prot · GF0928 · 1991-11-20 00:00:00 — Men vi har alltid möttmotstånd, och vi har fått höra att detta inte har varitmöjligt att genomföra bl.a. därför att det var bristpå arbetskraft. Det skälet kan man väl inte medbästa vilja i världen hävda . Det har sagts attdet inte heller är möjligt av ekonomiska skäl attgenomföra sex timmars arbetsdag.Ekonomi handlar ju om hur man räknar, vilka somtjänar på olika åtgärder som vidtas. Och även omdet inte hör till frågan om sex timmars arbetsdag,kan jag inte låta bli att komma in på en annan sak.I tidningen riksdag och departement kundeman läsa om en frågestund som hade hållits iriksdagen. I rubriken till tidningsartikeln står det:''Ingen katastrof om kvinnor stannar hemma.'' Denmoderata ledamoten hade enligt tidningen sagt:''Visst gör förvärvsarbetande kvinnor en bra insats.Men de skulle göra ännu större insats om de vorehemma. ''Man kan ju vända på detta och säga: Visst görförvärvsarbetande män en bra insats. Men skulle deinte göra större insatser om de vore hemma?Det påstås att män är mer teknisktkunniga. Därför skulle de kunna utföra en viss delav reparationsarbete t.ex. på en villa om destannade hemma. På det sättet skulle de kunna göraett visst hantverksarbete. vet jag inte om det ärsant att män är mer tekniskt kunniga. Men dettahävdas i debatten.Utifrån sådana synpunkter kan man säga att denförtjänst man skulle göra socialt och kanske rent avekonomiskt om man införde sex timmars arbetsdagskulle innebära att man försökte komma till skottmed denna fråga. Denna fråga har debatterats, ochjag vet att det är många politiskakvinnoorganisationer som vill att man äntligengenomför sextimmarsdagen.Fru talman! Med det anförda vill jag yrka bifall tillvänsterpartiets meningsyttring i betänkande 1under mom. 5, och meningsyttring ibetänkande 2 under mom. 1.Anf. 27 ():Herr talman! Det råder numera politisk enighet omatt det behövs en övergripande översyn av denarbetsrättsliga lagstiftningen. harredovisat sina argument, dvs. socialdemokraternassyn på hur den här översynen skall se ut. Detframgår av de direktiv som hon i egenskap avarbetsmarknadsminister utfärdade så sent som iaugusti i år.Mycket har förändrats i arbetslivet på de tvådecennier under vilka lagarna har gällt. Ny teknik,nya organisationsformer, nya verksamhetsformer,nya produktionsformer utvecklas i nära samarbetemellan arbetsgivare, arbetstagare och fackligarepresentanter på arbetsplatserna.Arbetsorganisationen genomgår mycket storaförändringar. Den beslutsstruktur i hierarkisk formsom vi har vant oss vid ersätts alltmer av ettdecentraliserat beslutsfattande inom företag ochförvaltningar. Den s.k. platta organisationen ger deanställda på ett helt annat sätt än tidigare ett ökatinflytande och ansvar i det dagliga arbetet. Dettamotsvarar de anställdas växande krav på personligutveckling.Den tidigare taylorismen som präglade arbetslivet,dvs. styrning och kontroll av osjälvständigaarbetare och tjänstemän, håller i ökande takt på attomvandlas till flexibla arbetsorganisationer sombygger på självständiga individers kunskaper,förmåga och ansvar.Givetvis förändras härigenom också de fackligaorganisationernas roll. Organisationsgränser kännsi vissa fall konstlade och hämmande. Nya former avavtal, s.k. medarbetaravtal, har introducerats.Tyngdpunkten förskjuts allt mer från central tilllokal nivå. Jag tror att det är riktigt att säga att iallmänhet sker utvecklingen i samarbete med defackliga organisationerna. De inte bara medverkarutan är ofta t.o.m. pådrivande.Så här långt tror jag att vi är ganska eniga.Givetvis innebär denna utveckling att också delagar som reglerar arbetsmarknaden behöver sesöver och moderniseras.Hänsyn måste tas till att förhållandena varierarmellan olika arbetsplatser. Lagarna är i dagutformade i stor utsträckning för att tillämpas inomstora organisationer där tillgång finns till juridisktkunnigt och förfaret folk. Den juridiska kunskapenmotsvaras ofta av att det finns fackligarepresentanter på samma nivå.I de mindre företagen är situationen en helt annan.De har begränsade möjligheter att hantera dekomplexa system av lagar och avtal som de ändåmåste rätta sig efter. Jag instämmer i att lagarna måste bli enklare. De måstevara så överskådliga att de utan större svårighet kantillämpas också på arbetsplatser utan tillgång tilljuridiskt skolad personal.En översyn av den arbetsrättsliga lagstiftningenmåste också beakta relationerna med EG och denfria europeiska arbetsmarknaden, som vi är på vägatt träda in i, liksom annan internationell rätt.En annan anledning till översynen är att viegentligen vet rätt litet om lagarnas effekter på deenskilda arbetsplatserna och på Sverigeskonkurrenskraft. Det finns anledning att iöversynen ta fasta på vadproduktivitetsutredningen säger i sitt nyligenavlämnade betänkande, nämligen att det är heltnödvändigt att en utvärdering av arbetsrättenbeaktar de effekter lagstiftningen har påproduktiviteten i enskilda företag ochsamhällsekonomin i stort. En hel del indikationertyder nämligen på att delar avarbetsrättslagstiftningen kan ha haft negativaeffekter på produktivitetsutvecklingen -- allt enligtutredningen.Detta är en avgörande aspekt på den här debatten.Till de faktorer som leder till hög produktivitet ochkonkurrenskraft hör bra arbetsorganisationer medett väl fungerande samarbete mellan arbetsledningoch arbetstagare, där de anställda får använda sinkompetens och där de ges möjligheter tillutveckling. Det är på sådana arbetsplatser som deanställda kan känna en verkliganställningstrygghet. Dagens situation påarbetsmarknaden ger ständiga bevis på attekonomisk tillbakagång och stagnation ger alltannat än trygghet.Mona talade om angelägenheten om balansmellan parterna. Jag håller med om det. Vi har frånmoderat håll talat om balans mellan parterna ur denaspekten att man skall kunna bemöta stridsåtgärderpå ett likvärdigt sätt. Annars är det svårt att tala ombalans mellan parter eftersom vi talar om såolikartade förhållanden och förhållanden somberör individer.Jag tycker att bortser från att detockså kan uppstå konflikter mellan fackligaorganisationer och enskilda arbetstagare. Jag kange ett exempel på en kvinna från Norrlandskustensom ringde till mig tidigare. Hon hade utnyttjat sinamöjligheter att vara deltidsledig för vård av barn.Nu hade barnet fyllt , och hon skulle gåtillbaka till heltid. Men hon ville inte det, utan honville fortsätta med sin deltid. Men vikarien somhade arbetat under deltidsledigheten ville gärna haheltidstjänsten. Men det sade facket nej till. Enligtfacket skulle den ordinarie personen på denordinarie tjänsten ha heltiden och vikarien skulleha deltiden.Det är inte alltid fackliga organisationers önskemålöverensstämmer med individernas önskemål.Därför är det viktigt att stärka de enskildaindividernas möjligheter att bestämma över deförhållanden som rör dem själva på den egnaarbetsplatsen. Det skapar flexibilitet inte minst ifråga om arbetstiden. Vi har diskuterat detta imånga sammanhang här, och det finns en utredningsom sitter och försöker kodifieraarbetstidskommitténs tankar i ny lagstiftning. Vi serfram emot de förslag som skallkomma.Vi skall vara medvetna om att trygghet består oftai att följa med i förändringarna, att vara flexibel ochatt ta vara på möjligheter.I de moderata parti- och kommittémotioner sombehandlas i arbetsmarknadsutskottets trebetänkanden utvecklas vår syn på förhållandena påarbetsmarknaden och den arbetsrättsligalagstiftningen. De förändringar i lagstiftningen somvi föreslår har till syfte:-- att stärka den enskildes rätt,-- att öka den enskildes inflytande på den egnaarbetsplatsen,-- att undanröja hinder för en väl fungerandearbetsmarknad samt-- att underlätta arbetsmarknadens funktion och geutrymme för nyskapande.Det handlar om att utveckla ett regelsystem som tarvara på de enskilda människornas vilja och förmågaatt i samarbete producera de varor och tjänster somvi behöver för att samhället skall fungera och för attvi skall kunna åtnjuta fortsatt välstånd och välfärd,dvs. förutsättningarna för verklig trygghet. Ettsådant regelsystem måste bygga på ömsesidigtförtroende mellan arbetstagare och arbetsledningoch respekt för de krav produktionen ställer. Det ärinte de anställda eller arbetsgivarnas perspektivsom skall gälla utan helheten.Herr talman! Jag yrkar bifall till hemställan iarbetsmarknadsutskottets betänkanden 1, 2 och 3.Anf. 28 () replik:Herr talman! Jag vill inledningsvis konstatera attdet råder en bred enighet om att det behövs enöversyn av arbetsrätten och att mycket harförändrats i arbetslivet under de årtionden somarbetsrätten har funnits och som motiverar enöversyn. Vi är överens om många avutgångspunkterna. Däremot skiljer det sig i synenpå förhållandet mellan arbetsgivaren ochlöntagarna och de fackliga organisationerna.Jag vill ta upp några funderingar som jag hade närjag lyssnade på . För det första gällerde stora frågorna om maktförhållanden i arbetslivetinte förhållandet mellan två löntagare eller mellanen enskild löntagare och en facklig organisation,även om det självfallet finns sådana exempel. Denstora frågan är förhållandet mellan en arbetsgivareoch den enskilde löntagaren, som man måste hasom en utgångspunkt. Det var det jag menade närjag talade om balans, inte bara när det gäller dettamed stridsåtgärder och konflikter, utan även när vidiskuterar arbetstiden.Alla uttrycker vi önskemål om att få en mer flexibelarbetstid. Alla uttrycker vi önskemål om att denenskilde måste få ett större inflytande över sinarbetstidsförläggning. Men det handlar också omen balans mellan produktionens krav och denenskilde löntagarens möjligheter och ävenönskemål. Det är den typen av balansperspektivsom socialdemokratin tycker är så viktiga.Produktivitet och tillväxt är självfallet det mestgrundläggande för en trygg arbetsmarknad och förföretag med trygga jobb. säger måste undanröja hinder. Men varför är dåinflytandet ett hinder? Varför behöver man störremöjligheter till provanställningar ochvisstidsanställningar? På vilket sätt bidrar det till attöka tillväxten och produktiviteten? Kan SonjaRembo något uttrycka om hon också ser risker i omman gör alltför stor åtskillnad mellan små och storaföretag när det gäller synen på arbetsrätten?Den stora frågan är: Varför ser man alltidinflytande och rättigheter som hinder? Jag ärövertygad om att produktivitet och tillväxt uppstårnär löntagare har jobb som de har inflytande i, kanutöva inflytande över och där man är klok nog attanvända sina resurser på bästa möjliga sätt. Det ärför detta man behöver inflytande och också starkafackliga organisationer.Anf. 29 () replik:Herr talman! Inflytande är självfallet inte etthinder. Det har missuppfattatfullständigt. Däremot är det ett hinder om man integör det möjligt att provanställa människor och gert.ex. ungdomar och nykomlingar påarbetsmarknaden möjligheter till provanställning.Det är ett hinder som skall avskaffas, enligt våruppfattning.När det gäller den innebörd som nulägger i begreppet balans mellan parterna ochrelaterar till arbetstidsförhållandena, är vi eniga.Det gäller framför allt balans mellan produktionenskrav och den enskildes önskemål. Där skall finnasen balans. Jag håller helt med om det.Utredningen skall också studera hur manåstadkommer den balansen.Mona talar om skillnader mellan små ochstora företag. Det är min uppfattning att denna typav lagstiftning skall vara så generell som möjligt.Man skall ha så få undantagsregler som möjligt.Det blir också utredningens uppgift att se hur manskall kunna åstadkomma detta. Det är inte sagt attdet som är bra för små företag är dåligt för storaföretag. Däremot har det visat sig att det som är braför stora företag, det som kan hanteras av storaföretag, inte alltid är bra för små företag.Utredningen får ägna ganska mycket omsorg åt attreda ut den problematiken.När det gäller synen på relationerna mellan fackligaorganisationer, de enskilda arbetstagarna ocharbetsgivararna tror jag att vi skiljer oss åt ganskaordentligt. Socialdemokratin har av traditionförordat och arbetat för ett korporativt system, därde fackliga organisationerna blir halvoffentligaorgan som bygger mycket av sin legitimitet pålagstiftning och sambete med det regerande partiet.Vi moderater menar att fackliga organisationerskall bygga på medlemmarnas förtroende. Vi skallha starka fackliga organisationer som kan ta tillvara sina medlemmars intressen. Men bygger deinte på medlemmarnas förtroende, kan de intespela den rollen.Anf. 30 () replik:Herr talman! Jag vill återigen betona att jagdefinitivt håller med om att vi harolika syn på de fackliga organisationernas ställning,deras betydelse och vilket inflytande de de facto harpå den arbetsmarknad vi har och kommer att ha på90-talet. För oss är det en självklarhet att en fackligorganisation är en fri och självständig organisation,som inte skall växa ihop med vare sig staten ellernågon annan. Men för mig som socialdemokrat ärdet också en självklarhet att vi har och kommer attfortsätta att ha ett mycket nära samarbete med denfackliga rörelsen.Jag tror att och hennes parti påsamma sätt har ett mycket nära samarbete medarbetsgivarorganisationerna, därför att man i såmycket har samma utgångspunkter. Detta är ingetatt skämmas för. Det skall man dra största möjliganytta av i sitt arbete. Den nytta jag ser i att slåss förfackliga organisationers möjlighet till inflytande ärövertygelsen om att en fri, flexibel och tryggarbetsmarknad förutsätter starka, fria ochsjälvständiga fackliga organisationer. Men denutveckling vi ser förutsätter också attdetta arbete i större utsträckning sker lokalt, merdecentraliserat och flexibelt än tidigare.Sonja Rembo säger att vi måste undanröja hinder.Jag vill fortfarande fråga: Vilket hinder utgör defackliga organisationerna för att skapa en flexibelarbetsmarknad? Är det ett hinder att man kan haprovanställningar? Så är det ju . Demöjligheterna skall bli annorlunda, om SonjaRembo får bestämma. Likadant är det medinflytandet. Det skall begränsas på mångaområden. Det gäller här också synen på tillväxten,att den endast uppstår om förmögenhet, kapital ochägande får andra villkor. Men är det inte så atttillväxt uppstår där de anställda utövar inflytandepå sitt arbete? Det är där arbetsrätten och defackliga principerna måste ha sin utgångspunkt. Jagvill fortsätta att fråga vari dessa hinder består.Anf. 31 () replik:Herr talman! säger attsocialdemokraterna kommer att fortsätta att ha ettnära samarbete med de fackliga organisationernaoch att hon ser dem som fria och självständigaorganisationer. Jag hoppas att även borgerligapartier och borgerliga regeringar kan ha nära ochomfattande samarbete med fackliga organisationer.Fackliga organisationer skall, enligt våruppfattning, arbeta för sina medlemmar oavsettvilka partier som styr . Annars kan inte defackliga organisationerna fylla sin funktion somrepresentanter och talesmän för sina medlemmar.Vi har där sett, det rent korporativa samarbetetmellan framför allt LO och socialdemokratiskapartiet som ett hinder för att defackliga organisationerna skall kunna samarbetamed andra regeringar än den socialdemokratiska.Jag ser det som en fara för de fackligaorganisationernas legitimitet gentemot sinamedlemmar. Jag tror att man även från fackligt hålli dag börjar bli medveten om detta. Det tyder bl.a.avvecklandet av kollektivanslutningen på, även omman inte har avvecklat stödet till desocialdemokratiska partiet.Vi har icke något sådant korporativt samarbetemed några organisationer från moderat sida. Vilyssnar på alla. Jag tror att inte riktigtförstår skillnaden i sättet att arbeta. Det ärskillnaden mellan de planhushållningsfilosofier ochtankar på ett socialistiskt samhälle, som har styrtsocialdemokraterna, och de tankar på ett samhällebyggt på marknadsekonomi och demokrati, som vimoderater har förordat och fortfarande förordar.Det finns en lång rad hinder, . Jag harredovisat några här. De finns angivna i våramotioner. Vi har diskuterat dem under årens lopphär i kammaren. Dit hör t.ex. rätten att blockeraföretag därför att de saknar kollektivavtal. Dit hörvetorätten, som utnyttjas på ett sättsom närmast liknar näringsförbud och svartlistningav företag. Jag läste en artikel om ett heltseriöst företag som ströks från kommunensupphandlingslista därför att man inte hadekollektivavtal. Det är hinder som jag menar måsteundanröjas i ett fritt demokratiskt samhälle.Näringsfriheten måste hållas mycket högt.Förste vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 32 () replik:Herr talman! sade i sitt anförande skall visa ömsesidig respekt. Det håller jagmed om. Jag tycker att grunden för allt arbete överhuvud taget är att man har respekt för varandra.Men hur skall den enskilde arbetaren kunna hävdasig mot företagsledningen? Det är omöjligt -- ochhar varit omöjligt. Anledningen till attarbetarna organiserade sig fackligt var att man inteannars hade möjlighet att hävda sin rätt gentemotföretagsledningen.Sedan är det så mycket tal om förenklingar avlagstiftningen. Mig veterligt kan man inte förenklavare sig arbetsrättslig lagstiftning eller civilrättsliglagstiftning, och se vad den innebär, förrän det harprövats i domstol vad som är civilrättslig ellerarbetsrättslig lagstiftning.Jag tror inte att man med ett penndrag eller ettklubbslag här i kan förenkla enlagstiftning på arbetsmarknadens område som är sålätttolkad att den kan tolkas precis på samma sättav ett stort företag som av ett litet företag. Jag kangivetvis ha fel, men jag tror faktiskt inte det, medden erfarenhet jag har när det gäller framför alltfackligt arbete.Det sägs att kollektivavtal och de arbetsrättsligaavtalen har varit hinder för enproduktivitetsutveckling. Det kanske finnsextremfall som man kan hänvisa till, men om detskulle ha varit så i det stora hela, om detta skulleha varit det stora hindret, så tror jag inte att svenskarbetsmarknad och svensk företagsamhet hade settut som de gjort och gör . Jag tror att varkenfackliga organisationer ellerarbetsgivareorganisationer med rätt kan hävda attdet är på det sättet -- att det skulle ha varit ettsådant hinder. Jag tror i stället att man slåss förrättigheter och förenklingar parterna emellan.Blandar vi oss i för mycket och försämrar denlagstiftning som redan finns , så tror jag så att säga kommer att bita sig i tummen. Vikan då öka konfliktrisken ute på arbetsmarknaden,och då kommer vi att få en helt annan effekt än vadsom egentligen var tänkt. Jag tror alltså att manskall vara försiktig när det gäller den här biten.Anf. 33 () replik:Herr talman! frågar hur denenskilde arbetstagaren skall kunna hävda sig. Vihar starka fackliga organisationer, och de kommersjälvfallet att fortsätta att föra sina medlemmarstalan.Men jag tror inte att de fackliga organisationernatjänar på att få en lagstiftning som lägger allarättigheter hos de centrala fackligaorganisationerna. Vi måste få ned systemet på denlokala nivån så att man kan lösa problemen där deuppstår, på de enskilda arbetsplatserna. Det trorjag är mycket viktigt. är det de centralaorganisationerna, de kollektivavtalsslutandeparterna, som har rättigheterna till information,inflytande etc. De fackliga organisationernas förstauppgift är naturligtvis att hävda sina medlemmarsintressen. Därvid lag tror jag inte att det rådernågra motsättningar.Det är klart att det går att förenkla, att samordnalagar, att se till att lagarna bygger på samma logiskagrunder. Det finns mycket som man kan göra för attförenkla och samordna helalagstiftningskomplexet.Sedan varnade för att gå in pådetta med kollektivavtalen. Här finns alltså ettkonfliktförhållande mellan de fackligaorganisationernas krav på kollektivavtal och dekrav som vi som lagstiftare måste ha på mänskligafri- och rättigheter, på näringsfriheten, rätten atttillhöra eller inte tillhöra en organisation. Det ärlagstiftarens uppgift att lösa sådana konflikter, ochdet är viktigt att utredningen tar tag i detta.Anf. 34 ():Herr talman! När nu ärenden frånarbetsmarknadsutskottet behandlas i kammarenför första gången under det här och trebetänkanden föreligger, så fullföljer vi en traditionsom vi har haft , nämligen attdiskutera arbetsrättsliga frågor m.m. Vi har alltså60 motioner att ta ställning till i den här debatten.Ändå kan man säga att det är annorlunda. Videbatterar hela det här sjoket i ett sammanhang,och medan det varit vanligt med sex betänkandenhar vi nu krympt antalet till tre.En liten parentes, herr talman: Om man vill ha ensamlad och lättläst, för att inte säga begriplig,översikt av svensk arbetsrättslig lagstiftning under25 år, då kan arbetsmarknadsutskottetsbetänkanden rekommenderas för kammarensläsning.Sedan är det också på ett sätt ett historiskt tillfälle.Visserligen har vi några motivreservationer, mendet är första gången som arbetsmarknadsutskottethar ärenden om arbetstider, anställningsskydd,medbestämmande m.m., och vi behandlar dettautan att ha någon reservation i hemställansdelen.Herr talman! har folkpartietefterlyst en översyn av 1970-talets arbetsrättsligalagstiftning. För vår del har vi gjort det utifrån enpositiv inställning till denna lagstiftning, som vi ibetydande utsträckning har medverkat till. Tankenpå en sådan översyn mötte länge ett kompaktmotstånd från socialdemokraterna. Men förrahösten gav de upp sitt motstånd, och påsensommaren utfärdade densocialdemokratiska regeringen direktiv för ettöversynsarbete.Det finns alltså ett samförstånd överpartigränserna om att det arbetsrättsligaregelverket bör ses över. Jag tycker också att manbör slå fast att det inte är meningen att översynenskall leda till djupgående ingrepp i lagstiftningen.Denna har haft och skall även i fortsättningen ha sinstora betydelse för arbetstagarna och derasorganisationer, liksom för den svenskaarbetsmarknaden i dess helhet och dess sätt attfungera. Erfarenheterna från vår omvärld med oftasvaga och splittrade fackliga organisationer visar påvärdet av att vi i har ett fack som är starktoch kan företräda löntagarna med auktoritet ochsaklig tyngd.Det råder alltså enighet om behovet av en översynav den arbetsrättsliga lagstiftningen. Det finnsvidare en för ändamålet tillsatt utredning. blir det då en naturlig slutsats att demotioner som väcktes vid årets början medöversynskrav inte behöver leda till någonriksdagens åtgärd. Vi är också i utskottet eniga omden slutsatsen, även om vi när det gällermotiveringarna har olika syn.Socialdemokraterna anser i sin motivreservation attmerparten av de frågor som tas upp i de borgerligamotionerna innefattas i de nyssnämnda direktiven.Det må vara riktigt att direktiven är brett upplagda.Jag ger gärna den förra arbetsmarknadsministern,som signerat direktiven, en blomma för att detäntligen kommer ett socialdemokratiskterkännande av att det för den offentliga sektornsdel av hänsyn till den politiska demokratin kanbehövas speciella överväganden och lösningar. Dethar vi från vårt håll krävt i flera år.Kärnan i den socialdemokratiskamotivreservationen är dock att våra motioner sägsha helt andra utgångspunkter änöversynsdirektiven. förtigs helt enkelt deproblem som tagits upp, t.ex. attanställningsskyddslagens bestämmelser omprovanställning inte skall hindras av äldre avtal.Rätt ofta tar de socialdemokratiska direktiven uppomvända frågeställningar. Vi har t.ex. kritiseratskadeståndsreglerna, som ofta drabbat hantverkareoch andra småföretagare i överkant hårt. Läserman direktiven får man intrycket att skadeståndenförmenas vara alltför låga!Vår värderade utskottsordförande sade i sitthuvudanförande att socialdemokraterna har andrautgångspunkter än övriga partier, att manföreträder löntagarna och att regeringspartiernat.ex. skulle företräda arbetsgivarnasutgångspunkter. Jag menar, herr talman, att vi sompolitiker måste avvisa denna partsroll. Somparlamentariker har vi den politiska rollen attavväga och nå den balanspunkt som också MonaSahlin sade sig eftersträva.Ett annat exempel gäller föreningsrätten.