prot · GE09114 · 1991-05-17 00:00:00 — I ett säryrkande iförsvarsberedningen har liberalerna,tillsammans med moderata samlingspartiet ochcenterpartiet, framfört att man önskar belysa ensammansättning av försvarskrafterna medutgångspunkt i gällande mål.Vi kan här inte diskutera framtiden utifrånsvaren beträffande dessa planeringsanvisningar,men en principdiskussion är möjlig.Utgångspunkten för diskussioner ochställningstaganden om arméns framtida strukturmåste vara en realistisk syn på kvaliteten iförbanden. Vi i liberalerna har undermånga år påpekat att den materiella standardenmåste höjas, och det är vår förhoppning att ävenandra partier nu ska ha kommit till insikt om attkvalitet måste prioriteras före kvantitet.Vi har, i konsekvens med våra tidigare förslag,begärt att överbefälhavaren skall belysa ettalternativ, där en påtaglig moderniseringgenomförs på ungefär hälften av brigaderna före år2000 samt att handlingsfrihet bibehålls att vid nästaförsvarsbeslut (1996) utöka moderniseringsarbetet.En förutsättning för att detta skall varagenomförbart är med säkerhet attfredsorganisationen bantas och att underhållet aväldre materiel begränsas. De krav påförstärkningar kvarstår som vi förordade inför 1987års försvarsbeslut och som det fattades beslut om,nämligen sjukvårdstransporthelikoptrar ochkvalificerat luftvärn. Medlen som anslogs komnämligen att användas till drift när det gäller dagensarméorganisation i stället för till materielinköp.Vi anser alltså att den utvecklingslinje som vi harförordat och som vi vill ha belyst överensstämmermed de försvarspolitiska målen. Om det visar sigsvårt att realisera denna handlingsfrihetsmodellmåste kvaliteten sättas före numerären i detfortsatta arbetet. Vi kan under inga omständigheterfortsätta med den urgröpning av kvaliteten som harfortgått under alltför lång tid.Även för marinstridskrafterna bör i huvudsakarbetet med den inriktning som lades fast i 1987 årsförsvarsbeslut fullföljas. Utvecklingen avubåtssystemet och anskaffningen avamfibieförband är ett resultat av de beslut som dåfattades. Man bör dock allvarligt överväga om inteproblem med den fördyring som det nyaubåtssystemet drabbats av skall lösas genom attmedel tillförs.Folkpartiet liberalerna kan naturligtvis medtillfredsställelse notera sjösättningen för en månadsedan av Smyge, den testrigg/det försöksfartyg somvi tog initiativ till 1987. Erfarenheterna från dettaarbete bör ge resultat vid utformningen avkommande generationer ytstridsfartyg --ytstridsfartyg som kommer att anpassas förminjakt, minering, bevakning, ubåtsskydd ochattack.De beslut som fattats om inriktningen motanskaffning av fyra tunga kustrobotbatterier harinte kunnat fullföljas. Med den förändring avöverskeppningskapaciteten i somskett kan en lägre ambitionsnivå godtas. Men enligtvår mening finns det vägande skäl att anskaffa enkustrobotenhet för placering på . Vi harockså förutsatt att det, mot flyganfall väl skyddade,fasta kustartilleriet i de viktigaste områdena skallvidareutvecklas.Marinens helikopterförbands placering haraktualiserats, främst genom kopplingen tillgenomförandet av beslutet om ochskrivningarna i propositionen om att enmodernisering av helikopterbasen på skulleanstå.Även om inga förslag ännu har framlagts, är det enhelt oacceptabel tanke att tillgången på helikoptrari skulle upphöra. Frågan omhelikopterkapacitet är inte enbart en försvarsfråga.Vi kan inom ramen för det sambruk vi alla strävarefter för att till fullo utnyttja våra samlade resurserinte godta att den civila räddningstjänsten iVästerhavet helt skulle hänvisas till norsk ochdansk helikopterinsats. Vi får inte fatta felaktigabeslut i vår strävan att maximalt utnyttja enanläggning.Erfarenheterna från ger, som jagtidigare nämnt, klara bevis för nödvändigheten avett bra luftförsvar. De uppgifter som finns omfortskridandet i inger förhoppningarom att satsningen på ett koncept med ett mindreplan som mer ekonomiskt kan lösa uppgifterna varriktig. Med tanke på den ökade livslängd som bådeDraken och Viggensystemen nu har bör man sålångt möjligt, med hänsyn till industrinsmöjligheter, förlänga leveranstiden av de nyaplanen.Det är dock angeläget att påtala att vårluftförsvarsförmåga inte enbart kan lösas genom deflygstridskrafter vi disponerar, inkl. JAS, utan detfordras även en förnyelse av vårt luftvärn.Det är här inte bara den samlade effekten avsystemen som är ett måste utan det måste också vidplaneringen tas hänsyn till möjligheten att skyddavåra baser och anläggningar.Herr talman! Jag har tidigare påtalat de bekymmersom skapats genom att försvarsbeslutet skjutitsframåt i tiden. I vissa avseenden hade dock enhandlingskraftig regering kunnat lösa åtminstoneen del av de frågor som i stort är färdigberedda ochdär majoritet finns i denna kammare för beslut. Såhar ingalunda skett, och det är att beklaga.En sådan fråga berör det militära ledningssystemet.Vi i liberalerna anser att såväl demilitärgeografiska förändringarna i vårt närområdeliksom de svenska krigsförbandens antal ochkaraktär måste ligga till grund för hur vi utformardet militära ledningssystemet. Vi har fört framförslaget att antalet militärområden bör minskas.Det troligen realistiska och mest ändamålsenliga ärenligt vår mening en tremilolösning. Vi välkomnari och för sig den föreslagna ledningsutredning somregeringen vill tillsätta, men vi kan inte förståvarför man inte redan nu kan fatta beslut omsammanslagning av västra och södramilitärområdena. Alla besparingar måstetillvaratas, och denna fråga har förvisso tidigarebelysts. Att lösa stötostenen medcivilområdesorganisationen bör kunna klarasseparat.Vi i liberalerna har under en lång följdav år drivit frågan om direktrekrytering avvärnpliktiga för utbildning inom civilförsvaret.Behovet av utbildad, ung personal för placeringinom befolkningsskyddet är angeläget. Vi hadekommit en god bit på väg genom att allt fler avriksdagens partier anslöt sig till tanken och fattadebeslut om en försöksverksamhet.Nu stoppas detta genom att regeringen villuppskjuta principbeslutet i avvaktan på resultatetav utredningen om försvarets personalbehov.Eftersom det inte finns något realistiskt alternativtill att utbilda värnpliktiga direkt till civilförsvaretför att få en bra organisation, kan vi inte förståvarför man inte nu kan fatta beslut och påbörjaförsöksverksamheten.Just frågan om värnpliktssystemet kommer attbelysas i nämnda utredning. Vi i folkpartietliberalerna välkomnar att man får en ordentliggenomlysning av våra pliktlagar. Vi har vid mångatillfällen i denna kammare framfört att dagenssystem borde omprövas. I det samhälle som vi harskapat är hela svenska folket delaktigt på allasamhällsområden -- så kommer också att bli fallet ihändelse av ofred. Problemet är då bara att en stordel av befolkningen inte har fått information ochutbildning för att klara de uppgifter som man blirsatt att lösa. Tyvärr kommer inte regeringen genombegränsningar i direktiven att utgå från det faktumatt man om man vill ha en helt rationell lösning föratt lösa personalbehovet, måste utgå från såväl denmanliga som den kvinnliga befolkningen. Vårönskan är alltså att den utredning, som skall belysasamtliga pliktlagar borde utgå från tanken på entotalförsvarsplikt.Folkpartiet liberalerna anser att värnplikten sompliktlag skall ge möjlighet att utbilda personal förkrigsorganisationen. Vi har länge hävdat att man dåskall ta vara på den enskildes egenskaper ochutbildning. Vi måste också sträva efter attutbildningen blir så effektiv som möjligt och att densvarar mot utbildningsmålet. Man måste varaöppen för att utbildningstidens längd kan variera.Vi har därför tillstyrkt överbefälhavarens önskanatt inleda försöksverksamhet med kortaregrundutbildning för värnpliktiga som gesbevakningsuppgifter. Den utbildningstid somerfordras skall vara gränssättande. På samma sättser vi med oro på uppgifterna om att dagens 7,5månader inte är tillräckligt för de värnpliktiga somingår i brigaderna. Om så är fallet, börutbildningstiden ökas.Det måste också vara ett krav att den värnpliktigeefter utbildningens slutförande skall placeras ikrigsorganisationen. Med en krympandekrigsorganisation följer därför att antaletvärnpliktiga som behöver genomgå utbildningminskar. Vad som därför måste belysas i denkommande utredningen är hur uttagningssystemetmed dessa utgångspunkter skall utformas. Dettaskall också kopplas till besluten om vår framtidafredsorganisation. Vi som politiker måste alltsåkomplettera överbefälshavarens rent militärabedömning med vårt ansvar att bibehållaförsvarsmedvetandet i varje del av vårt land ochmöjligheten att utbilda förband som kan lösauppgifter i olika delar av landet. Ävenvärnpliktssociala hänsyn måste tas.Inför nästa försvarsbeslut är det avgörande för denfortsatta utvecklingen att beslut fattas om ett välfungerande ekonomisystem ochförbandsproduktionens framtida utformning. Manmåste inom försvaret, precis som inom andrasamhällssektorer, avmonopolisera för att förbättraden interna konkurrensen.Herr talman! Innan jag lämnar dagens betänkandevill jag yrka bifall till reservationerna 1, 8, 11 och65.För att bli mer personlig vill jag, eftersomdet är sista gången jag som ledamot deltar i endebatt om vårt svenska försvar, blicka såväl bakåtsom framåt.Under de år jag här i ägnat mig åtförsvarspolitik och utvecklingen av vårt svenskaförsvar, har jag blivit övertygad om att man måstearbeta långsiktigt och inte falla för snabba impulser.Jag tror att den känslan grundades redan när jagsom frivilligförsvarare hjälpte till medförsvarsinformation under 70-talet.Detta är väl så betydelsefullt , när röster höjsom att förändringarna i världen radikalt skulleminska betydelsen av hur vi utvecklar vårt svenskaförsvar. I det korta perspektivet, och som ett inläggi EG-debatten, anser jag att förtroendet för vårförmåga att försvara vårt land är av stor betydelseäven vid det förhandlingsbordet.Jag är medveten om att min värderade kollegaRoland , som har fler än mina tolvriksdagsår att se tillbaka på när han nu ocksålämnar , har större erfarenhet. Menunder de år jag har haft förmånen att samarbetamed honom har det känts som om vi haft sammagrundinställning när det gäller det svenskaförsvaret.Detta gäller förövrigt alla er, kära kolleger iförsvarsutskottet, som alla bidragit till attutskottsarbetet varit stimulerande och intressant.Därför ett varmt tack till er alla. Och till er somkommer att fortsätta det betydelsefulla arbetet attforma vårt svenska försvar vill jag önska arbetsrooch god fortsättning. Min tilltro till er gör att minavslutning kan gå litet mer i dur än vad demollackord som jag anslog i början gjorde.I detta anförande instämde ,och (alla fp).Anf. 4 i (c):Herr talman! När vi sedandebatterade försvaret här i kammaren, trodde allaaktörer att det skulle fattas ett nyttfemårigt försvarsbeslut. Så blev inte fallet. I ställetfattar vi ett beslut som skall ge någon form avhandlingsfrihet framåt.Regeringen och försvarsminister inte haft kraften och orken att föra en stabilpolitik i försvarsfrågan. Det s.k. krispaketet från ihöstas var spiken i den kista som 1988 årsförsvarskommitté lades ner i.Socialdemokraternas oförmåga atthandlingskraftigt ta sig an de problem somförsvaret brottas med skapar stora osäkerheter utei landet. Vilket eller vilka regementen kommer attfå stryka på foten nästa gång? De anställdassituation är svår. Att ständigt gå mednedläggningshot vilande på sina axlar är en tungbörda.De olika turerna inom försvaret harökat förvirringen. försvarsbeslut var intemånga veckor gammalt när det konstaterades attdet inte höll måttet. hannknappast starta innan den upplöstes.Nästa steg blev tillsättandet av 1988 årsförsvarskommitté med målsättning att tidigarelägganästa försvarsbeslut med , men så blev intefallet utan den kapsejsade , och på denvägen är vi. Och senast bestämdes attvärnplikten skall utredas.Herr talman! Den säkerhetspolitiska situationenhar i vårt närområde förändrats i positiv riktningunder senare år. fall harresulterat i en minskad hotbild, men samtidigtkvarstår osäkerheten om den fortsatta utvecklingeni och dess republiker.Under hela 1970-talet och den tidigare delen av1980-talet skedde en kraftig upprustning i vårtnärområde. genomfördevi i vårt land en reell nedrustning. Det är från dennautgångspunkt vår försvarsdebatt skall starta.Utvecklingen i försvarsmakten efter förstavärldskriget med en kraftig nedrustning somresultat är ingenting att efterapa just i dag.När bröt ut var vårt land i detnärmaste oförberett. Många trodde att det förstavärldskriget också skulle bli det sista kriget. Det vari den andan svensk försvarsplanering levde och somnu återkommer med förnyad styrka.Neutralitetspolitiken har med skiftande framgånghållit oss utanför de stora krigen, men eftergifternaunder var inte av den ärorikasorten. Men därtill var vi nödda och tvungna. I dettillstånd som försvaret då befann sig i gavs det intemöjligheter till ett rakryggat handlande. Låt ossinte hamna i en liknande situation en gång till.I regeringens planeringsanvisningar skall ÖBredovisa ett framtida försvar med en oförändradram. Alla vet att detta kommer att innebärakraftiga nedskärningar inom alla försvarsgrenar.Tusentals officerare och civilanställda kommer attavskedas, regementen och flottiljer får stryka påfoten. Försvarsindustrin är en annan gren som fårproblem. Inte ens på den nivå som ,och liberalerna angett somplaneringsnivå går försvaret obemärkt förbi.Herr talman! Vi har levt på arvetinom försvarsmakten. Gammal materiel måstenågon gång förnyas. Detta är en förklaring till attdet behövs mer resurser till försvaret. Under långtid har urholkningen av försvarets kassakistapågått. Med ett givet mål från statsmaktens sida attalla värnpliktiga skall utbildas så att de kan utgöradugliga krigsförband ges små utrymmen förrationaliseringar. Vi kan aldrig jämföra försvaretsproduktion av förband med t.ex. Volvosbiltillverkning.En priskompensation som är heltäckande och somger försvaret ersättning fullt ut är en nödvändighetom vi inte medvetet vill urholka försvarsmakten.Rapporten från den avsuttna försvarskommitténsarbetsgrupp om priskompensation borde ligga tillgrund för ett rättvisare system.Herr talman! Vi från sida anser att ettekonomiskt tillskott utöver regeringens om 625milj.kr. bör tillföras det militära försvaret nästabudgetår. Vi skapar då en bättre handlingsfrihetinför nästa försvarsbeslut.Att i det närmaste helt upphöra medrepetitionsutbildningen under nästa budgetårbedömer vi vara ohållbart. Det ger en bristandetrovärdighet åt vår försvarsförmåga. Ettkrigsförband som inte övas och samtränas medandra förband får en lägre kvalitet.Vi föreslår därför att ytterligare 300 milj.kr. anvisasför repetitionsutbildningen.Även på försvarsmaterielsidan bör en förstärkningske. Handlingsfriheten kräver detta. Vi villförstärka den delen med 275 milj.kr.Regeringen har gjort vissabeställningar av kostnadskrävande slag som saknartäckning inom försvarsramen. Haubits 77 B var ensådan post. Andra planerade beställningar har fåttskjutas . Samma mönster går igen närdet gäller U-båt 90. Återigen skall en tunginvestering beslasta en oförändrad ram. De hål somkommer att uppstå genom denna lättsinniga politikär alltför stora.Från sida har vi en klar uppfattning attmedel för både Haubits 77 B och U-båt 90 måstetillföras försvaret försvarsbeslut. Vi harett sådant yrkande, men det har av misstag hamnati reservation 37, där det står: ''inriktningen avmarinstridskrafterna med hänsyn tillutgiftsramen''.Vårt yrkande går ut på att finansieringen skall skei nästa försvarsbeslut, och det påverkar därför intebudgetramen 1991/92.Arne i tog upp just denna frågaoch vädjande om enighet från oppositionenangående finansieringen av U-båt 90. För oss icentern är det inte svårt, eftersom vi redan har gjortett klart ställningstagande i dennafinansieringsfråga.Herr talman! Läget inom totalförsvaret är fördagen inte det bästa. Handlingsförlamningen frånregeringens sida har inte skapat det allra friskastehumöret. Men än är det inte . Det finns desom vill få i gång och därmed även getotalförsvaret de nödvändiga resurserna. Centernär ett av de partierna.Anf. 5 ():Herr talman! Jag börjar med att yrka bifall tillreservationerna 13, 19 och 70 i betänkandet.De som har talat här har till en deluppehållit sig vid det inställda försvarsbeslutet ochregeringens ansvar för att det inte blir något beslutnu och för att denna debatt förs i ett slags vakuum.Alla säger att detta är ett mellanår för försvaret.Det är naturligtvis riktigt att regeringen liksom allaandra krafter i ett samhälle har ett ansvar. Men jagvill nog påstå att det inte är på grund avförsumligheter eller ovilja från regeringens sida inte kom fram till en lösning. Så har jagdefinitivt inte uppfattat det. Detta erkännande kanman väl kosta på sig i detta sammanhang.Att tala om handlingsförlamning och att man intehar haft kraft och ork kan naturligtvis bara blimeningsfullt om man sätter det i relation till något,och då naturligtvis till vilken ställningförsvarsfrågan över huvud taget har i svensksamhällsdebatt. Vilken ställning försvaret har kanbara förstås utifrån hur omvärlden ser ut, hur denhar förändrats och vilken form folkets uttrycktavilja får.Jag fäste mig vid en sak som iBengtsfors sade med utgångspunkt i detförbättrade säkerhetspolitiska läget. Men samtidigtbetonade han att det råder osäkerhet. Javisst, detär alla överens om. En sak är att analyseraomvärlden och dra vissa slutsatser av det. En annansak är att formulera vad man vill.Det är helt klart att de borgerliga partierna vill haett starkare eller åtminstone ett icke försvagatförsvar i förhållande till dagens läge. Och tänkerjag på det militära försvaret, eftersom det ärhuvudintresset . Den åsikten har naturligtvissin grund i vilka intressen man företräder som partii ett samhälle som ju inte är sprunget ur gårdagenssituation eller dagens utan har en lång och djuptradition. Här har partierna olika roller. Till dessaroller hör naturligtvis att driva vissa frågor påväljarnas uppdrag. Jag erinrar mig en radiointervjuför med förre högerledarenGunnar . Han påstod att hans avgörandeför att ansluta sig till sitt parti vid den tidpunktenvar partiets inställning i försvarsfrågan. I annat fall,menade han, kunde han lika gärna ha varitsocialdemokrat. För mig är det ett förvånansvärtuttalande, men det belyser vilka krafter som är irörelse och vilka roller partierna har att spela.Vänsterpartiet har naturligtvis också en roll. Viföreträder den del av svenska opinionen somifrågasätter det militära försvaret och som villminska dess betydelse. Det får naturligtviskonsekvenser för hur vi betraktar de andrapartiernas agerande. Det är alltså fråga om attliksom på politikens övriga områden acceptera attdet finns en spännvidd. Vi har vant oss vid att i ensak som gäller rikets fortbestånd, för att uttryckadet högtidligt, skall vi vara eniga. Risken förangrepp utifrån är ett mycket allvarligt hot motrikets fortbestånd -- det är inget tvivel om saken.Men det är inte konstigt om det inom detta områdeskulle finnas olika uppfattningar, liksom vi kanolika uppfattningar om vilken utbildning vi skall geför våra barn, hur vi skall ta hand om våra sjuka ochvårda våra gamla. Det ligger inget suspekt i detta.Den som inte ställer upp för det absolut säkrastenär det gäller militärt försvar, den i varje läge, låtoss kalla det, högsta nivå skall för den skull intebeskyllas för att inte ta ett ansvar. Det är återigenen följd av hur vi betraktar omvärlden och vad vivill göra.För del är slutmålet en värld utanvapen. Förmodligen säger alla att det här vorenågonting som alla ställer upp för. Men för detmesta verkar det vara någonting som är -- låt ossgöra en liknelse -- som den kristna kärlekstanken.Det är vackert i och för sig, men det är minsann intenågonting att bygga praktisk politik på. Även härkan vi skilja oss åt. När jag nu påstår attvänsterpartiets politik syftar till en värld utanvapen, måste det naturligtvis få konsekvenser förhur vi betraktar svenskt militärt försvar . Hurskall vi kunna medverka i en process som överhuvud taget gör att en sådan tanke blir möjlig, göratt vi åtminstone kan komma i gång med enutveckling i den riktningen? Ett sådantställningstagande får givetvis konsekvenser. Detinnebär också i någon mening risker, eftersom få avoss tror att människan i grunden har förändrats, ivarje fall inte under det allra . Vi är allaväl medvetna om att vi styrs av känslor, förmåga tilllogiskt tänkande och det som driver vårahandlingar, alltifrån adrenalin och andra hormonertill övriga, låt oss kalla dem, mer mätbarakomponenter i vår omgivning. Det finns ingenanledning att anta att vi här i skullebesitta något slags högre molarisk halt än mangjorde eller när som helst under dendel av mänsklighetens historiska utveckling som vikan beskriva någorlunda säkert. Men dennasynpunkt innebär naturligtvis ett ställningstagande,som i sin tur innebär att man tar konsekvenser avuppfattningen att vi skall ha en värld utan vapen. Inågon mening innebär det också givetvis risker. Detsom skiljer när det gäller denna spännvidd är omman är villig att ta dessa risker för att nå ett merlångsiktigt och bättre mål.Hur skall nu försvarsbeslutet ses i belysningen avdetta? Det är givetvis att acceptera den praktiskapolitikens svårigheter. Det finns i varje läge enönskan att uppnå enighet. Det som bekymrar osssom sysslar med försvarspolitiken -- inne på detta -- är hur den politiska sistuationenser ut efter valet. Vem skall ta hand om denna frågaefter mellanåret, efter den här debatten som intehetsar upp särskilt många? En trolig utveckling kanmycket väl vara att spännvidden efter valet snarastär större än den är . Vi får alltså leva med densituationen och vänja oss vid tanken att den tidenkanske är förbi då vi hade en relativ eniguppfattning om hur svenskt militärt försvar börutformas.Den utveckling som vi har haft i vårt närområdeinnebär ju till stor del att den militära kapacitet somvi har haft tidigare i stort sett bör kvarstå, men detfinns ändå vissa förhållanden som gör att man kantala om en kvalitativ förändring. Vi räknar inte medatt vi skall utsättas för kustinvasion t.ex. överÖstersjön. Jag tror att det är få i denna sal som överhuvud taget betraktar det som sannolikt. Det börnaturligtvis få konsekvenser t.ex. för vår syn påbehovet av pansarbrigader i . Det ärett exempel där vi menar att utvecklingen i vårnärhet medverkar till att vi kan förändra denmilitära organisationen och gör det möjligt attsänka kostnaderna. Det är givetvis i denna ordningett ställningstagande måste göras. Det finns i ochför sig andra modeller. Man kan fastställa en vissandel av bruttonationalprodukten och säga attdetta skall det militära försvaret få alldelesoberoende av hur det ser ut omkring oss. Det ärförmodligen praktiskt hanterbart ochändamålsenligt men knappast en frukt av ettresonemang om behov som grundar sig på förnuftoch analys.I det stycket kan vi säga att hur vi än mäter detsvenska militära försvarets styrka har det minskat,det har skett en faktisk nedrustning. Från vårtpartis synpunkt är det en helt riktig utveckling. Denmilitära andelen av bruttonationalprodukten harminskat, andelen av statens budget har minskatmen vi vill minska den ytterligare. Då kan man sägaatt det är propagandistiskt att göra det. Det är ett ivissa kretsar populärt beslut. Javisst, men det kanockså betraktas som ett förnuftigt förslag, medutgångspunkt i de värderingar som jag harredovisat här tidigare.När vi säger att vi vill minska det svenska militäraförsvarets ekonomi under det härbudgetåret medför det naturligtvis mycketdramatiska ingrepp. Det är ingen lätt uppgift.Förmodligen är det på gränsen till vad man kanåstadkomma, om inte organisationen skall lamslåshelt och hållet och enbart ha att göra med sin egenminskning. Det är möjligt att det kan finnas andraslutsatser av det, men jag tror att det mycket välkan förhålla sig så. En kritiker kan också säga att10 % är en lättförståelig och lättuppfattad siffra ochav den anledningen lämplig att välja.