prot · GE0957 · 1991-02-06 00:00:00 — Jag kan barasäga att det pågår ett intensivt tänkande ochanalysarbete, tillsammans med representanter förandra länder, ett slags efterkrigsanalys för att skapaen positiv vision av det som borde kunnaåstadkommas och som måste åstadkommas, omman skall komma till rätta medproblemen där nere.Per sprutade ur sig många frågor. Jag skallförsöka svara på dem också. Varför militärsjukhusoch inte Rödakorssjukhus? En anledning är attRöda korset har så oerhört svårt att komma in i deaktuella länderna. Därför valde vi i detta läge ettmilitärsjukhus. Röda korset gjorde förfrågningar,men vi valde militärsjukhuset, därför att det varden snabbaste vägen. Kriget var överhängande,och man begärde att få ett fältsjukhus.Sedan vill jag gärna knyta ihop det här frågandetmed . Han pläderar för att FNskulle ha fattat ett beslut enligt § 42, dvs. Det hade vi gärna önskat, för dethade då blivit ett mycket klarare FN-grepp överoperationen och därmed förhoppningsvis ocksåstörre inflytande från säkerhetsrådets sida ochmöjlighet att gå in och avbryta eller bestämma huroperationen skall fullföljas. Men hade dettasvenska önskemål efterkommits, då hade vi intebara varit skyldiga att skicka vapen utan ocksåtrupp för att sköta de vapnen, om FN hade begärtdet. Det är FNs stadga, som vi har anslutit oss till,och vi följer alltid FN-resolutionerna.Nu blev det inte ett sådant beslut, som vi i och försig hade önskat för att hävda FNs ställning. Dåkommer frågan om vapenförsäljningen. Envapenaffär som begärs av något av länderna somhar trupper i området skall prövas på samma sättsom alla andra vapenaffärer. Vi har att följa deriktlinjer som har fastställt.Här rör det sig om länder som är krigförande, mende är det därför att FN har givit dem uppdraget attvara det. Det betyder att om vi enligt de svenskariktlinjerna skulle kunna sälja vapen ommottagarländerna inte vore i krig, så tar i det härfallet FN-beslutet över. Vi kan alltså sälja vapen.Någon risk, med det beslut som föreligger i FN,att vi skall skicka trupper -- det var Per Gahrtonstredje fråga -- finns inte. Den möjligheten står inteöppen med det beslut som FN nu har fattat.Så var det detta med Helsingforsdokumentet ocherkännandet. följer väldigt strikta principerdå det gäller att erkänna länder. Vi erkänner interegeringar, utan vi erkänner länder. Det betyder attdet måste finnas ett folk, att det måste finnas ettland och att det måste finnas en regering som harhygglig kontroll över detta landområde. Detförhållandet existerar inte i någon av debaltiska republikerna. Vi vill gärna bidra till att densituationen uppstår så snabbt som möjligt, men denhar ännu inte uppstått.Sedan är det ju så att måste stödja sittinternationella agerande på internationell lag.Internationell lag säger då det gäller attvarje folk har rätt till självbestämmande. Men vihar också, tillsammans med andra länder,undertecknat Helsingforsdokumentet ,som säger att gränserna ligger fast och kan ändrasbara på fredlig väg och genom överenskommelser.Det svaret har vi givit , också tillLandsbergis. Om vi skulle gå en annan väg ochbryta mot de principer som alltid väglett ,skulle vi -- det är jag övertygad om -- försättaSverige i en svagare position då det gäller att hjälpaBaltikum. All den diplomatiska representation somvi har där -- och som inget annat land har där --skulle försvinna, och därmed skulle en del avSveriges möjligheter att agera positivt ocksåförsvinna.Vi ger ganska mycket humanitär hjälp, BertilMåbrink. Jag delar uppfattningen att vi särskilt böranstränga oss. Sjukhuset kan inte ses som ett brottmot neutraliteten. Vi hjälper de sårade från vilketland de än kommer. Enligt den brittiska hemställantill oss skulle fältsjukhuset i första hand avseirakiska sårade soldater. Men det spelar ingen rollvarifrån soldaterna kommer. Vi ger dem enhumanitär hjälp.Det är samma sak med flyktinghjälpen och med denhjälp vi lämnar till de länder som är särskilt utsatta,t.ex. I går hävdades frånsvensk sida i den kommitté som arbetar med dessastödåtgärder internationellt att särskild hjälp måstelämnas till det palestinska folket på Västbankenoch , som är utsatt för ett förtryck. Detstämmer i alla fall inte med Genèvekonventioneneller andra internationella överenskommelser.Om jag har hoppat över någon fråga beror det intepå ond vilja. Tiden börjar ta slut. Dessutom kan jaginte se på någon punkt riktigt vad jag har skrivit.Anf. 45 ()replik:Herr talman! Jag blir något förvirrad av det absolutsenaste som utrikesministern sade när han förde inneutraliteten i sitt resonemang. Jag trodde att detvar klart att inte är neutralt i Gulfkrisen.Jag trodde att som en lojal FN-medlemklart hade uttalat att inte är neutralt iGulfkrisen.Hjälp är naturligtvis bra om det stöder dedemokratiska krafterna. Jag hoppas att det är somutrikesministern säger, nämligen att vad Sverigegör direkt mot är blygsamt. Vi harkurserna och konferenserna. Låt mig uttrycka enförhoppning om att dessa kurser och konferenserfår ett sådant deltagande att det blir till ett stöd förde demokratiska partier och krafter som kämpar ien ordentlig uppförsbacke i och på andraställen i . I all blygsamhet tycker jagatt det är en viktig uppgift för oss.Men det är betydligt mera kontroversiellt med deekonomiska hjälpprogrammen till ,som kan bli till stöd för en förtryckande regim. Detmåste vara en stor uppmärksamhet så att dereaktionära krafterna inte stöds och försvårar förde demokratiska krafterna.Anf. 46 () replik:Herr talman! Jag anser ändå att det skulle ha varitett FN-kommando, med de förpliktelser som följerför del. Om det hade varit ett fullt FN-kommando hade man inte fått den utveckling somvi nu ser och som blir värre och värre.Utrikesministern svarade inte på en fråga som jagtycker är väsentlig och som han nämnde i sitt svar,nämligen om att det är viktigt att kriget hålls inomde ramar som FN anger. FN har angivit att Kuwaitskall befrias från . Anser utrikesministern attkriget hålls inom de ramarna? Det är viktigtatt få svar på den frågan med tanke på vad som harhänt och vad som håller på att ytterligare hända.Det är fråga om bombningar av kärnkraftverk ochsåvitt jag uppfattat trots censuren,fruktansvärdaterrorbombningar av B 52:orna över Bagdad.Vidare har vi militärsjukhuset. Ett krig fungerarinte så bra utan ett militärsjukhus. Jag anser attSverige aktivt har gått in i krigsorganisationengenom att ställa upp med ett militärsjukhus. Rödakorset har resurserna. Varför har vi inte kunnathålla oss inom den organisationen och andrahumanitära hjälporganisationer? Jag tror att det ärviktigt med tanke på att kan spela en aktivroll. Det kanske kan bli verklighet att, såsomstatsministern har föreslagit i , mankan få ett tillfälligt stopp på kriget. Det kanske dåinte återupptas -- i stället hittar man måhändamekanismer för att på fredlig väg lösa problemet.Sverige försitter på grund av vapenexporten dessachanser. Varför inte göra ett uppehåll ivapenexporten? Varför inte utnyttja Röda korsetoch ge organisationen resurser? Det är viktigainitiativ som skulle kunna ta.Anf. 47 PER () replik:Herr talman! Bland utrikesministerns oläsligaklotter stod det eventuellt något om EGsmilitärunion. Om det har som bekant sattupp ett förbehåll. har redan gått ifråndet förbehållet. I socialdemokraternas valplattformstår det något diffust om att man inte bejakar ensådan utveckling. Utrikesministern har tidigaremycket kategoriskt sagt att blir det en militärunionskall inte ansöka om medlemskap. Jagskulle gärna vilja ha en upprepning av detsistnämnda, dvs. att vi får klart för oss att om detblir en militärunion blir det ingen ansökan ommedlemskap.När det gäller frågan om militärsjukhuset och Rödakorset tror jag att man får vända sig till Röda korsetmed frågan. Det låter märkligt att Röda korset inteskulle ha kapacitet att sätta in resurser i det härsammanhanget. Jag tror att det blir en sak mellanRöda korset och regeringen framöver. Det är ettmärkligt yttrande.Utrikesministern säger att det går att sälja vapenenligt gällande riktlinjer. Okej, jag skall inte härfördjupa mig i om det är riktigt eller ej. Dencentrala frågan just nu är: Avser regeringen attbevilja vapenförsäljning till krigförande parter?Det är inte så att regeringen måste sälja vapen ävenom man kan, enligt den egna tolkningen avriktlinjerna. Avser att sälja vapen tillkrigförande parter?Vidare har vi och de övriga baltiskastaterna. Min fråga här gällde inte något fulltdiplomatiskt erkännande av det slag som vi imiljöpartiet i och för sig krävt. Min fråga gälldepresident brev. Vad tänker ni svarahonom? Brevet har även ställts till regeringspartiet.Sverige har ju upphävt sitt erkännande av de trebaltiska staterna på grundval av en illegalockupation. Balterna vill att skall uttala attdet beslutet inte gäller längre. Då blir det en heltannan sak med erkännandefrågorna. Det är intefråga om någon ny befrielserörelse i bortre Uralsom vill skära ut ett område och utropa en fri stat.Det är fråga om tre stater som har existerat enligtall folkrätt och blivit ockuperade mot all folkrätt.Där har som ett av få länder öppetaccepterat ockupation. Det är det som ärbakgrunden, och det är därför vi tjatar. Det ärdärför som president skriver brev ochvill ha besked. Det är den frågan som regeringenförr eller senare måste svara på. Vad är det förkonstiga saker som gör att det skall vara så svårt attsäga att beslutet inte längre gäller?Anf. 48 () replik:Herr talman! Först till frågan om fältsjukhuset. Jagförstår faktiskt inte riktigt den debatten. Dettafältsjukhus är bl.a. försett med Röda korsetstecken, och man arbetar i princip på samma sättsom på ett sjukhus som Röda korset självtupprättat. Detta kan inte vara den avgörandefrågan, och det så mycket mer när ju intehåller sig neutralt i , utan vi står jupå FNs sida. Orsaken till att fältsjukhuset harskickats är ju att den brittiska regeringen har bettom detta. Men de som förs till sjukhuset kommernaturligtvis att behandlas på precis samma sätt avett svenskt fältsjukhus som av ett sjukhus utsänt avRöda korset. Detta är en debatt som verkligen rörsig i marginalen.Sverige är inte neutralt vare sig iMellanösternkonflikten eller i Baltikumfrågan.Sverige har alldeles entydigt tagit ställning tillförmån för de baltiska folken och staterna och tillförmån för de aktioner och sanktioner som FNssäkerhetsråd har fattat beslut om.Utrikesministern försäkrade mig att det pågår ettintensivt arbete med efterkrigsanalys. Det tyckerjag är bra. Det är oerhört viktigt att vi är välförberedda inför detta. Det är svårt, men alldelesnödvändigt. Jag skulle önska att det skedde ettsamråd med partierna i utrikesnämnden ocksåkring detta arbete, som ju tar sikte på två väldigaområden. Det ena är läget i efter ettavslutat krig, och det andra är FNs framtida roll,dvs. de erfarenheter vi får av den situation vi nuupplever och vilka slutsater vi drar när det gällerönskemål om att förstärka och förbättra FNs roll,något som jag tror att vi skulle kunna vara överensom.Anf. 49 () replik:Herr talman! Utrikesministern försökte avvärjamina propåer om ett mer kraftfullt svenskt stöd tillutvecklingen i och i Central- ochÖsteuropa genom att upprepa regeringskanslietsbeskyllningar att budgetalternativskulle vara underbalanserat. Dessa beskyllningar ärlika grundlösa den här gången som de har varittidigare år när motsvarande beskyllningar harkommit. Jag uppfattade i den tidigare debatten attinte heller statsministern var riktigt beredd att ståför dessa beskyllningar, så vi kan kanske avföra detargumentet från debatten.Det vi från bl.a. har efterlyst är attregeringen skall återkommamed ett nytt treårsprogram för det svenskaöstbiståndet. Arbetet med detta kan mycket välpåbörjas innan det nuvarande programmet äravslutat. Framför allt skall detta program ligga påen väsentligt högre ambitionsnivå än det nuvarandeprogrammet. Det vore positivt om vi kunde fånågra sådana utfästelser.Jag vill gärna instämma i det som bl.a. Margarethaaf framhåller, nämligen vikten av att vifryser biståndet till , med undantagför sådana insatser som är direkt riktade mot attstödja demokratiseringskrafterna där. Detta är ettkrav som också har framförts avcenterpartiets partiordförande . Jaganser att detta borde vara en ganska självklarhållning i det nu rådande läget.Det behövs naturligtvis också biståndsinsatser somen följd av den andra konflikt som vi har diskuterat.Vi måste nu ägna mycken tankemöda åtverkligheten efter detta krig, som vi hoppas skall taslut . Det har framhållits avflera talare här , och jag har själv betonat dettatidigare. Behovet av inte minst humanitära insatserär mycket stort. Det vi redan nu kan göra på dethumanitära området skall vi naturligtvis göra, menförmodligen kommer behoven också efter kriget attvara mycket stora.Enligt uppgifter är det tyvärr så, att det svenskakatastrofanslaget är uttömt. Det krävs alltsåomfördelningar. Det är då tråkigt att regeringenbåde för innevarande budgetår och förnästkommande har gjort stora nedskärningar ibiståndet, vilket gör det svårare att klara av dennainsats utan att det går ut över andra länder ochbistånd i tredje världen. Det är också här viktigtmed ett omtänkande och en mer generös hållningfrån regeringens sida, så att kan göraordentliga humanitära insater i utanatt det behöver gå ut över andra , vilkaockså de mer än någonsin behöver stöd.Anf. 50 Utrikesminister () replik:Herr talman! Det fanns redan tidigare ett parfrågor obesvarade, och ett par nya kom till. Jag villförst vända mig till . Det var inte minavsikt att hoppa över hans fråga. Det jag menademed det jag sade i mitt inledningsanförande var attdet förekommit uttalanden från olika håll från deländer som är med i FN-koalitionen, nämligen attderas uppdrag skulle sträcka sig längre än att tvingaIrak att dra tillbaka sina trupper från . Detmenar jag är att gå för långt. Den frågan måste FNssäkerhetsråd avgöra. Det kan inte alliansen självavgöra vid sidan av FN.Det har förekommit uppgifter, som varken harbekräftats eller förnekats, om bombning avkärnreaktorer osv. Om detta har skett strider dethelt klart mot FN-beslut. Vad som i övrigt harförekommit utgår jag ifrån att fårdetaljerade rapporter om och har möjlighet attreagera emot om det finner anledning till detta.Mitt svar på frågan om vapenhandeln vilar påprincipiell grund. Enligt vad jag vet har inga vapenexporterats, men de principer jag redogjorde förgäller. säger själv att han hadeföredragit ett beslut enligt 42 §, vilket hade gett FNen mer central roll, som ju är den roll som FN börha i ett sådant här fall. Vi hade då varit tvingade ochskyldiga enligt att både skicka vapenoch trupp om FN så hade begärt.Svaret på frågan om förhållande till EGom det blir en militärallians var nog en del av detjag skrev illa på mitt papper, Per , och detvar inte min avsikt att hoppa över den frågan.Svaret är, om vi tar det litet teoretiskt, följande.Om man nu under den pågåenderegeringskonferensen skulle fatta ett beslut -- någotsom kräver consensus, dvs. enhällighet -- att nubilda en militärallians, är det inte aktuellt med ensvensk medlemskapsansökan. Detsocialdemokratiska partiet kommer i varje fall inteatt ställa sig bakom ett sådant beslut. Men detta ärett teoretiskt resonemang. Det finns ingenting somtyder på att ett sådant beslut kommer att fattas. Jagkan t.o.m. med stor säkerhet säga att ett sådantbeslut inte kommer att fattas. Vi kan lugnt avvaktadebatten ytterligare ett tag.Vi hoppas ju alla, liksom alla länder, attdet samarbete som har inletts och som skallbaseras på en demokratisk utveckling i varje land,skall leda fram till en ny europeisksäkerhetsordning som förhoppningsvis skallutesluta alla risker för krig i . När vi välkommer dit har vi i denna nya säkerhetsordning fåttden trygghet vi behöver för att veta att vi kan ståutanför krig, om nu sådana skulle uppkommanågon annanstans.Sedan till frågan om Röda korset. Jag träffaderödakorskommitténs ordförande i i förrgåroch hade då långa resonemang om Röda korsetssvårigheter att verka i . Organisationen hadepersonal där, men de kunde inte kommunicera perradio, och man fick skicka bud med budbärare tillgränserna för att överföra meddelanden. Detsvenska Röda korset har av alla möjligaanledningar, som jag inte skall gå in på, haftsvårigheter att komma in i dessa länder. Eftersomdet gällde att handla snabbt föredrog vi att gå denväg vi här valt.Jag menar att ett sjukhus alltid är i människornastjänst oavsett varifrån dessa människor än kommer.En helt annan sak är att vi inte är neutrala ikonflikten. Det kan vi ju inte vara när vi har ställtoss på FNs sida. Jag behöver inte upprepa det.Det är viktigt att vi tillsammans -- i den härkammaren, i utrikesutskottet, i utrikesnämndenoch i andra sammanhang -- får diskuteraerfarenheterna av det som förekommer. PerGahrton har ju rätt. Vi måste försöka åstadkommaatt det kommer något positivt ur detta. Det ärförsta gången FN agerar på det här sättet. FN bordeha agerat tidigare i många sammanhang medsanktioner. Om sanktionerna inte hjälper och mankommer fram till det resultatet måste man ta tillmilitärt våld. har man gjort det. Då måste manefteråt ordentligt diskutera igenom vad manfortsättningsvis kan göra för att sätta större kraftbakom de fredliga medel man kan ta till i en sådankonflikt för att slippa ta till våldsmedel. Dendebatten ser jag fram emot med storaförväntningar.Jag vet inte, , om jag uppfattadeMargaretha på litet välradikala sätt. sade att vi nu skallfrysa biståndet till . Jag skulle viljaatt ni två, om nu verkligenhar denna uppfattning, satte er ner tillsammans ochfunderade litet grand över det här. En fråga nikunde fundera över är varför EGs utrikesministrar,när det fanns förslag om att man skulle frysabiståndet till , efter lång debatt komfram till att det låg i frihetens och demokratinsintresse att detta bistånd fick fortsätta ioförminskad skala. Den andra frågan som jagskulle vilja att ni tog en funderare på, om ni bådanu har den här uppfattningen, är om vi nu sätter inåtgärder mot och drar bort det ringa stöd vihar gett, hur tror ni det kommer att påverka våramöjligheter att hjälpa de baltiska republikerna somär vårt första intresse? Sedan ni grubblat ordentligtpå detta, jag tror inte det tar lång stund, förstår niatt det inte är något särskilt klokt förslag att frysahjälpen i det här läget.Anf. 51 ():Herr talman! Jag föreställer mig att detta avsnittav debatten, som ju är en del av utrikesdebatten,i främsta rummet skall handla om handelspolitiskafrågor i allmänhet och EG--EFTA-frågor isynnerhet. Då tillåter jag mig att med storförtrytelse notera att det finns tvåsocialdemokrater i salen. Två är på väg att gå, ochdet beklagar jag, men det finns två kvar, nämligenarbetsmarknadsministern, som väl kan en del omdetta, och , som inte kan något,antar jag. Hans engagemang är ju stort i andrafrågor. Jag tycker att det är ganska typiskt,åskådliggörande och demonstrerande attregeringspartiet inte är här och deltar i debattenomkring det som kanske är, det tycker i alla fallmånga, det största svenska politiska beslutet under1900-talet, detta att integreras med . Detfinns ingen från regeringspartiet här som vill talamed mig om detta. Jag skall egentligen uttrycka tacksamhet mot de trogna medborgare somsitter på läktaren. De gör i alla fall debattenmeningsfull så till vida att detta ganska generandefaktum, tack vare dem kan föras ut till omvärlden.Vi har fått höra hur statsministern villeförklara innehållet i de två alternativ som finns ipolitiken i , nämligen det han såg somsocialism och det han såg som liberalism.Förlåt mig, , jag ser att han ärkvar i kammaren. Ännu en socialdemokrat.Det fanns alltså två alternativ, nämligen socialismoch liberalism. När nu statsministern skullebeskriva de här alternativen hänvisade han tillförhållandena vid socialismens utveckling nämligenför 60, 70, 80, sedan. Det är ettutomordentligt åskådliggörande exempel på hurstatiskt socialdemokraterna ser på sin samtid. Närhan, och även utrikesutskottets ordförande , skulle beskriva hur det kom sig attsocialdemokraterna ville delta i det europeiskaintegrationsarbetet var det därför att det hade skettförändringar i . Det var alltså inte effektenav en egen politisk vilja. Det var effekten av andrasförhållanden och utveckling. Jag är ganska stoltöver att kunna peka på att moderatasamlingspartiet varit det parti somdrivit på i den här frågan. Vi har under en lång tidvarit det enda parti som har haft en integration medVästeuropa som en huvudpunkt i vårt partipolitiskaarbete.Det är viktigt att man uppfattar handelspolitikenoch dess olika uttrycksformer som en väsentlig delav utrikespolitiken. Utrikespolitiken syftar ju pårelationer mellan människor, och den har enhuvudmålsättning, nämligen att skapa en rättvisvärld som lever i fred.När segrarmakterna såg att det andra världskrigetskulle sluta med en seger för de allierade planeradede för fredens tid och samlades i Bretton Woods1943. Då använde man de ekonomiska krafterna,den ekonomiska integrationen och deninternationella handeln som redskap och verktygför att åstadkomma en framtida värld i fred och enframtida rättvis värld.Vi måste komma ihåg att den Europafråga som vidiskuterar är djupt och nära relaterad till det somvi har talat om så många timmar här i denna dag,nämligen behovet av fred på jorden och en rättvisamellan folken vilken skapar fred. Det ärhandelspolitikens och den integrerade ekonomiskapolitikens mål. Det är ädla och stora mål. Vi kaninte dra oss undan dem, för då markerar vi att viinte står bakom fredens sak. Därför är deneuropeiska integrationspolitiken en oerhört centralfråga i vår tid.Det finns ett uttryck för den politik som jag talarom, handelspolitikens centrala betydelse, nämligende 100 nationernas ansträngning att inom ramen förGATT åstadkomma en verklig internationellhandelsregim. Den ansträngningen har gått i stå,som det heter, på grund av beklagligamotsättningar. Med detta lilla inlägg vill jag endastmarkera det utomordentligt politiskt angelägna iatt alla de nationer som kan bidrar. Att de bidrarmed varje möjlig resurs för att få i gångförhandlingar igen. Där kan bidra. Sverigekan bidra rent allmänt genom att visa sitt starkastöd och hängivelse för och dess mål. MenSverige kan även bidra genom att pröva sig fram iden låsta jordbrukspolitiska frågan.Moderata samlingspartiet har i åretsjordbrukspolitiska motion anvisat en möjlig väg,nämligen att söka åstadkomma en alleuropeiskjordbrukspolitisk samling som skulle kunna utgöraen ny kraft i det låsta GATT-mönstret i denna fråga. Detta blockerar förnärvarande framgången.Europeisk integration är egentligen en del av dennastora handelspolitiska vision som jag har talat om.Vid öppningskonferensen i närUruguayrundan skulle avslutas uttryckte president saken såatt EG är barn av Bretton . Det kanegentligen inte sägas mer poetiskt. Det är sammatanke som bär européerna mot integration, motfred och mot rättvisa. Det var här i som tvåvärldskrig började. Det är här i vi äntligenskall finna vägen för att undvika fler världskrig.Den politiska integrationen är alltså mycket mer änskapandet av en marknad. Den europeiskaintegrationen sträcker sig över hela det politiskafältet, över allt umgänge människor emellan ochframför allt över allt umgänge nationer emellan.Efter det att jag nu i har haft tillfälle attdiskutera syn på möjligheterna attintegreras i , med vet jag att denvision som talar om, det ''snuttifieradeEuropa'' som inte kan, som inte vill, som inte orkarbygga gemensamma system och sammanhållning,utan som i enlighet med den nationella särartensutpräglade tankar håller varje nation för sig, ärnågot som lidande massor inte vill ha.För att deras ekonomi skall kunna utvecklas tillrättvisa och jämlikhet krävs för dem tillgång tillmarknader som kan säkra tillväxten i derasekonomi. Och det kan de bara få om de integrerasmed ett levande Västeuropa.Anf. 52 () replik:Herr talman! gjorde en felsägningsom gör att hela hans anförande blir mer ellermindre nonsens.