prot · GF0945 · 1991-12-13 00:00:00 — I och med detsamlade sektorsbidraget till kommunernasutbildning finns också en risk att man blir merrestriktiv med interkommunala ersättningar förgymnasieelever som önskar studera i andrakommuner.Jag noterar med tillfredsställelse att skolministernmed självklarhet slår fast något som kanske i ochför sig är en självklarhet, nämligen att elever medsärskilda behov måste tilldelas extra resurseroavsett vem som är huvudman för den aktuellaskolan. I den allmänna debatten kan man iblandhöra motståndarna till enskilt drivna skolor göragällande att dessa skulle ''plocka russinen ur kakan''och därmed inte ta sitt ansvar för elever medsärskilda behov. Som jag ser det är det mycket klartatt om det är några som valfriheten är särskilt viktigför, så är det barn med olika typer av handikapp.Friska och trygga barn kan lätt anpassa sig i enstandardiserad värld, men det kan inte barn medhandikapp.Av skolministerns interpellationssvar framgår attdet offentliga bidraget för de skolpliktiga elevernaskall föreslås följa varje elev, men däremot sägsinget om gymnasieeleverna.Jag vill därför fråga skolministern: att även reglera eller garanteragymnasieelevers rätt att fritt välja en annan skolaän den som den egna kommunen anvisar?Anf. 20 ():Fru talman! Det viktiga för mig somsocialdemokrat och norrbottning är att barn ochungdomar, oavsett var de bor i vårt land -- eller imitt vidsträckta län -- skall få en bra skolutbildning.Ingen skall få sämre utbildning för att han bor sjumil från centralorten i kommunen.Detta har vi faktiskt också lyckats uppnå iSverige. Det är det vi är världsberömda för -- attbarn får en bra utbildning oavsett var de bor ilandet. Vi som bor i ett glesbygdslän vet att dettafaktiskt är sant. Socialdemokratisk skolpolitik harvärnat även om våra barn -- om alla barns rätt likvärdig skola.Och det är så här vi vill ha det i fortsättningen. Vivill ha förutsättningar att driva skolor även pålandsbygden och i glesbygden. Men då måste vi hapengar till det. Statsbidraget måste medverka tillatt även kommuner med långa avstånd och få eleverkan ge en bra utbildning till alla elever.Detta tog vi också hänsyn till när vi ändradestatsbidragssystemet här i påsocialdemokratiskt initiativ. Statsbidragssystemetbehovsanpassades helt enkelt. Det var ett brabeslut för glesbygd, för barn med särskilda behovoch för invandrarbarn.Men vet vi inte hur det blir i fortsättningen.Moderaterna i och denborgerliga regeringen har flaggat för ettskolpengssystem i det offentliga skolväsendet. Detsägs i regeringsförklaringen att de offentligabidragen i princip skall följa eleven. Jag hadehoppats att , i skolministernsinterpellationssvar, få min oro stillad när det gällerrätten till likvärdig skola även i glesbygden i det härmoderata skolpengssystemet.Tyvärr kan jag inte säga att jag har fått någralugnande besked av skolministern. Hennes svar ärmycket oprecist och luddigt, och det reser månganya frågor -- det har vi hört tidigare. Jag tycker atthon hänger sig åt flum, när hon säger attkonkurrens stimulerar i glesbygd. Det är bararetorik för att krydda anrättningen.Jag står nu här för att kräva svar. Jag vill veta omäven barn i glesbygd kan räkna med en likvärdigskola i fortsättningen i moderata system. Ellerinnebär ert kommande system att skolpengen skallvara lika för alla elever, oavsett om de bor iglesbygd eller ej? Den frågan har ställts tidigare häri kammaren, och inga svar har getts. Vad skulle deti så fall få för konsekvenser?Jag frågar därför att det oroar mig att skolministerni sitt svar inte vill erkänna att statsbidraget harbetydelse för möjligheten att skapa en likvärdigskola i landet. Hon säger bara att statsbidraget inteskall styra verksamhetens innehåll och resultat. Dåmåste jag påpeka för skolministern att statsbidragetsjälvfallet har betydelse för att alla barn skall få enlikvärdig skola oavsett var de bor.Det kostar mer pengar att driva en skola med 30elever i glesbygd än en med 500 elever i tätort. Enkommun med många byskolor har högre kostnader.Skulle skolpengen bli lika för alla elever oavsett varde bor, innebär det självfallet stora negativakonsekvenser för de här barnen och kommunerna.Den socialdemokratiska regeringen skrev förra åreti propositionen att en förutsättning för att en överlandet likvärdig skola skall kunna uppnås är att allakommuner har så långt möjligt likvärdigaekonomiska förutsättningar för verksamheten iskolan.Nu vill jag veta om skolministern håller med om attstatsbidragets storlek och utformning har betydelseför glesbygdskommunernas möjligheter att erbjudalikvärdig skolutbildning. Jag vill ha ett svar,oroar mig också att i sinhänvisning till beslut inte betonar attriksdagen beslutade att närhetsprincipen ärviktig när elever skall fördelas på skolor ikommunen. Elevens val skall vara grunden. Men kommunen måsteockså kunna ta hänsyn till andra elevers val när denbeslutar hur skolorganisationen skall se ut. Det ärju så ibland att olika elevers intressen kolliderar.Riksdagen har betonat då att kommunen måstekunna väga olika behov mot varandra.Närhetsprincipen var en viktig del avriksdagsbeslutet, men det utlämnar isitt svar. Är det möjligen så att skolministernkommer att strunta i närhetsprincipen även i enkommande proposition och alltid låta valet av skolagå före? Då måste jag fråga vad statsrådet trorhänder i glesbygden.För att förekomma skolministern är mitt svar attskolor som är viktiga för bygden då kan tvingas attlägga ned. Då undrar man om det verkligen ärdithän vi skall komma. Det är i sanning ett mycketstelt och fyrkantigt system som skolministernaviserar. Jag ser många problem när den bistraverkligheten inte låter sig inordnas iskolpengsmodellerna. För regeringen verkar detbara vara en fråga om ideologi i stället för praktiskverklighet.Jag föreslår att vi står fast vid de beslut som vifattade här i . De beslutenförenade olika intressen och medför vi även kantackla olika förhållanden i vårt stora avlånga land.I det statsbidragssystem och den skola vi redan harbestämt oss för, sammanflätar vi elevernas ochföräldrarnas möjligheter att välja skola, skolornasmöjligheter att profilera sig och kommunernasmöjlighet att planera ett skolväsende somtillgodoser alla elevers behov av en bra skola inärheten av sitt hem. Jag vill fråga skolministern:Varför vill ni riva upp principen om en skola för allai hela landet?Anf. 21 ():Fru talman! En likvärdig skola för alla elever är ettav de mest centrala målen för vår skolpolitik. Attge alla elever goda förutsättningar att klara sittskolarbete och dessutom instrumenten att senare tasig fram i samhälls- och arbetslivet är angeläget. Attge föräldrar och elever ett ökat inflytande överskolan är också angeläget. Kring detta finns en storsamstämmighet. Många har känt oro inför detmoderata resonemanget om skolpengen. Innebärdetta en lika stor summa för alla? Får man intechans att stödja svaga elever? Lika skolpeng för allakan ju verka rättvist, men det ger inte alla eleversamma förutsättningar, beroende på den enskildeelevens utgångsläge.I sitt svar framhåller statsrådet att krontalet perelev inte nödvändigtvis skall vara detsamma. Snarare är det ju så att krontalet inte kan varadetsamma. Skall man skapa en likvärdig skolakräver detta med nödvändighet att man fårmöjlighet att ge extra stöd åt elever som har behovav detta.Statsbidraget skall inte styra verksamhetensinnehåll och resultat, säger statsrådet. Samtidigtkommer man inte ifrån att statsbidraget ärbehovsstyrt och tar hänsyn till kommunernasspeciella förutsättningar. Kommer detta att varafallet även i fortsättningen? Hur går det annars fört.ex. kommuner med många flykting- ochinvandrarbarn?Att ge invandrarbarnen likvärdiga förutsättningarinnebär t.ex. att tillgodose behov av extra stöd isvenska. Detta betyder också i viss mening att deeleverna blir dyrare. Dessutom erbjudsinvandrarelever hemspråksundervisning för attvidmakthålla och utveckla kunskaperna i det språksom barnet använder dagligdags i hemmet. Dennaundervisning skall också, enligtregeringsdeklarationen, värnas. Vad händer dåmed dessa elever i ett skolpengssystem? Kan skolorvälja bort invandrarbarn? Ökar inte riskerna försegregation?Dagens Nyheter behandlade detta medsegregationsrisken i sin ledare därman skrev: ''Höga skolavgifter exempelvis kananvändas som ett sätt att sålla fram barn medvälsituerade och engagerade föräldrar. -- -- --Rätten att välja skola ska inte vara en rätt att betalaför att de egna barnen ska slippa skolkamrater somkommer från en svår hemmiljö.Av samma skäl bör skolorna inte hur som helst fåvälja vilka barn de ska ta emot. ''Låt mig tillägga att det för mig som socialdemokratär lätt att instämma i detta. Hur ser statsrådet pådenna problematik?I regeringsdeklarationen anges, som sagts härtidigare, att de offentliga bidragen i princip skallfölja eleven. Någon skall då prissätta den enskildeeleven, t.ex. eleven med behov avstödundervisning i svenska och undervisning i sitthemspråk. I och för sig kan man ju undra vem somskall prissätta eleven, men det kan vi just nu lämnadärhän. Prismärkningen kan emellertid innebäraproblem när det gäller den enskildes integritet. Hurrimmar det med regeringsdeklarationens ord omatt ''den personliga integriteten inte får kränkas''.Till detta kommer att prismärkning påinvandrarbarn kan bidra till att bejaka stämningarsom vi i denna kammare i andra sammanhang äröverens om att bekämpa. Det känns angeläget attfå statsrådets principiella syn på dessaproblemställningar kring invandrarbarn och derasställning i ett skolpengssystem.Anf. 22 (m):Fru talman! Jag är inte säker på att jag hinnerbesvara alla frågor i ett anförande, eftersom det varmånga frågor som togs upp.Först vill jag slå fast att det inte har diskuterats attriva upp beslutet om statsbidrag. Det sektorsbidragsom är infört, det är infört. Det är ganska bra.Däremot tror jag inte att man skall, vare sig man ärsocialdemokrat eller något annat, slå sig för bröstetoch säga att det är otroligt bra för t.ex.invandrarelever. Det finns kommuner med mångainvandrarelever som trots de justeringar somgjordes faktiskt fick mindre pengar än vad detidigare fick för just detta ändamål. Systemet är inteså perfekt.Sedan tycker jag att det ibland är mycket bra att hakommunal erfarenhet. Det är viktigt att riksdageninser att den tid när man styrde verksamheten ochgaranterade likvärdighet med statsbidragen äröver. Statsbidragen till skolverksamheten harminskat år för år. Vill vi -- och det vill vi -- garanteraen likvärdig utbildning av hög kvalitet i alla våraskolor, kommer vi att få arbeta mycket mer med denationella målen, utvärdering och mycket annat.De statsbidrag som finns är inte ointressanta. Dejämnar ut en och annan skillnad, men överdriv intebetydelsen av dem. Om ni tittar i en kommunalbudget får ni se hur mycket de räcker till.Som utgångspunkt för den här diskussionen ärviktigt att inte leva i föreställningen att vi ärperfekta när det gäller att ordna en likvärdigutbildning i alla skolor. Vi har mångamycket bra skolor, men om man har varit ute imånga skolor vet man också att det finns skolorsom fungerar mindre bra. Det finns inte baraekonomiska skäl till detta. Det finns exempel påkommuner där det är svårt att rekrytera behörigalärare. Det finns även andra problem som gör attdet finns bekymmer. Detta är någonting som viskall arbeta med. Den debatt som vi kommer attföra om läroplanen kommer mycket att handla omhur man skall försöka att bearbeta det bekymret.Sedan undrade vad en skolpeng äroch vad vi menar med det. Det innebär inte, vilketmånga socialdemokrater fått för sig, att man skallskicka en check hem till folk i brevlådan. Det är intepoängen. Poängen med en skolpeng är att de medelsom man är beredd att anslå för en elev följer medeleven till den skola eleven och dennes föräldrarhar valt, oavsett huvudman för skolan. Riksdagenvar mycket tydlig i sitt beslut när den slogfast principerna för detta.Nu undrar varför vi skall kommamed en proposition. För att följa upp riksdagensbeslut måste vi för det första ändra i bl.a. en delförordningar. Jag är för det andra mycket välmedveten om de problem som är förknippade meddet här liksom om den oro och osäkerhet som finnsi kommunerna. En av de viktiga avsikterna medden här propositionen är att föra resonemang föroch emot olika praktiska lösningar.Det finns också en utredning -- faktiskt tillsatt avden förra regeringen -- som ser på en del av defrågor som dyker upp när man ändrar system. Dethandlar om avgifterna, som någon tog upp, omnärhetsprincipen, om hur man tar hänsyn till elevermed speciella behov osv.Det är naturligtvis -- det har regeringen aldrigförnekat -- mer komplicerat än vad man kan tro attbyta system. Vi menar allvar med att alla barn skallha en rimlig och rättvis möjlighet att välja skola. Vimåste då också visa litet omsorg om detaljerna ochfölja upp de principbeslut som har fattatmed förslag och resonemang.Hur skall då detta system se ut? Det är riktigt, sompåpekades här tidigare, att man i många kommunernu söker olika varianter. Det finns i princip tvåsystem för att tillmötesgå elever med särskildabehov. Det ena är att man fördelar de resurser somman har tillgängliga -- det statliga sektorsbidragetoch de kommunala medlen -- per elev. Eleverna fårdärvid delas upp i kategorier med hänsyn till olikatyper av särskilda behov. Detta system finns iBelgien, och en del liknande länder. Det ärinte något jättebra system.I det andra systemet fördelar man medel upp till enviss nivå och behåller därutöver enligt olikakriterier en del medel centralt i kommunen.Det här kommer att vara litet besvärligt, men detberor inte på att vi skall ta bort skillnaden mellanoffentliga och privata skolor, utan det är i sig ensvår problematik. Jag skulle inte, med erfarenhetav att hantera hittillsvarande bidragssystem ochkommunal skolbudget, vilja påstå att jag är säkerpå att vi alltid träffar rätt när det gäller attfördela medel för barn med särskilda behov.Den förstärkningsresurs som tidigare fanns hadeuppgiften att vara till för barn med särskilda behov.Vi gjorde i på mitt initiativ en delutredningar, och det visade sig då attförstärkningsresursen, som var till för att man varjeår skulle kunna möta de behov som fanns hos vissaelever, inte alls användes på det sättet. Det gjordesi stället en slentrianmässig fördelning, likadan årför år, och denna stämde inte alls med behoven.Jag tror att den diskussion som måste föras ikommunerna är oerhört angelägen. Den haregentligen ingenting att göra med skillnaden mellanoffentliga och privata skolor.Det ställdes också en som jag tycker väsentlig frågaom gymnasiet. Jag får återkomma till den, eftersommin taletid just nu är ute.Anf. 23 ():Fru talman! Jag vill först konstatera att jag tror attvi är tämligen ense -- det visar också debatten ochbesluten i -- om att det är bra omelever och föräldrar så långt det är möjligt medtanke på de platser som finns tillgängliga kan fåvälja att gå i den skola som man av olika skäl kantycka är bäst. Också har sagt att densom bor närmast en skola skall kunna ha första tjingpå en plats där.Jag måste mot den bakgrunden återigen ställafrågan till : Vad är det ytterligare somhon vill uppnå med prismärkningssystemet för vårabarn? Finns det något annat värde i prislappen påbarnen än just möjligheten att välja utbildning?Den frågan kan man nämligen mycket väl hanterautan prislappar. Det behövs ingen byråkratiskomgång, där någon skall sitta och väga det enabarnet mot det andra, för att valfriheten skallkunna upprätthållas.Beatrice sade att det är bra att ha kommunalerfarenhet när man diskuterar skolfrågor. Ja, dettror också jag. Jag tycker dessutom att det ärvärdefullt att ha erfarenhet både av att varaordförande i en skolstyrelse och av attvara förälder. Jag har under de år som jag varitdetta lärt mig ofantligt mycket om hur skolansvardag ser ut och vad som är viktigt i detsammanhanget. Därav min fråga om hur detpraktiskt skall gå till när resurser skall fördelas. Detallra viktigaste stället där resurser fördelas äri den lokala skolan, faktiskt ute i klassrummet, närlärare och elevvårdspersonal tar ställning till eleversom behöver extra mycket hjälp.Jag har hört på många torg och kan även läsa iinterpellationssvaret att olika elever kan ha olikastora penningpåsar med sig till skolan. Oavsett omdet rör sig om en påse, en check eller någon rad påett papper från skolkontoret till skolan, skall någonskicka med en summa pengar för en utpekad elev.Menar man något med detta, borde det ocksååterspeglas i verksamheten i klassrummet. Deneleven skall för läsåret eller den period det gäller fåmotsvarande resurser. Jag förstår då inte hur lärareoch elevvårdspersonal på skolorna tillsammansmed elever och föräldrar skall kunna ta hänsyn tillsådant som faktiskt händer. Det är ju inte statusquo, helt oförändrade förhållanden, i ett klassrumunder ett läsår, utan de förändras varje dag.Anf. 24 ():Fru talman! Jag tycker att det är bra att BeatriceAsk nu ger besked om att beslutet omstatsbidragssystemet ligger fast. Jag vet hur viktigtstatsbidragssystemet är för skolor i hela landet.Men jag kan därför inte hålla med närhon vill tona ned systemets betydelse för denlikvärdiga skolan över hela landet. Det faktum attjag vet hur viktiga nu gällande behovskriterier förframräkningen av statsbidraget är gör att jag tyckeratt statsbidragssystemet betyder mycket förlikvärdigheten.Jag har tagit fram en del siffror på vad grundskolankostar i olika delar av landet. I mitt hemlän finnsdet mycket stora variationer. I t.ex. Överkalixkostar en grundskoleelev . ,men i i samma län är kostnaden ungefär48 . Jag har också sett på kostnaderna i någraandra kommuner som kanske många här haranknytning till: , UpplandsVäsby . och 63 000 kr.Beroende på olika förhållanden i landet är det alltsåmycket stora skillnader i kostnader förgrundskoleeleverna. Detta speglas istatsbidragssystemet, som därmed har storbetydelse för likvärdigheten. Det är, som sagt, braatt vill värna om det. Men kommerBeatrice också att värna om de behovskriteriersom finns i statsbidragssystemet? Kommerhon t.ex. också att värna om glesbygdsfaktorerna,såsom hur många elever som finns perkvadratkilometer?Anf. 25 ():Fru talman! Statsrådet nämnde här i sitt anförandeatt vi inte skall inbilla oss att vi inom det system somvi har är perfekta på att anordna likvärdigutbildning. Det är säkerligen korrekt att det finnsbrister och saker som man kan förbättra, men minutgångspunkt är då att det är viktigt att vi intebidrar genom systemförändringar till att försämrasituationen. De åtgärder som vi här vidtar bör istället stärka skolan och likvärdigheten iutbildningen. Jag har därför en rädsla förskolpengen.Jag vill vidare säga till att också jaghar erfarenhet från kommunalskolstyrelseverksamhet, om också inte i enkommun av storlek utan från en av demsom här nämnde,. är å andra sidan en typiskinvandrarkommun. Det är mot den bakgrundensom jag gärna vill höra syn påinvandrarbarnens villkor i ett nyttskolpengssystem, och jag hoppas att få göra det.Anf. 26 (m):Fru talman! Först fick jag frågan om man medstatsbidraget också skulle ta hänsyn tillregionala variationer och behov. Ja, alldelessjälvklart. Det står faktiskt iregeringsdeklarationen att hela skall leva.Hur det skulle se ut om vi inte hade skolor i helalandet, begriper inte jag. Det är helt nödvändigt.Preciseringen, detaljutformningen av skolpengenblir en fråga. Vi har ett statligtbidragssystem som ser ut på ett visst sätt, och detblir i kommunen det måste förverkligas. Jag villgärna säga att när vi skriver en proposition kringdet här är inte avsikten att i detalj exakt tala om hursystemet skall vara. Vi kommer att angeprinciperna, för jag utgår ifrån att det finns lokalvariationer och lokala behov, och jag har fulltförtroende för kommunalpolitikers förmåga atthitta rätt i systemet.Varför skall man sätta prislappar på barnen? Detdär är ju egentligen en debatt som jag tycker ärganska tillgjord. Det måste då finnas en ofantligkritik mot det försök till nya statsbidrag som denförra regeringen faktiskt initierade och somriksdagen också fattat beslut om. Vad man gör ärju att lägga ut pengar per elev och lägga till andrafaktorer.Jag delar nog uppfattningen med tidigareskolministrar att vi i gör stora satsningar påutbildning, men det är ett allvarligt bekymmer attdet är mediokert med prislappar inomsystemet. Vi vet inte riktigt hur pengarna använts.Vi är inte riktigt säkra på vad det faktiskt kostar,om man vill ge ett autistiskt barn den bästaundervisningen.Då kan det sägas att det kan förstärka fördomar,om man talar om att det kostar litet mer att hjälpainvandrarbarn, som kommit hit när de är ganskagamla, att lära sig svenska ordentligt. Jag är inte såsäker på det. Jag tror att det är väldigt bra attmotverka fördomar genom faktiskakonstateranden. Nog måste väl vi politiker kunnastå upp för särskilt stöd till ungdomar och barn medolika behov.Jag fick också en fråga om gymnasiet. När manfattade beslut om den nya gymnasieskolan och i endel andra sammanhang har man gett elevens valstörre tyngd. Finns det nationella program ihemkommunen eller har hemkommunen valt attträffa avtal med en annan kommun, hänvisaseleven dit i första hand. Det finns inga lagligahinder för en elev att välja en annan kommunsgymnasieskola, men det finns inte heller någonskyldighet för hemkommunen, om den redan önskade utbildningen, att ställa upp och betalakostnaderna.När det däremot gäller nationella program ellergrenar på nationella program som hemkommuneninte erbjuder, har eleven rätt att välja en skolaockså i en annan kommun. Eleven skall dessutomav den andra kommunen behandlas på sammavillkor som de egna eleverna. Och elevenshemkommun får naturligtvis stå för fiolerna.Men det finns en liten brist här naturligtvis, ochnästa steg blir väl att fundera över om man skallutvidga elevens rätt att välja. Jag har mycket storsympati för det, men jag vet attförändringarna nu ställer rätt stora krav påkommunerna och att det finns en viss oro.Visar det sig att många kommuner, avlokalpatriotiska eller andra skäl, inte har förståelseför hur viktigt det är att följa elevers och föräldrarsval och inte kan åstadkomma vettigasamverkansavtal så att önskemålen kan tillgodoses,måste vi naturligtvis vara beredda att gå vidare ochfatta beslut om ett åläggande för kommunerna. Jagtycker att det är alldeles självklart att kommunen,om en elev önskar gå i en annan skola, försökerupprätta en överenskommelse med den kommundet då gäller.Sedan är det naturligtvis också självklart att enkommun i första hand måste se till sina egna eleversbehov, i enlighet med de regler som gäller i dag.Det tycker jag är rätt viktigt att kommunerna kangöra.Anf. 27 ():Fru talman! sade skolministern att det ärkommunerna som i stor utsträckning skall utformasystemet, och det gläder mig. Det borde då ocksåvara så att kommunerna har möjligheter ävenframgent att arbeta för att uppnå valfrihet ochrättvisa i resursfördelningen utan att införa detsystem med prismärkning av barn som BeatriceAsk varmt förespråkar och som hon inte har kunnatförklara för mig vad det egentligen ligger för värdei.Om syftet med det är en rättvis fördelning, valfrihetoch ökat inflytande för elever och föräldrar iskolan, då kan det uppnås på mycket bättre, mindrebyråkratiskt och mycket smakligare sätt än med dethär prismärkningssystemet.Jag tror innerst inne, , att hela tankenfaktiskt vilar på en uppfattning om att alla barn ärlika eller att de i vart fall har lika stora behov. Dåblir tanken begriplig. Då går det att förstå den. Menden tanken har ju den svagheten att den utgår ifrånfel utgångspunkter. Verkligheten ser faktisktannorlunda ut, och det är min bestämdauppfattning att skolan aldrig någonsin får gåtillbaka till att bli en skola som försöker göra allabarn lika och behandla alla barn som om de hadesamma förutsättningar.Det är nödvändigt, och det är vår skolas storastyrka att den faktiskt har förmått göra det i så höggrad som sker, att skolan visar att den ser varjeelev som en egen individ.Fru talman!