prot · GE09112 · 1991-05-15 00:00:00 — Den gröna strategin för enomstrukturering av den offentliga sektorninnehåller flera komponenter. Gemensamt förstrategin är att värna om det sociala ansvaret fördem som verkligen har det svårt i samhället, medanmedel- och höginkomsttagare i ökad usträckningsjälva får finansiera sin konsumtion och socialatrygghet.Dagens system med socialförsäkring och bidragfrån staten till hushållen bygger på en blandning avflera olika principer. ATP, sjukförsäkring,föräldraförsäkring och arbetslöshetsförsäkringföljer inkomstbortfallsprincipen, dvs. ger i störreeller mindre grad ersättning för förloradarbetsförtjänst. Andra bidrag ger en sortsgrundskydd, lika för alla, t.ex. folkpensionen ochdet allmänna barnbidraget. Det finns ocksåinkomstprövade bidrag som trappas av ellerbortfaller vid högre inkomst. anser attsocialförsäkringarna i större utsträckning skallbygga på principen om skydd för en grundstandard,lika för alla, kompletterat med vissainkomstprövade bidrag. Principen att samhälletstår som garant för en grundstandard som det gåratt leva på men inte ger något utrymme för en merutvecklad privat konsumtion står iöverensstämmelse med de gröna värderingarna omåterhållsamhet med materiell konsumtion. Dettaleder också till att människor med högre inkomstersom vill skydda sig mot inkomstbortfall i högre gradän själva får svara för sitt försäkringsskydd.Ett sådant arrangemang har minst två ytterligarefördelar.Det privata hushållssparandet ökar genom attmänniskor får ytterligare motiv att spara.Fördelningspolitiskt uppstår det en omfördelningtill förmån för personer med lägre inkomst. Dettasker om nuvarande finansiering av grundskyddetkvarstår, dvs. arbetsgivaravgifter i proportion tillinkomsten och utan tak. Fördelen är att denna formav fördelningspolitik inte innebär högreobligatoriska marginaleffekter. Den som vill ha enkompletterande försäkring kan ordna det självgenom att låta premien belasta det privatakonsumtionsutrymmet. Utöver inriktningen pågrundskydd är det också i vissa avsocialförsäkringssystemen rimligt med en visssjälvrisk.Det är också viktigt att man släpper loss krafterna isamhället. De stora offentliga systemen som skola,sjukvård, barn- och äldreomsorg är oftamycket stela och tungrodda. Genom att lätta påregleringar och tillåta att nya alternativ får arbetapå lika villkor måste det vara möjligt att få ut merservice för pengarna. De enskilda individernamåste i ökad utsträckning få inflytande ellerdisponera över medel för barnomsorg och skola.Finansieringen av tjänsterna kan i många fall skiljasfrån själva utförandet. För utförandet av tjänsternabör offentliga, kooperativa och privata lösningarfinnas sida vid sida. Det kan ge en stimulerandekonkurrens med utveckling av många olikalösningar för att tillgodose medborgarnas behovsom säkert skiftar mycket.Skattereformen har ju medfört att vissa grupper harkommit i kläm, t.ex. vissa pensionärer. Här harman då ordnat en del provisoriska lösningar. En heldel av de förslag som vi har sett i Ny start förSverige går i motsatt riktning mot vad manbetraktar som en rättvis fördelning. Partierna ifråga vill t.ex. ta bort ATP-avgiften över det s.k.taket på 7,5 basbelopp. Då bidrar man inte tillfinansieringen för dem som har det sämre.En grön politik för en ekologiskt balanseradutveckling ställer stora krav påfördelningspolitiken, eftersom det totala utrymmetför privatkonsumtion inte kommer att växa påsamma sätt som i dagens förslag.Låginkomsttagarna måste med lämpliga åtgärderskyddas för t.ex. ökade utgifter för energi ochboende som kommer att bli en effekt av den grönapolitiken. Men fördelningspolitiken måste drivasmed sådana medel att man inte med alltför högaskatter och marginaleffekter åstadkommer attekonomin fungerar sämre, med påföljd att denödvändiga produktivitetsförbättringarna ochmiljöinvesteringarna inte kan komma till stånd. Vitror inte att det är realistiskt att de närmaste årensänka skattekvoten. Möjligen kan man tänka sig enliten höjning för att sätta i gång godamiljöinvesteringar, men det måste göras med storförsiktighet, så att det inte blir allvarliga verkningarpå samhällsekonomin.Inom ramen för en i stort sett oförändradskattekvot bör det vara möjligt att göra justeringarav inkomstskatterna med högre grundavdrag ochhögre marginalskatt. En annan viktigomfördelningseffekt uppkommer, om mangenomför förslaget om grundpension ochregressiva ersättningar inom vissasocialförsäkringar. Detta gör att medel- ochhöginkomsttagarna får avsätta en del av sin privatakonsumtion för kompletterandeförsäkringspremier. Denna omfördelning har intesamma negativa verkningar som en ytterligarehöjning av marginalskatten skulle ha.Omläggningen med ökade skatter på energiråvaroroch utsläpp i kombination med minskade skatter påarbete i allmänhet har också positivafördelningseffekter. Högre inkomsttagare är iallmänhet större konsumenter av t.ex. energi, ochdå blir det också möjligt för den enskilde att självpåverka sin skattebelastning genom att levaenergisnålt eller miljövänligt. Som vi sagtär det viktigt att ge ett särskilt stöd tillglesbygdsboende, så att de kan utnyttja kollektivatransportmedel. Därför tycker vi att det är mycketviktigt att man ser över de rådandemonopolsystemen. Jag vill därför yrka bifall till vårtkrav på att de här frågorna skall utredas. Bifall tillreservation 2!Anf. 122 PER ():Herr talman! Det var i någon mening intressant attlyssna på , och . Men jag måste säga att jag ser litet skillnadmellan det som sades och den rubrik somdiskussionen förs under, nämligen utveckling avoffentlig sektor.Vi är inte oeniga i allt. Det kan tyckas så, framförallt när man lyssnar på . Vi är heltöverens med om resonemanget attdet är medborgarnas behov och önskemål som skallvara styrande för arbetet inom den offentligasektorn. Den offentliga sektorns uppgift är att geservice och trygghet. Men jag tycker också att viskall kunna vara ense om att det finnsgrundläggande skillnader mellan verksamhet somdrivs i offentlig regi och verksamhet som drivs iprivat organisationsform. Det kan t.ex. gälla synenpå demokrati och självklart kraven på offentlighet.Det kan också gälla olika krav på rättssäkerhet, närvi diskuterar eventuella och faktiska skillnadermellan verksamhet som drivs i offentlig resp. privatregi. Men det finns också skillnader inomverksamhet som drivs i offentlig regi. Där finnsmyndighetsutövningen, den allmänna servicen ochden kommersiella verksamheten, vilka helt klarthar olika regelsystem och är av olika karaktär.Nu diskuterar vi utvecklingen av den offentligasektorn. Läser man reservationen på s. 9 och 10 kanman rätt snabbt komma till frågan om detta ärutveckling av den offentliga sektorn. Jag tror att detsom diskuteras i reservationen snarare kanbetecknas som en avveckling av den offentligasektorn. Då har man kanske skäl att ställa sig enannan fråga: Vilken garanti för trygghet och serviceger egentligen marknadslösningarna?Jag är av den uppfattningen attbudgetpropositionen visar på vägar som kan föramycket långt och som garanterar den trygghet ochservice som människor har behov av. Dentryggheten och den servicen garanteras för alla, intebara för några.Visst finns det vinnare i det system somreservanterna pekar på. Man pratar om vinnarna,men man glömmer att det också finns förlorare. Jagvill gärna ha sagt att de marknadslösningar somman förespråkar på intet sätt är någon garanti förtrygghet och service. Nyliberalismensmarknadslösningar är inte alltid sådana att degaranterar och tillfredsställer de mänskliga behovsom finns.Med detta ber jag, herr talman, att få yrka bifall tillfinansutskottets hemställan.Anf. 123 ():Herr talman! Per talade ommedborgarnas behov och önskningar som grund förservice och trygghet samt att den offentliga sektornär den yttersta garanten för detta. Han sade ocksåatt det finns grundläggande skillnader mellan ossoch socialdemokraterna när det gäller i vilken formsom servicen och tryggheten skall garanterasmedborgarna, om det skall ske enbart i offentligregi eller om det också skall kunna ske i privat regi.Det är alldeles riktigt att det finns grundläggandeskillnader mellan våra synsätt. Men jag vill säga tillPer att vissa delar av den offentligasektorn, den som gäller klar myndighetsutövning, iregel naturligtvis skall ske i offentlig regi. Jag gavett par exempel på detta. Däremot menar jag på många andra områden, kanske t.o.m. på deflesta andra områden, kan pröva andra alternativ.Jag tycker att socialdemokraterna har varitutomordentligt tröga och dåliga på att tillåta andraalternativ och andra möjligheter. Det har lett till attmarknadslösningar inte har kunnat prövas. Därförblir också medborgarna förlorare i det härsystemet. De kan inte få just sina önskemåltillgodosedda, eftersom det offentliga systemetenbart ger en typ av service. Det är mycket stelbentoch saknar den flexibilitet som vi vill eftersträva.Med olika former av marknadslösningar kan enstörre flexibilitet och därmed en högre servicenivåför medborgarna tillgodoses.Anf. 124 ():Herr talman! Det var trevligt att höra att Per OlofHåkansson vet att det är medborgarnas behov somstyr den offentliga tjänsteproduktionen. Men jagmåste säga att han ganska snabbt förföll till en merbeklaglig argumentation, nämligen till sådant somjag har hört förut och som jag egentligen inte tyckerlämpar sig någonstans, men faktiskt allra minst iriksdagens kammare. Det gäller den typ avformuleringar som går ut på att det här inte handlarom utveckling utan om avveckling och allehandanyliberala tankegångar.Jag ställde en enda fråga. Med utgångspunkt i ettsystem med offentlig solidarisk finansiering, somPer , jag och, såvitt jag förstår, allaandra i denna kammare är helt överens om, frågadejag: Vad gör det för skillnad för medborgarna omtjänsten produceras i regi, i landstingetsregi eller av ett privat företag? Jag kan ta ettkonkret exempel: husläkaren. Det är en aktuellfråga som vi i liberalerna driver och somfler och fler ansluter sig till. Människor skall få enegen doktor. Tror Per att han, jageller någon annan känner sig mer eller mindretillfredsställd beroende på om denne doktor har enrock som det står ellernågot annat landstingsnamn på eller om doktornhar en rock som det står AB XYZ på? Jag tror intedet. Jag tror att människors känsla av förtroendeoch tillit till sin doktor har helt andra orsaker änvilken arbetsgivare denne doktor råkar ha.Dessutom tror jag att det finns en annan aspekt somPer glömmer bort när det gällerkonkurrens och valfrihet. Den anknyter till deanställdas tillfredsställelse. Det är väldigt mångamänniskor som arbetar med vård, omsorg ochutbildning. Flertalet av dem är kvinnor. En aspektpå att införa konkurrens är faktiskt att de anställdapå många områden kommer att finna sig vara bäst.I dag upplever många en konflikt och tycker klankar på dem, att de gör ett dåligt jobb. Medkonkurrens kommer väldigt många av dem attuppleva att de faktiskt är bättre än andra. Dekommer att klara konkurrensen bra. Tänk, vilkentillfredsställelse det måste vara för kanske enmiljon människor att få uppleva dennayrkesstolthet! Det vill Per förnågra dogmatiska principers skull förmena dem.Jag tycker att det är litet larvigt.Anf. 125 PER ():Herr talman! Jag skall gärna med både diskutera sjukvårdsfrågorna.Vad det handlar om är inte att titta på några delarav en sjukvårdsverksamhet, utan att titta påhelheten. Vi kan göra en jämförelse mellan detsvenska systemet och det system som finns t.ex. iUSA. Titta på folkhälsotillståndet, på kostnaderna,på var sjukvårdsproduktionen konsumeras och påvem som står utanför! Det måste ut vilka somär vinnare och vilka som är förlorare i resp. system.Då finner man mycket snabbt i en diskussion somger svar på de frågor som ställer ochäven på de som indirekt ställer,nämligen att tillgängligheten är viktig. Det måstefinnas en tillgänglighet av hela sortimentet, intebara av det som är kommersiellt intressant. Jag kankontra de många frågor som ställts med min fråga:Vilken garanti ställer marknadskrafterna för attäven det mycket udda och speciella vårdbehovettillgodoses till det pris som man har att jämföra mednär vården bedrivs i offenlig regi? Enligt mitt sättatt resonera finns här mycket av svaret på den frågasom ställde om defördelningspolitiska skälen. Det handlar omtillgänglighet när den behövs och det handlar omden totala kostnaden. Jag skall med intresse föra endiskussion, kanske inte , men senare, om detvå system som finns och som exemplifierar de olikalösningarna; den svenska modellen och den modellsom finns i USA.Jag vet att det är många som har diskuterat densaken. Men det brukar bli så i slutänden att mankonstaterar att vi i har en bra offentlig vårdsom man inte skall klanka på. Dessutom skall manakta sig för att driva marknadslösningarna förlångt.Ytterst handlar det, som vi har sagt ,om att garantera trygghet och service åt alla, intebara åt ett fåtal.Anf. 126 ():Herr talman! Det låter vackert när Per OlofHåkansson talar. Men han lyssnar inte alls på detsom sägs, och då tänker jag på det som den ställdafrågan gällde.Jag talar inte om ett amerikanskt system. Jagkänner inte någon vare sig här i kammaren eller iSveriges land över huvud taget som förespråkar ettinförande av ett amerikanskt system. Vad jag talarom är ett system med samma typ av finansieringsom den som vi har . Det gäller alltså ensolidarisk finansiering av angelägna socialatjänsteverksamheter. Det är finansieringssystemet,Per , som garanterar att det helablir rättvist och tillgängligt. Det ärfinansieringssystemet som garanterar att det inteblir en fördelning efter, som det brukar heta,plånbokens tjocklek t.ex.Med utgångspunkt i det faktum att vi tycker lika ifråga om finansieringen frågade jag: Varför i all sindar skall produktionen skötas genom kommunalaeller statliga monopol? Det är det som ärproblemet. Per parti har ändå inågon mån lyckats bena ut problematiken i detsammanhanget. Det talas ju ändå om en vissskillnad när det gäller producentrollen ochbeställarrollen. I viss mån handlar det om sammasak. Men arbetet med detta går väldigt långsamt,och man verkar inte ha uppmärksammat att detfaktiskt går att så att säga lägga producentrollen varsom helst för att möjliggöra att beställaren har fleraalternativ att välja mellan.Garantin ligger alltså i den solidariskafinansieringen, och denna har jag icke ifrågasatt.Tvärtom tycker jag att den är oerhört viktig. Vadjag däremot i hög grad ifrågasätter är om manverkligen propagerar för en avveckling avexisterande produktionsmonopol. Men kom inteoch tala om ett amerikanskt system, för ett sådantvill ingen ha!Anf. 127 ():Herr talman! I denna min andra replik inskränkerjag mig till att instämma i vad sade.Rent allmänt vill jag dessutom säga till Per OlofHåkansson att det finns väldigt mångavanföreställningar i när det gäller detamerikanska vårdsystemet. Jag skulle viljarekommendera Per att sätta sig ini hur det amerikanska försäkringssystemet och denamerikanska sjukvården fungerar. Det finns ett ochannat lära även i det sammanhanget.Anf. 128 PER ():Herr talman! Visst behöver vi alla i någon månsätta oss in i vad saker och ting handlar om. Jag görgärna min hemläxa. Men då hoppas jag att ocksåmina meddebattörer gör sin hemläxa.Det är faktiskt ganska länge sedan vi i hadeett produktionsmonopol på sjukvårdsområdet.Där jag bor råder det frihet när det gäller attvälja sjukhus. Det finns alltså en konkurrens. Menpoängen är att man genom det system som finns harmöjlighet att garantera alla typer av sjukvård. Jaghävdar alldeles bestämt att marknadskrafternaaldrig kan garantera samma typ av sjukvård. Då fårman koncentrera sig på det som på något sätt ärlönsamt. Det som är särskilt besvärligt,kostnadskrävande eller svårt att hantera kommeratt försvinna från sortimentet.Min fråga blir: Vem garanterar då den trygghet ochden service som alla människor har rätt att kräva?Anf. 129 ():Herr talman! Till Per vill jag barasäga att det visserligen finns en frihet inom vårtlandsting. Man kan alltså välja önskad vårdenhet --men bara så länge man håller sig inom det offentligavårdsystemets ram. Det är den stora och avgörandeskillnaden.Anf. 130 ():Herr talman! Det brukar vara möjligt att föraganska intressanta debatter, där man talar omsamma sak. Men det är litet tråkigt att här behövakonstatera att Per envisas med attupprepa att den som inte tycker som hanförespråkar i stället något slags allmänt nyliberaltsystem innebärande att det är marknadskrafternasom råder. Den som är fattig kan inte få brasjukvård, barnomsorg, äldreomsorg osv. Men harvi inte passerat det stadium där den typen avargument var gångbara? Det här ger en otrevligförsmak av vilken valdiskussionsteknik som kanväntas, men som jag hade hoppats att vi skulleslippa.Men, Per , det handlar om heltandra saker. Och det vet Per . Jagtror att jag har upprepat vad det handlarom. Om vi har ett system med en solidariskgemensam finansiering -- om nu såväl Per OlofHåkansson och jag som alla andra tycker sammasak är det mycket bra, för då behöver vi inte tvistapå den punkten -- varför skall då inte produktionenav så här viktiga tjänster kunna ske i olikaalternativa former? Det kan då vara fråga om enproduktion i regi, i regi, iprivat regi, i kooperativ regi osv.Det heter ibland att man inte får tjäna pengar påsocialt angelägen prodouktion. Men det är, medförlov sagt, en mycket egendomlig tes. Det innebärpå något sätt att den som arbetar med vård, omsorgoch utbildning inte skall ha någon lön. Men det ärju på lönen som man lever. Jämför med vad t.ex. ensmåföretagare skulle göra som har ett privat dagis.Det handlar ju om en ersättning för en arbetsinsats.Den som är anställd får ju lön.Den argumentation som jag här talar om återfinnsinte i det betänkande som vi behandlar, ochdet är i och för sig glädjande. Men jag tycker att detär angeläget att Per visar oss atthan kan skilja på detta med finansiering ochproduktion. Om han visar det, skulle det vara ettmycket stort framsteg. Jag tror faktiskt man när detgäller förnyelsearbetet med den socialatjänstesektorn därmed skulle ta ett betydande stegframåt.Anf. 131 PER ():Herr talman! Jag kan skilja på detta medfinansiering och produktion. Men jag vill gärnaockså att vi ser till helheten i fråga omproduktionskostnaden. I det avseendet tror jag attvi kommer fram till litet olika kostnadsnivåer vidsummeringen när det gäller delsverksamhetsformen med tanke på devalmöjligheter som finns, dels det system somAnne talar för. Det är alltså helheten vadgäller kostnaderna som vi skall se till. Det handlarinte om någon abrovink för att nå speciella resultat.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )16 § år 1990Föredrogsfinansutskottets betänkande1990/91:FiU27 (redog. 1990/91:8 och redog. 1990/91:9).Talmannen konstaterade att ingen talare varanmäld.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )AjourneringKammaren beslöt att ajourneraförhandlingarna till för middagsuppehåll.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 19.0017 § Offentlig upphandlingFöredrogsfinansutskottets betänkande1990/91:FiU28 Offentlig upphandlingAnf. 132 ():Fru talman! betänkande nr 28 omden offentliga upphandlingen innehåller någrareservationer från liberalerna ochmoderaterna som jag skall tala för. För tidsvinnande kommer jag att yrka bifall endast tillreservation nr 1 och begära rösträkning om den,men naturligtvis står vi bakom även övrigareservationer där våra namn förekommer.De riktlinjer för den offentliga upphandlingen somnu gäller antogs av redan i början av1970-talet, närmare bestämt 1973. Det beslutetföljde i allt väsentligt den s.k.upphandlingskommitténs förslag, som innebar enlagreglering av den statliga upphandlingen samt enordning för den kommunala sektorn som syftade tillatt på frivillig väg få till stånd en överenskommelsemellan de kommunala och de statligaupphandlingsreglerna.Det blev alltså inte någon lagreglering av denkommunala upphandlingen, och det skall jagåterkomma till senare i mitt anförande, fru talman.Den statliga upphandlingen, som alltsålagreglerades, skulle bedrivas enligt affärsmässigaprinciper. Det innebär i praktiken attmyndigheterna i valet mellan olika anbud inte skallta andra än affärsmässiga hänsyn oavsett om valetstår mellan enbart svenska anbud eller om ocksåutländska anbud finns med i konkurrensen.Undantag kan medges, antingen avsysselsättningsskäl eller också för att främja densvenska industrins utveckling. Dessa undantagöppnar emellertid möjligheter för att stödja vissaföretag genom att inte välja det affärsmässigt bästaanbudet. Skälen kan vara att man vill förhindranedläggning eller inskränkning, eller andralokaliserings- eller regionalpolitiskaomständigheter.Reglerna för den offentliga upphandlingeninnehåller -- det kan vi se bara genom de exempelsom jag har nämnt -- så många möjliga undantagfrån principen om affärsmässighet att den ipraktiken kan frångås.Vi reservanter tycker att det behövs en översyn avupphandlingsreglerna för att ge de rentaffärsmässiga övervägandena en mer avgöranderoll än de har. Stöd till företag börundvikas, och det får absolut inte ges viaundantagsregler för den offentliga upphandlingen.Om det är så att det, av exempelvissysselsättningsskäl, är nödvändigt med riktadeinsatser bör de göras direkt över statsbudgeten ochinte genom någon klurig formulering iupphandlingsförordningen.Nu är det emellertid så att en närmare anslutningtill EG tvingar fram en anpassning av vårainhemska upphandlingsregler till dem som gällerinom gemenskapen. Men fram till att viär medlemmar uppstår det naturligtvis problem.EGs upphandlingsregler, som baseras påaffärsmässighet och objektivitet, gäller endast deanbudsgivare som finns inom gemenskapen.Anbud från tredje land -- exempelvis -- fårdäremot diskrimineras om det inte faller underGATT-överenskommelsen om statlig upphandling.Detta ställer naturligtvis till problem för länder somSverige, som inte är medlemmar.De här nya reglerna för den offentligaupphandligen inom EG kommer att leda tilleffektivtetsvinster och besparingar för denoffentliga sektorn inom gemenskapen. Det ledertill en hälsosam ökning av konkurrensen mellanföretagen. Uppskattningen visar att denutvecklingen leder till besparingar på ungefär enhalv procent av EGs samladebruttonationalprodukt. Om man översätter det tillsvenska förhållanden motsvarar det en besparingpå . Det finns alltså klara skäl föross att anpassa oss till EGs regler.För det första skulle EG-reglerna för upphandlingkunna skapa intressanta affärsmöjligheter försvenska företag, men för det krävs det naturligtvisatt lyckas uppnå ett fullvärdigt medlemskapi gemenskapen. För det andra måste de svenskareglerna för den offentliga upphandlingenharmoniseras med EGs, så att principen omaffärsmässighet ges ett verkligt innehåll.Den nuvarande situationen för kan skapaproblem i det framtida samarbetet med EG vidbehov av rättslig prövning av tvister mellanexempelvis den svenska staten och ett utländsktföretag. Frågan är var denna rättsliga prövningskall ske. Inom EG kan företagen vända sig till för att kontrollera att anbuden är riktigtutformade. Men vi kan alltså inte göra det.Den översyn som vi reservanter vill ha av deoffentliga upphandlingsreglerna bör, mot denbakgrund som jag här har tecknat, leda till attreglerna harmoniseras med de regler som tillämpasinom gemenskapen.Fru talman! Låt mig nu gå tillbaka till denkommunala upphandlingen, som vi reservanteranser bör regleras i lag mot bakgrund av dennasektors stora betydelse för den ekonomiskaaktiviteten i och dessutom statsmakternasallmänna, övergripande ansvar för den ekonomiskautvecklingen.Det är ju så att den nuvarande ordningen i alltförstor utsträckning befrämjat ineffektivitet ochbristande konkurrens och inte, som vi vill, ökadkonkurrens.Näringsfrihetsombudsmannen har påtalat ett antaluppmärksammade kommunalaupphandlingsärenden och föreslagit attlagregleringen skall ge ett bättre skydd än dennuvarande ordningen med ettupphandlingsreglemente.