vapen ihänderna för att kunna förändra sin arbetsmiljö.Därmed är jag beredd att ta ett ansvar också förarbetsmiljön. Den nu framlagda propositionen ärett steg på den vägen, som måste följas av mångaflera, och så kommer också att bli fallet från enfortsatt socialdemokratisk regering.Anf. 24 ():Herr talman! behövde inte läsa uppde olika exemplen ur arbetslivsfondensbeskrivningar av bidragstagare. Jag har själv fåttden någonstans ifrån och har läst den. Där återgavsdäremot inte ett exempel som jag hörde berättasom . Det kunde vara intressant att fåveta om det ligger i linje med de rekommendationersom har när det gäller fördelningen avde 15 miljarderna för att de skall komma till en såeffektiv och gagnrik användning som möjligt.Man har i en kommun anställt ett trivselombud medhjälp av 2 milj.kr. Är det detta somMona anser vara det fantastiskt goda arbetetoch de arbetsmiljöinriktade åtgärderna? Det ärbara ett exempel ur mängden.Mona raljerar med våra tidigareefterlysningar av en uppdaterad statistik från dethär området. Statistiken har förbättrats efter att vihar gjort många framstötar om bättre statistik. Dethar betydelse att statistiken är aktuell för att snabbtkunna sätta in de rätta avhjälpande åtgärderna. Detär det som är avsikten med statistiken. Eller skalldet enligt bedömningar vara ettsjälvändamål?Jag tror inte att kvinnorna väljer den sämstaarbetsmiljön. åberopar att de har deallra sämsta förutsättningarna i alla sammanhangoch råkar ut för arbetssjukdomar. Vi måste erinraoss att den mängd kvinnor som kom ut påarbetsmarknaden var lågutbildadekvinnor som tvingades ut på grund av regeringensskattepolitik när det inte längre gick att leva på, idet här fallet, mannens lön. Kvinnorna fick ta detsom bjöds, och det är riktigt att det var dåligaarbeten. Kvinnorna har fått lida för det, och mångaav dem har blivit förtidspensionerade ellerlångtidssjukskrivna. får nog ta åt sigen del av skulden för det.En del av mina frågor blev inte besvarade av KjellNilsson. Jag skulle vilja veta av hurman kan göra bedömningen av vilka satsningarinom arbetsmiljöområdet som går utöver det somalldeles självklart krävs av arbetsgivaren.Exempelboken talar inte om det. För varjeexempel ställer man sig frågan om det exemplet hörhemma i det ordinarie arbetsmiljöarbetet eller ej.Är det en extra satsning?Jag fick inte heller svar på frågan om annonseringenav de regionala fondcheferna som skulletillsvidareanställas. Eftersom det inte är fråga omtillfälliga anställningar, innebär det att fondernaskall permanentas? Är de inte tidsbestämda till femår?Anf. 25 ():Herr talman! Jag kan instämma i två tredjedelar avMona anförande, nämligen beskrivningenav miljön, problemen med kvinnorna, vilkabefogenheter som skall finnas, aktiv medverkan,produktivitet osv. och även analysen av denförfärliga marknadsekonomin och behovet avstarka fackföreningar.Så kommer vi till punkten medelsarsenalen. Då ärdet tvärstopp. Då talar man om de starkafackföreningarna. Jag tycker att det är intressant.Debatten kan faktiskt bara gynna de som ärantipolitiker, om man från regeringens sida vill görakonfrontationer med och belysaskillnader. Regeringen säger att man är för en starkarbetarskyddsstyrelse. Det vill inte moderaterna.Regeringen vill ha en arbetslivsfond. Moderaternasäger att sådant sköter företagen själva.Regeringen vill ha starka fackföreningar. Detta är inte särskilt konkretfrån regeringens sida. Det är inte precis de kravsom står för att minska belastningsskadorna fördem som är drabbade av de dåliga miljöerna i dag.Vi har då exemplet med den unga kvinnan på ABBi som monterade kablar i bilar. Efter enförflyttning till annan arbetsplats fick hon i ställetlyfta sammanlagt . Hur skall sådantändras, om man inte ser till vad som styr? just på det företaget kunna fåmaktmedel att förändra den unga kvinnanssituation? Det är sådant som vi från vänsterpartiethar pekat på. Nog borde väl stoppningsrättenkunna vidgas, så att dessa idiotiska arbeten kanförändras? måste få denförhandlingsposition som krävs här. Det hjälperinte med fagert tal. Det här är konkret.Fackföreningarna blir förtvivlade över sådanasituationer. Detta är regeringens svaghet ochegentligen dess svek. Det har skapatsförhoppningar hos många arbetare att arbetsmiljönskall åtgärdas.Nu handlar det tydligen om flera steg. Kan MonaSahlin berätta mera om varför en utvidgadstoppningsrätt har avvisats? Det vore intressant attfå veta. Varför har maktfrågan för fackföreningenskjutits undan, dvs. när det gäller en utvidgning avsamordningen mellan arbetsmiljölagen ochmedbestämmandelagen? Ge fackföreningenkonkreta möjligheter att agera bättre iarbetsmiljöfrågor . Varför har sådant skjutitsundan i det här läget? För närmare sedaningavs förhoppningar om åtgärder. Det är dettasom uppfattas som ett svek. Det första är bra, menvad kommer sedan i form av åtgärder?Anf. 26 ():Herr talman! talar mycket om attkvinnors arbetsmiljösituation är besvärlig, och detkan jag instämma i. Det engagemanget kan visäkert ha gemensamt. Men det måste ändå vara ettstort problem för regeringen att efter alla dessa årmed socialdemokratiskt regeringsinnehavpresentera denna hälsorapport från LO, där detklart framgår att hälsan har mycket att göra medvilken klass man tillhör -- om man nu skall användasig av dessa förhatliga klasskillnader, som jagtycker illa om att använda. Det är ändå vad LOshälsorapport går ut på. Det är då konstigt att maninte har kommit längre efter alla dessa år.Enligt LOs rapport har arbetarkvinnorna densämsta arbetsmiljön, och hälften av dem lämnararbetsmarknaden . Det kostar mycketpengar -- 70 miljarder kronor.Vi har ifrån sida sett det som oerhörtangeläget att det blir en bättre samordning mellanrehabiliteringen och sjukförsäkringen. Människorskall inte förtidspensioneras så lätt. Den fråganskall debatteras mer om . Det är angelägetatt gå hårdare fram i just de frågorna och gemöjligheter till rehabilitering. Det är därförangeläget att de 500 milj.kr. till rehabiliteringverkligen finns för ytterligare satsningar.Jag förstår att kanske kommer att fåproblem i och med den omröstning som kommer tillstånd när det gäller de 500 milj.kr. som harföreslagits skall tas från arbetslivsfonden. Jag vill haen försäkran från att rehabiliteringverkligen kommer till stånd. Jag utgår från attMona har mer ansvar för regeringens budgetän vad har visat . Var skall dessapengar tas från? Kommer regeringen, om förslagetgår igenom, underbalansera budgeten på densidan?Mona talar bra om kvinnorna. När tänkerMona acceptera att de rester som finns i des.k. offentliga monopolen verkligen tas bort, så attdet blir fritt fram för alla de kvinnor som vill startaeget och som skulle ge en bättre situation påarbetsmarknaden för många inom vård, omsorgoch utbildning?Anf. 27 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! Jag vill vända mig till frågan om arbetslivsfonden. Jag tycker inte skall komma undan så lätt med att bara sägaatt pengarna skulle göra mer nytta om de stannadekvar i företagen. Vi kan väl gemensamt se tillbakapå 80-talet när vinsterna var höga och produktionengick bra. Hur mycket hände på arbetsmiljöområdetoch på de företag som är såövertygad om att om de bara fick tillbaka pengarnaskulle det bli bättre? Jag tycker att det är ettytterligare exempel på att man bara pratar utan attha tänkt igenom vad man skall säga.Det handlar här om en omfördelning. Jag vet attdet är ett förhatligt ord för . Det är enomfördelning så att också de svaga företagen, desmå företagen, som verkligen har stora behov av attförändra och bygga upp ny teknik också får stödoch hjälp via arbetslivsfonden. Det tycker jag ärbra.Jag noterar att vi kvinnor tvingades och piskades uti arbetslivet. Jag vet inte om sig. Men det lät som om det varjämställdhet för att kunna leva på sinmans lön. Jag har alltid trott att det var jämställdhetatt kunna vara ekonomiskt oberoende, oavsettvilket kön man har.Vidare har vi frågan om vilken kunskap jag har ombedömningen av vad som är extra satsningar. Jagliter helt och fullt på de parter som tillsammanssitter i fonderna runt om i regionerna. Jag har påmycket nära håll följt och efterforskat och lärt mighur parterna hanterar frågorna. Jag vet att det ärdär kunskapen finns och att där finnsbefogenheterna att kunna gå in och agera.Lars-Ove hävdar att det jag säger är barafagert tal. Det är kul att han tycker att jag pratartjusigt. Men det finns konkreta förslag. Om manbara anstränger sig alldeles litet kan man se devapen som propositionen och förändringarna ilagen ger människorna. Både jag lider av att se hur litet det är som har häntunder 80-talet när det gäller arbetsorganisationen.Det är möjligen en insikt som jag har men inte , men man skall veta att lagar sällanförändrar verkligheten.