prot · GE0999 · 1991-04-22 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:99Måndagen den 22 aprilKl. 12.00--14.461 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 15 och 16 april.2 § Svar på interpellation 1990/91:162 omkidnappade barn med utländska papporAnf. 1 Utrikesminister ():Herr talman! har i eninterpellation frågat mig bl.a. om jag är beredd attta förnyade initiativ för att få till ståndkonventioner om vårdnad och umgänge med barn ide fall där barnen olovligen förts bort till utlandet.Hon har också frågat mig om jag är beredd attutvisa utländska medborgare som fört bort barn,om utländska medborgare skall förvägrasmöjligheten att erhålla svenskt medborgarskap isådana fall och slutligen om jag är beredd att gesocialt, juridiskt och ekonomiskt stöd åt kvinnorvars barn förts bort.Jag har i svaret koncentrerat mig på att tala omvilka lagrum som gäller och på detförberedelsearbete som bl.a. pågår påjustitiedepartementet. Det är möjligt att en del avde mänskliga aspekterna på det sättet har hamnatnågot i bakgrunden. Jag vill bara betyga för er allaatt jag har kommit i kontakt med många av de härfallen. Det är mycket tragiska fall. Eftersom jagsjälv är förälder har jag stor förståelse för densituation många kvinnor, män och barn befinner sigi på grund av vad som har skett.Låt mig till en början slå fast att olovligabortföranden av barn är mycket allvarliga brott ,vars följder kan bli djupt tragiska för såväl föräldrarsom barn. verkar förutsätta attdet bara är kvinnor som drabbas. Våra erfarenhetervisar att också män kan hamna i samma situation.När det först gäller initiativ till överenskommelsermed länder som inte tillträtt någon av dekonventioner som finns kan jag nämna att sådanainitiativ övervägs.Vi har fått veta att t.ex. harpositiva erfarenheter från ett avtal med Algeriet.Jag utesluter inte att det fransk-algeriska avtaletskulle kunna tjäna som förebild för vår del.För att avtal av det här slaget skall fungera krävsdock att avtalsparterna gör ömsesidigaansträngningar. Detta innebär bl.a. att vi i Sverigemåste vara beredda att sända barn som olovligenförts hit tillbaka till det andra landet och atterkänna det andra landets domar och beslut när detgäller vårdnad och umgänge. Det har visat sig attdet finns svårigheter här. Sanningen är den attsvenska myndigheter har problem med att följavåra egna konventionsåtaganden i fall där barnolovligen förts till från utlandet. Skälet äratt vi i inte är beredda attacceptera andra länders syn på dessa frågor. Om viförväntar oss förståelse för vårt sätt att resonera,måste vi också visa förståelse för andra länderstraditioner och värderingar. Detta får inte glömmasbort när man föreslår att vi skall träffa avtal medandra länder.Inom pågår för närvarandearbete med en revision av stora delar av deninternationella familjerätten. Där kommer ocksåfrågan att tas upp, om i större utsträckningän hitintills kan godta andra länders domar ochbeslut angående vårdnad och umgänge med barn.Beträffande frågan om utvisning vill jag sägaföljande.Utvisning på grund av brott enligt utlänningslagenkan bli aktuell för den som döms för ett brott påvilket kan följa fängelse i mer än ett år.Beslut om utvisning på grund av brott fattas av dendomstol som handlägger brottmålet. Frågan omutvisning skall prövas av domstolen oberoende avom åklagaren har yrkat detta särskilt. Vanligen ärdet dock åklagaren som aktualiserar frågan omutvisning. I sådana här fall skall domstolen inhämtayttrande från statens invandrarverk.Vid fråga om utvisning har utlänningens personligaförhållanden, alltså hans levnads- ochfamiljeförhållanden stor betydelse. Man tar ävenhänsyn till den sociala situationen i övrigt, t.ex.bostads- och arbetsförhållanden. Vistelsetidenslängd i kan spela stor roll. Den som kommithit som barn eller mycket ung, och därigenom fåttstörre delen av sitt liv präglat av förhållandena iSverige, utvisas i regel inte. Likaså skall det tillsynnerliga skäl för utvisning av icke-nordbor somvarit bosatta här eller . Ett sådantsynnerligt skäl kan vara att brottsligheten är mycketgrov. Praxis visar att den brottslighet som vi talarom -- egenmäktighet med barn -- inte anses höra tilldenna kategori.Av min redogörelse framgår alltså att det inte ärregeringen som har att fatta beslut om utvisning idessa fall. Det är de allmänna domstolarna som haratt pröva frågor om utvisning på grund av brott.När det sedan gäller frågan om svensktmedborgarskap, följer av medborgarskapslagen atten utlänning under vissa givna förutsättningar kanbeviljas svenskt medborgarskap.Ett av villkoren är att sökanden har fört en hederligvandel. I medborgarskapsärenden utreds därförmycket noggrant om sökanden begått brott ellerom det föreligger s.k. vandelsanmärkningar avannat slag. Om sökanden har gjort sig skyldig tillbrott, kan han eller hon få vänta på avgörandet.Även om villkoren i och för sig är uppfylldaföreligger inte någon absolut rätt till svensktmedborgarskap. Förhållandena kan givetvis i vissafall vara sådana att det skulle vara stötande förrättskänslan att bevilja sökanden svensktmedborgarskap. Enligt min bedömning bör fråganom svenskt medborgarskap i de fall MargaretaPersson syftar på kunna hanteras inom ramen förgällande bestämmelser. Någon ändring imedborgarskapslagen anser jag alltså intenödvändig.Det är naturligtvis mycket viktigt att den drabbadeföräldern får stöd av samhället på olika sätt. Redani dag finns det inom det befintligarättshjälpssystemet möjligheter till rättshjälp iprocesser som skall föras utomlands rörandevårdnad om barn. Reglerna i rättshjälpslagen somgäller angelägenheter som behandlas utomlandsblev föremål för en hearing ijustitiedepartementets regi. Frågan bereds nuvidare i justitiedepartementet.Beträffande möjligheterna att erhålla ekonomisktbidrag för att kunna upprätthålla umgänge medbarn som befinner sig utomlands är detta närmasten fråga om hur socialnämnderna tillämparsocialtjänstlagen. Jag anser för dagen inte att det ärnödvändigt med någon lagändring på dettaområde.Däremot anser jag att svenska myndigheter ochenskilda bör få mer information om problemenkring bortförda barn. Möjligheterna förutrikesdepartementet att lämna sådan informationoch framför allt att hjälpa drabbade föräldrar harnu ökat tack vare att vi numera på departementetsrättsavdelning har en särskild tjänst för dessafrågor.Anf. 2 ():Herr talman! Först skall jag tacka utrikesministernför svaret. Men jag måste säga att jaginte riktigt känner igen utrikesministern i de härtorra orden, det gäller särskilt det skriftliga svaret.Nu vet jag att utrikesministern egentligen äger bådeinlevelseförmåga och politisk kreativitet, varför jagförväntar mig ett mer engagerat svar i repliken.Det här handlar inte om partipolitik. Men dethandlar om politisk vilja att göra någonting. Dethandlar inte bara om formalia. Det handlar ommänskligt stöd och hjälp.Jag har mött fyra fem svenska kvinnor som har sinabarn långt borta. Tanken att någon skulle ta minabarn och placera dem i en främmande by dit jag intenår, den tanker svindlar, så nog hade jag väntat attträffa ett antal djupt förtvivlade människor. Detgjorde jag också. Men jag fick träffa något mer: Jagmötte fyra svenska medborgare, hos vilkabitterheten över det svenska samhället lyste iögonen. Och den bitterheten hade jag inte väntatmig. Jag trodde i min enfald -- precis som jag troratt utrikesministern har trott -- att vi i Sverigesjälvklart gör allt vad vi kan för att stödjakvinnorna.Men så är det inte. Det är därför jag har ställt denhär interpellationen, och det är därför de politiskakvinnoförbunden har gått till gemensammaaktioner i de här frågorna. Brotten kan vi kanskeinte förhindra, men sedan kan vi göra oändligtmycket mer för att hjälpa kvinnorna.Jag skall nu kommentera utrikesministerns svarpunkt för punkt.När det gäller problemen med konventionerbegriper jag mycket väl svårigheterna. Däremottror jag att det är viktigt att arbeta medumgängesrätten.Frågan om utvisning tycker jag att utrikesministernundviker. Han säger att det är domstolarna somdömer. Och så är det. Men eftersom brottet --egenmäktighet med barn -- inte tillhör kategorinmycket grovt brott, så går det egentligen inte att bliutvisad. Desto viktigare är det då att regeringenföreslår en straffskärpning för brottet. Först då harju domstolarna någon möjlighet att utvisa.Är utrikesministern beredd att föreslå enstraffskärpning?När det gäller frågan om att få bli svenskmedborgare, för en person som först har kidnappadsina barn och fört dem ut ur landet, tolkar jagutrikesministern så, att han menar att de här fallentorde vara sådana fall, att det är stötande förrättskänslan att bevilja svenskt medborgarskap. Jaghoppas att jag har tolkat utrikesministern rätt.Sedan säger utrikesministern att det är viktigt attden drabbade föräldern får stöd och hjälp och attdet finns möjlighet att få rättshjälp iprocesser utomlands.Sanningen är inte riktigt den. De här kvinnorna fårspringa mellan myndigheter -- ringa, skriva, tjataoch beveka -- och dessutom måste de vara mycketkunniga i samhällskunskap och juridik för att överhuvud taget få någon hjälp.Det svenska samhället skulle kunna ställa upp medrättshjälp för processer utomlands på ett helt annatsätt än . Verkligheten är inte riktigt så vackersom utrikesministern beskriver den.Det handlar också om ekonomisk hjälp för attkunna hälsa på barnen, om det nu alls är möjligt.En kvinna som jag talade med hade inte sett barnenpå . Trots att dessa är hade deredan glömt all svenska på , när honnyligen hastigt fick träffa dem. Det visar hurbråttom det är med hjälp och hur viktigt det är attkvinnorna får besöka barnen om året.Här säger utrikesministern att det inte ärnödvändigt med någon ändring avsocialtjänstlagen. Nej, det tror inte jag heller, mendet behövs upplysningar och uppmaningar tillsocialnämnderna att behandla dessa ansökningarpå ett ytterst generöst sätt. Det behövs ocksåpsykologisk hjälp. Hur hanterar man denna smärtautan att bli tokig? Och hur skall man orka medtanken att barnen tror att man har svikit dem?Kort sagt: Det svenska samhället kan göra oändligtmycket mer för att stödja kvinnorna i deras kampför att få tillbaka barnen men också för att hjälpaoch stödja dem över huvud taget.Att förlora sina barn är en oerhört tung börda attbära. Men om man dessutom får bära den ensam,blir det outhärdligt. Så är det ju med all sorg.För 15 år sedan fick inte misshandlade kvinnormycket hjälp alls. Vi kan fortfarande inte förhindramisshandel, men får kvinnorna åtminstonemer hjälp. måste vi sätta frågan om kidnappadebarn på den samhälleliga dagordningen.Det är bra att UD nu har en särskild tjänst för dessafrågor. Men är utrikesministern beredd att takontakt med justitieministern och socialministern ide här frågorna? Kan resultatet av den härfrågestunden bli, något som jag tror att de berördakvinnorna på läktaren väntar sig, attutrikesministern nu inte går hem och lägger det härsvaret i byrålådan utan att han i stället tartelefonluren och kallar berörda statsråd ochtjänstemän till ett möte för att se hur man aktivtskall jobba vidare med detta på alla plan?Jag förväntar mig att utrikesministern, som är enhandlingens man, svarar ja på min fråga.Anf. 3 ():Herr talman! har mycketmålande beskrivit situationen för dessa kvinnor.Jag skall inte upprepa vad hon har sagt, men jagställer mig helt bakom hennes beskrivning av hursvårt dessa kvinnor upplever sin situation.Sverige har trots allt flyttat fram sina positioner. Vihar skrivit på ochEuroparådskonventionen -- det gjorde vi 1989. Vivet också att ett svenskt vårdnadsavgörande kan haett visst värde för utgången. Det beror alltså på hurman handlägger dessa frågor.Kostnaden för ett ombud betalas avrättshjälpsnämnd, och bortförande av barn tillannat land anses som ett grovt brott. senast harvi fått en tjänst på departementets rättsavdelningför att man skall kunna informera och hjälpa dessakvinnor på ett bättre sätt.Men det finns, som sade, såoerhört mycket som återstår att göra. Vi kan verkaför att flera länder skriver på konventionerna. Vikan träffa överenskommelser med fler länder somnu står utanför efter det mönster som statsrådetsjälv berörde, dvs. Vi kanockså träffa överenskommelser medkonventionsländerna om umgängesrätten.Jag tolkar statsrådets svar så, att det kommeratt göras en hel del från svensk sida framöver. Vihoppas givetvis att man skall arbeta med dessafrågor med mycket stor kraft.På lagstiftningens område finns det en hel del attgöra, trots vad statsrådet säger i sitt svar. Om intedomstolarnas praxis ändras, så att egenmäktighetmed barn betraktas som ett grovt brott och därmeden utvisning blir möjlig, måste straffet ändras. Vianser att detta är ett grovt brott, och man kanske istället bör kalla gärningen för ''människorov'',varmed det genast blir en helt annan ''status'' påbrottet.Visserligen är det domstolen som beslutar om detskall bli en utvisning eller inte, men det är ju väldigtviktigt vilka signaler som vi ger till domstolarna.Dessutom är ju dessa brott noggrant planerade.Folkpartiet liberalerna anser att det också behövsen säkerhetsventil för att man skall fåmålsägarbiträden. Det får man inte , eftersomdetta inte betecknas som människorov, i vilket fallman får målsägarbiträde. Vi anser alltså att densäkerhetsventilen behövs så att man kan fåmålsägarbiträde även i dessa fall.Riksdagen krävde genom beslut förraåret av regeringen att se över frågan om stöd tillbrottsoffer, dvs. för personer som råkat ut för brottutanför gränser. Jag anser att även dessakvinnor är en form av brottsoffer och att även derasfall bör kunna prövas när man tar upp frågan omandra brottsoffer.Det har också föreslagits att åtal skallkunna väckas på nytt. är det att det blir ettprejudicerande fall. För det allmännarättsmedvetandet är det stötande att man skallkunna fortsätta att undanhålla barnen och slippastraff.Folkpartiet liberalerna har också föreslagitbetydligt tydligare direktiv till socialtjänstlagen, såatt kan ge bättre socialt och kurativtstöd till brottsoffren.Både och jag har pekat på attmycket återstår att göra på lagstiftningsområdet.Kan vi hoppas på att denna debatt har gjortstatsrådet ytterligare insprirerad och intresserad avatt göra allt för att dessa bortrövade barn snabbtskall kunna återbördas till vårdnadshavaren och föratt praxis skall ändras, så att dessa grova brott kanmedföra utvisning?Det behövs som sagt mycken och tydliginformation, och det behövs kunskaper om vad detinnebär för dessa kvinnor och barn. Framför alltgäller det ju kvinnor, men självfallet behövs detkunskap om vad det innebär för de män som kan bliberörda.Innehavaren av den tjänst som har tillsatts pådepartementets rättsavdelning kan göra mycket föratt förbättra kunskaperna hos olika myndigheter --det ser vi fram emot -- och för att de drabbade lättskall kunna få veta vart de skall vända sig. Vi harockså ett litet tips: Vi föreslår att det införs ettsärskilt telefonnummer, lika över hela landet, ditalla brottsoffer kan vända sig och få snabbinformation om hur de skall bete sig i fortsättningenoch vilken hjälp de kan påräkna.Slutligen vill vi gärna höra statsrådets syn på deförslag vi här har framlagt. Jag hoppas att debattenhär för de här frågorna flera steg framåt.Anf. 4 ():Herr talman! Den fråga som videbatterar här gäller dramatiska och djupttragiska problem. har mycketmålande och uttrycksfullt beskrivit personligaerfarenheter av hur det här kan fungera iverkligheten för dem som är berörda. Jag har självträffat på det bara genom dokumentärer i TV, ochdet har gjort ett outplånligt intryck på mig.För de föräldrar som blir av med sina barn -- det ärofta mödrar, vad statsrådet än säger, och MargaretaPerssons interpellation rörde just kidnappade barnmed utländska fäder -- kan det i värsta fall betydaatt hela livet rasar samman. Det innebär under allaomständigheter mycket svåra lidanden för bådekvinnan själv och hennes närmaste anhöriga.Det är alltid svårt med vårdnadstvister ochumgängesfrågor. Det är svårt när det rör svenskaförhållanden, men när de inblandade parterna finnsi länder med väsentligt annorlunda rätts- ochfamiljeuppfattning följer -- som vi har sett, hört ochtagit del av -- ofta mycket svåra mänskliga tragedieri spåren.Som här har sagts från talarstolen har vi visserligende fått konventioner, men det är medländer som vi inte har särskilt stora problem attkomma överens med. De länder som vi inte harkonventioner med är just länder i och Asiensom har en helt annan rättsuppfattning, som detsom sagt är mycket svårt att komma överens medoch som över huvud taget inte tar någon hänsyn tilldomar och beslut från svenska domstolar eller avsvenska myndigheter. Därför är det en mycketangelägen fråga, som vi vill ha statsrådets svar på,om man skall verka för att fler länder skriver underdessa konventioner och hur man då skall gå tillväga. Jag förstår de problem som kan uppstå, somstatsrådet här har framfört.Statsrådet nämnde att man inte utesluter att ettsådant avtal som är träffat mellan t.ex. Frankrikeoch skulle kunna tjäna som förebild. Jagskulle gärna vilja höra hur tidsplanen för det ser ut,dvs. när man aktivt skall börja arbeta för det. Detär, som jag ser det, synnerligen angeläget att fråganom konventioner med just de länder som det ärsvårt att komma överens med snabbt blir löst.Jag vill vidare kommentera de andra synpunktersom statsrådet förde fram på lagstiftningsområdet.Det gäller domarna. Vi vet att jurister sersynnerligen allvarligt på de här brotten. Det är intebara det att det är en allmän uppfattning att det härbrottet är grovt, utan det bedöms också som grovt,men trots det är straffmaximum för grovt brott tvåår. Jag menar att man bör verka för att det blir enstraffskärpning i det här avseendet. har framfört liknande synpunkter. Minfråga till statsrådet är om han är beredd attmedverka till höjda straff.I det här sammanhanget vill jag också nämna detsom tog upp, nämligen frågan ommålsägandebiträde. Reglerna för det skulle enligtgällande praxis inte kunna tillämpas i de frågor somvi nu diskuterar. Men med hänsyn till kvinnansutsatthet och hennes stora behov av hjälp i de härsvåra vårdnadstvisterna ochumgängessituationerna menar -- vi har tagitupp det också i motioner -- att man bör utvidga gruppen somär berättigad till målsägandebiträde till just de härkvinnorna. Jag vill fråga statsrådet om statsrådet ärberedd att verka för att biträde kan förordnas äveni fall som rör bortrövande av barn.Så till frågan om medborgarskap. Det är grovtstötande att en person som har begått ett sådantbrott som vi nu diskuterar -- att föra bort barn motmoderns vilja och även mot svenska myndighetersbeslut -- kan bli svensk medborgare. Det är enobstruktion mot rättsmedvetandet. Jag menar attpersoner som har brutit mot lagen inte skall ha rätttill svenskt medborgarskap i den omfattning somhär har varit fallet.Dessutom menar jag att det är väldigt viktigt attpersoner som inte vill acceptera svensk lag ochsvenska normer inte skall få svensktmedborgarskap. Det skall vi ha som mall.Det är en informationsfråga. Jag anser att de somkommer till vårt land för att stanna skall fåordentlig undervisning om de regler som gäller i detsvenska samhället och om de normer som allamåste följa. Det gäller framför allt invandrare meden klart avvikande samhälls- och kultursyn. Jag villfråga statsrådet om statsrådet biträder denuppfattningen.Till sist vill jag komma med en utmaning till minamedsystrar i debatten. Jag tycker naturligtvis att viskall fortsätta att arbeta som vi har gjort men ocksåatt vi mer aktivt skall hjälpa de här kvinnorna.Kanske vi kan hjälpa dem att starta enintresseförening för mödrar vilkas barn har förtsbort utomlands. Vi har alla ett ansvar för att hjälpavåra medsystrar i denna viktiga fråga.Anf. 5 Utrikesminister ():Herr talman! Jag kan försäkra att jag, vid mångasamtal med både mödrar och fäder till barn som harblivit bortrövade till andra länder och genommånga brev som jag har fått, har fått kontakt medden förtvivlan och bitterhet som ni har givit uttryckför, och jag förstår den. Det måste varafruktansvärt att uppleva. Det behövs inte mycketfantasi för att förstå det.Jag har också mött mycket av oförståelse för attländer och kulturkretsar kan ha en syn på de härfrågorna som så radikalt skiljer sig från vår egen.Det är ofta där som problemen uppstår när mandiskuterar återföringsfall med representanter för dehär länderna.Jag har under mina resor kommit till länder dit jagvet att en del fäder tagit med sig sina barn. Jag hardå tagit upp resonemang om detta, mött en vissförståelse och en viss vilja att acceptera någon formav konvention. Men ofta är det då fråga omkonventioner liknande den fransk-algeriska, dvs.det är ett slags flygbiljettsavtal: Man åtar sig att omman träffar på ett sådant fall skickahem barnet med vändande flyg. Mycket längre änså har man inte sträckt sig.Jag vet att rättschefen i UD har haft flera samtalmed representanter för för att hitta en lösning.Arbetet pågår alltså för fullt för att försöka kommafram till något som ger en större trygghet och störreeffektivitet i det här arbetet.Det är många förslag som har ställts underdebatten. En del har jag väl hört förut, men en delvar nya. Det kan ligga en del i förslagen också närdet gäller umgängesrätten och skärpning av deolika lagarna -- jag är inte juridiskt sakkunnig.Detär ganska självklart att om rättshjälpsinstitutet påsocialtjänsten inte fungerar och detta inte beror påatt lagarna är ofullständiga utan på attupplysningen om var statsmakterna står ärotillräcklig, så bör man ägna sig mer åtupplysningsverksamhet.Jag har funnit en del av det som sagts välmotiveratoch värt att fundera på. Jag kan lova att jag snabbtskall ta kontakt med både socialministern ochjustitieministern för att diskutera helaproblematiken och också vad som har kommit framunder den här debatten, och jag skall sedanåterkomma.Anf. 6 ():Herr talman! Jag tackar för vad utrikesministernallra sist sade. Det var nämligen det jag ville höra.Också jag begriper att man inte kan lösa alla dessafrågor på en gång med ett enda svar. Men det ärnödvändigt att börja jobba och att börja nu med attta kontakt med alla inblandade parter. Jag ärtacksam för att utrikesministern har lovat att nusätta i gång med detta arbete.Jag vill också exemplifiera vad jag sade omrättshjälpen. Det är inte bara fråga om att geupplysning till berörda kvinnor. En kvinna som jaghar mött var i . Honringde hem för att fråga om hon kunde få rättshjälptill att starta en process i , och hon fick ett ja tillsvar. Hon betalade sin advokat med tusen dollar.Väl hemkommen fick hon besked om att hon intekunde räkna med någon rättshjälp.När det gäller frågan om svenskt medborgarskapskall man komma ihåg att männen -- det ärnämligen oftast män -- för ut barnen till ett annatland, lämnar dem hos släktingar och ibland hosfrämmande människor, återvänder till ochsedan kan bli svenska medborgare och fortsätta sittliv här. Detta är oerhört stötande, och jag är gladatt utrikesministern nu sade att han är beredd att takontakt med justitieministern i de här frågorna. Jaguppfattade hans svar på det sättet.Till sist vill jag vända mig till . Jagvet av erfarenhet hur mycket det betyder närmänniskor tar saker och ting i egna händer. Men jagtror att dessa kvinnor har varit utsatta för sådanastora svårigheter att det inte har varit så lätt att tasaken i egna händer. Jag tror därför att det är viktigtatt vi hjälper till så gott vi kan. Men vår uppgift häri just nu är att ställa krav på attstatsmakterna sätter i gång och ger det stöd och denhjälp som svenska medborgare kan förvänta sig.Jag uppfattar det så att utrikesministern nu har gettett klart och postivt besked på den punkten.Anf. 7 ():Herr talman! Även jag vill tacka statsrådet för detsvar vi har fått , och jag vill tolka svaretvälvilligt, dvs. jag tolkar det som att statsrådet nuskyndsamt tar kontakt med socialministern ochjustitieministern och att han tar med sig de förslagvi har gett honom samt att han beaktar alla andraförslag som faktiskt finns.