prot · GE09112 · 1991-05-15 00:00:00 — Svaret på frågan är alltså: Regeringens avsiktär att skapa förutsättningar för en offensiv ochframgångsrik filmpolitik också i fortsättningen,vilket den hittillsvarande filmpolitiken faktisktockså har varit, men att göra det på grundval av ettutredningsarbete där alla berörda har möjlighet attvara med.När vi diskuterar film blir diskussionen lätt litetteoretisk. Jag skulle, för att konkretisera fråganlitet, vilja ställa en fråga till , , och andra som deltagit idebatten: Vilken av de svenska filmer sompremiärvisades tycker ni varden bästa som ni har sett? Om ni skall dra slutsatserav varför den blev eller inte blev enpublikframgång, vad skulle ni dra för slutsatser?Vad var det för insatser som fattades? Vad skulle nii praktiken vilja göra för att stödja den film som nitycker var bäst av fjolårets svenska filmer?Anf. 76 ():Herr talman! Det var bra att diskussionen och tyckte att den varvärdefull och intressant. Men att det också skullevara ett uttryck för desinformation tycker jag inte.Däremot måste jag säga att så som BengtGöransson uppfattade åtminstone vad jag sade ochsom han återgav här kan kallas för desinformation.Jag har faktiskt inte sagt att vi inte skall ha någotfilmavtal, . Jag tycker också attdet är bra att branschen är med och betalar. Jag villinte på något sätt ensidigt gynna de kommersiellakrafterna och befria dem från ansvar, som BengtGöransson påstod att jag vill. Tvärtom tycker jagatt de skall ta ett ansvar, och jag tror att de t.o.m.kan ta ett ökat ansvar. Vad jag kritiserar är att mani det här läget, som jag är medveten om inte äravtalslöst men som får den effekten, inte bryr sigom de problem och brister som man har, eftersomfilmbranschens ansvar har minskat genomminskade intäckter. Man säger i stället: Okej, detfår vara så här framåt. Då menar jagatt man inte tar ett politiskt ansvar för denuppkomna situationen, . Jagtycker att det hade varit rimligt att staten i ettövergångsskede hade gått in och tillförsäkratfilmindustrin det stöd som behövs för att den skallkunna fortsätta fram tills man har fått ett nytt avtal.Vi har den enkla begäran i våra motioner att maninte , precis vad gäller och detfilmkulturella området, skall försätta de andraområdena inom filmen i en sådan situation att detär stopp överallt och omöjligt att bedriva denverksamhet som vi tydligen är överens om skallbedrivas, med en mångfald, inte en ensidiginriktning bara på biograffilmer och kommersiellafilmer. Man kan ju diskutera, , iett läge där vi har ett minskat antal kronor och örensom kommer från branschen vem som skall haansvaret. Är det så givet att vi i den här situationenskall säga, som direktiv inför det nya avtalet och tillde nya utredningarna, att allt måste ske inom deekonomiska ramar som finns , när vi ju kankonstatera att folk inte går lika mycket på bio somförr? Vems är ansvaret för de filmpolitiska målen,? Är det de kommersiellakrafternas ansvar eller är det enbart branschensansvar? Finns det inte i regeringen ett ansvar för attuppfylla de filmpolitiska mål som man har uttalatsig för? Man kan väl inte bara säga: Slutar folk gåpå bio, så gör de det, det är vars och ens ensak. Fördå vill man tydligen inte ha mångfald i utbudet. Dettycker jag är att sticka huvudet i sanden. Det ärstrutspolitik, , och det har jag rättatt anklaga ministern för.Anf. 77 ():Herr talman! Jag tänkte fortsätta med denekonomiska diskussionen. Det var ju enkrissituation, och en brandkårsutryckningbehövdes, men det klarade man inte av. Vi har förten diskussion om ekonomin vid flera debattertidigare, så det finns kanske inte anledning attfortsätta med det.Jag delar kulturministerns uppfattning om att det ärviktigt att branschen tar sitt ansvar. Jag tycker attfilmområdet är ett område där vi verkligen harkunnat visa att en fungerande marknadsekonomiskbransch också får ta ett kulturellt ansvar.Den fråga jag skulle vilja ställa till kulturministernäven om den naturligtvis inte är lätt att besvara nunär en utredning skall göras är: Är ministernoptimist när det gäller möjligheterna att få ett nyttavtal där proportionerna mellan branschen ochstaten är oförändrade?Ministern ställde frågor till oss om de filmer som vihar sett. Lika viktigt som han tycker att det är aktivtdelta i debatterna tycker kulturministern det är attaktivt delta i kulturlivet. Det beundrar jag. Jag harinte sett så många svenska filmer. Jag har sett ensvensk film men jag minns inte namnet på den, ochden var säkert inte så kulturell. Sådana filmer harockså sitt intresse, men jag vill inte gå in i en sådandebatt . Bedömningar i det hänseendet -- jag harockså gjort bedömningar under demånga år som jag arbetat inom kultursektorn --skall göras av människor på olika sektorer som ärriktigt bra bedömare, kulturskapare ochkulturarbetare, vilka tar engagerat del i kulturlivet.Riksdagen skall anvisa pengar, de kulturellabedömningarna skall göras av människor som ärkulturskapare. Men det hindrar naturligtvis inte,kulturministern, att vi skall ta del av och lägga vårasynpunkter på vad som sker.När det gäller bio har jag inte hunnit så långt somjag kanske borde ha gjort.Anf. 78 ():Herr talman! Kulturministern ställde en direktfråga till oss. Han ställde inte frågan direkt till mig,vilket kanske beror på att jag tillhör dem som inteuttryckte min glädje över att varnärvarande i kammaren. Men det har jag gjort såmånga gånger tidigare att jag hoppas att det så attsäga gäller för resten av tiden.Jag tror att jag har sett de flesta svenska filmer. Somdirekt svar kan jag ange Wallenbergfilmen som denbästa. undrade också vad viskulle vilja göra. Det blir lätt så att man uppreparsig i debatter av det här slaget. Jag har tidigareframfört det orimliga i att bara videobranschen ochfilmbranschen skall vara med och betala och intetelevisionen i högre grad.Jag är övertygad om att Wallenbergfilmen kommeratt visas i svensk television om sådär 4--, menatt den inte kommer att visas . I så fallskulle det ha samband med den diskussion vi för häri dag.För att förmå folk att gå på bio måste man läramänniskor att film kan vara roligt och bra. Det lärde sig inte av 40-talsfilmer och en och annan 50-talsfilm.Kulturministern är minister också för radio ochtelevision. För mig är det fortfarande obegripligt , när dessa avtal skall träffas, inte försökeruppnå en situation där de upphovsrättsliga frågornakan lösas. På dansk television kan man se ganskanya svenska filmer, medan man måste vänta idecennier för att få se dessa filmer på svensktelevision. Det har rests en mur kring televisionen,som medverkar till att bio blir någontingfrämmande för svenska folket. Man går inte på bio.Som jag tidigare sade tror jag att biograflokalernasutformning spelar en stor roll. Ansvaret för att detinte alltid är en fest och en glädje att gå på bio liggeri mycket hög grad på filmbranschen själv. Fråndepartementets sida har man inte heller lyckats lösade frågor som har varit aktuella sedan TV börjadesin verksamhet, nämligen att man skall kunna visabiofilmer inom rimlig tid från det att de har visatspå biograferna -- all right, jag kan förstå att det integår så länge filmerna visas på biograferna. Det ärmitt direkta svar på statsrådets fråga.Anf. 79 ():Herr talman! Kulturministern och jag är nogöverens om att det även i fortsättningen måste tasett stort ansvar från branschens sida, dvs. frånnäringens och televisionens sida.Det är ingen önskvärd utveckling att endastregeringen eller skall stå som garant förfilmproduktionen.Bengt sade att det är biografbesökarnasom har bidragit till denna situation. De har sett tillatt det blir mindre med pengar. Man skall inteförglömma att det faktiskt har hänt en hel del somkan förklara det hela. Det har t.ex. blivit en störretillgänglighet till satellitsänd television. De som harmöjlighet att ta emot dessa program kan se enmängd filmer, vilket naturligtvis gör att de gårmindre på bio. Dessutom hyr man färrevideofilmer. De bolag som skickar dessa filmer viasatellit till svenska mottagare deltar ju inte alls ifinansieringen av svensk filmproduktion. Det ärdärför som situationen har genomgått en radikalförändring, och denna utveckling kommer ju attfortgå.Vi ser fram emot diskussionerna ochförberedelsearbetet inför nästa avtal, då vi skalldiskutera hur televisionen, videoproducenter ochvideouthyrare kan bidra för att garantera ett stödtill svensk filmproduktion.Bengt undrade vad jag ville göra förfilmproduktionen. Den mest angelägna insatsen äratt det skall finnas en garanti i botten för att manskall trygga mångfalden när det gäller svenskafilmer, i annat fall hänvisas man enbart till inköpta,framför allt amerikanskproducerade filmer. Jag göringen kvalitetsbedömning -- många av deamerikanska filmerna är bra -- men om man skallspegla svensk kultur, måste man också ha en svenskfilmproduktion för att kunna erbjuda biopublikenen mångfald. Det är mitt svar på . 80 ():Herr talman! Jag vill bara påminna om denfinansieringskälla som finns i den kommandereklam-TV-kanalen. Det är en finansieringskällasom vi har föreslagit att man skall använda sig av,och jag tror att det finns en framtid i den.Jag vill påminna om att Filminstitutetsjälvt vid de två senaste anslagsframställningarnahar föreslagit en tillfällig höjning av TV-licensenmed . Man beräknar att dessamedel skulle uppgå till 90 milj.kr. ochförvaltas fristående från och . Dessa pengar skulle användas förproduktion av filmer att visas på biograf och attdistribueras på hemvideo. Dessutom skulle de varagaranterad visning på allmäntelevisionen.Filminstitutet finner fortfarande detta förslag tillytterligare resurskällor för svensk filmproduktionvärt en seriös prövning i . Det voreintressant att höra kulturministerns syn på dettaförslag.Anf. 81 Utbildningsminister ():Herr talman! frågade vad jag har försyn på de förslag till ekonomiska förstärkningarsom har fört fram. Jag såg inte dessaförslag som särskilt realistiska.Det finns ett filmavtal och ett filminstitut somarbetar inom ramen för ett avtal, vilket berör vissabestämda parter, nämligen stat, bransch och vissaandra företrädare för filmens verksamhet. Jag harmycket svårt att tänka mig att skulleha någon sorts egen beskattningsrätt när det gälleren tredje verksamhet, som inte ingår i avtalet. Omman hade tillmötesgått förslag, hademan bäddat för en direkt upplösning av filmavtalet.Därför såg jag inte förslaget som realistiskt.När verksamheter av olika skäl sviktar och manbehöver ha bidrag, hittar man gärna något annatområde som kan beskattas. brukadepå sin tid ironisera över att vi inom kulturpolitikengärna sökte finna sådana ordningar attbokköparnas tillskott skulle betalas av biobesökareoch biobesökarnas tillskott av dem som speladehandboll eller något liknande. Det är en alldelesomöjlig lösning, och därför ansåg jag den inte vararimlig.Däremot är det min bestämda utgångspunkt förden utredning som skall göras och deöverläggningar som skall föras att det är nödvändigtatt televisionen, som är en stor filmvisare, gesmöjlighet att vara med i filmavtalet. Vi skall nuundersöka hur det kan gå till. Detta är naturligtvisinte en helt okontroversiell fråga för dem som ärföretagare inom biografverksamheten,filmproduktionen och inom filmbolagen. Omtelevisionen skall ta detta stora ansvar, måstetelevisionen i någon form vara med som avtalspartoch inte som något beskattningsobjekt för svenskfilmindustri. Detta vore en alldeles omöjlig ochorimlig lösning. Det är därför som jag var såavvisande mot denna tanke.Jan Hyttring hade rätt. Vi är helt överens. JanHyttrings förklaring till att folk har minskat sinabiobesök och slutat hyra video är naturligtvis riktig.Samtidigt är jag rädd att det inte är tillräckligt attge produktionsgarantier. Vi måste ändå ha någonform -- det var därför som jag ställde frågan om hurman skall föra ut de filmer som visas -- för att kunnase till att filmerna får en chans att möta publiken.Det var inte med några dolska avsikter som jag interiktade frågan särskilt till vare sig . Jag valde bara att i ett hastigtsvep fånga upp några av de ansikten som jag råkadese.Det finns emellertid ett litet problem, som jag harfått på nöten för när jag har påpekat. får jagkanske på nöten igen när jag påpekar att ett stortantal av de filmer som producerades hademycket liten publik, och det är djupt beklagligt.Därmed har jag inte underkänt dessa filmer ellersagt att de var av dålig kvalitet. Enligt vad som kanutläsas av statistiken visades en av de filmer somproducerades -- om jag minns rätt -- för 84 eller 88besökare. Det är en skakande uppgift. Då sägerman: Men tänk på att den skall ju visas i TV, den äregentligen inte tänkt som biograffilm.Av detta drar jag i alla fall den slutsatsen att detnuvarande systemet har ett grundläggande fel omfilmen för att visas i och produceras för TV skalldras upp på en, två, tre, eller fyra biografvisningarför sammanlagt 88 besökare. Det som man gör idetta ögonblick är att både för TV-företaget och förTV-företagets tittare sätta ett pris på den filmen.Den dagen som den filmen visas i TV kommertelevisionen inte att värdera den till de miljonersom den har kostat att spela in, utan den kommeratt värderas till priset av 88 besökare som ville seden på bio. Då har man i själva verket klassat nedden, som jag förmodar, mycket goda film som manhade lust att göra och visa för en stor publik. Dettaär att grovt missa publikarbetet, och då måste vi setill att avtalet i varje fall på den punkten ändras.Det gäller inte bara utan ävenalla som sysslar med TV-verksamhet i , ochde blir allt fler. Därför är det viktigt att också andrakanaler och de som visar kabelsända program inågon form kan föras in i det nya TV-avtalet.Jag vidhåller, , att om man sägeratt om branschen sviker sitt ansvar måste staten gåin och ta det, då har man befriat branschen fråndess ansvar. Jag kan inte dra någon annan slutsatsav det som sade. Då kan mannaturligtvis fråga vem som har ansvaret för defilmpolitiska målen. Det är inte så enkelt som attjag säger att det är staten företrädd av regeringenoch utbildningsministern. Ansvaret är naturligtvisytterst de svenska medborgarnas, publikens.Publiken har ett ansvar för de filmer som visas. Detförhåller sig på ett sådant sätt i kultursamhället attden teaterintresserade har ett ansvar för att teaternkan fungera, att den kan möta sin publik, attteaterns företrädare behandlas anständigt och attfilmens konstnärer behandlas anständigt. Ompubliken inte vill gå på bio måste vi som tycker attdet är bra att se film på bio allvarligt fundera överhur vi skall göra för att intressera fler att se film påbio.Det gångna året har en del filmer fått en ganska storpublik och en hygglig uppmärksamhet. En del filmer som har en bredunderhållningsambition som Macken nårantagligen ganska många som skrattar och harroligt . En film som jag tycker hadebehövt betydligt mer uppmärksamhet än den harfått är den till Sverigeinvandrade . Det är en utomordentligt lärorik, rolig ochunderhållande film men som naturligtvis behöver,antar jag, ett antal ganska små biografer för attkunna visas så pass länge att den som såg den påmåndagen skall hinna påverka någon att se den pålördagen eller möjligen . Det är där vihar den nya biografstrukturen som en möjlighetoch inte som ett hinder.Vi vill alltså se till att vi får ett nytt avtal. Och jagär, , optimist i fråga om ett nytt avtal.Jag hade inte övervägt att sätta i gången utredningsapparat om jag inte hade trott attfilmavtalet i grunden var bra och att det fanns ettvärde i denna breda uppslutning där man engagerarockså branschens företrädare i verksamheten ochutnyttjar, om jag får använda uttrycket,kommersialismens goda krafter för goda syften.Jag är övertygad om att vi under en intensivutredningshöst kommer att kunna komma därhänatt vi faktiskt får ett avtal. Jag tror att intresset frånde många som agerar på marknaden i skilda formerblir så stort att vi kommer att klara den uppgiften.Samtidigt ser jag det som mycket angeläget att slåfast att det som ett sådant avtal skall stödja ochmöjliggöra är tillkomsten av sådant som i någonmån kan sägas vara en spjutspets och en utveckling.Det är konstnärligt inriktad film som självfalletskall syfta till och ha möjlighet att också nå en bredpublik. Men det finns inte någon anledning att haett filmpolitiskt system med ett filmavtal om syftetmed det uteslutande skulle vara att omfördelaslantar från det ena filmbolaget till det andra vidproduktionen av trivialfilm. Den sortens filmavtalbehöver vi inte.Anf. 82 ():Herr talman! Jag tror att och jagär överens om åtminstone vad vi inte skall ha. Jagsyftar på det som han sade på slutet av sittanförande, nämligen att vi inte behöver enfilmpolitik som bara skall se till att denkommersiella filmen kan fortsätta att produceras.Men jag vänder mig bestämt mot att det som jagsade om att staten i det här läget skulle gå in och setill att det finns pengar tills ett nytt avtal träffasskulle vara detsamma som att befria branschen frånsitt ansvar. Jag tycker inte att det är det. Men jaganser att , som minister i densocialdemokratiska regeringen, har ett ansvar, sålänge han sitter där, för att man lever upp till defilmpolitiska mål som är fastställda. Det kan intevara bara branschens ansvar att de filmpolitiskamålen uppfylls. Det handlar om en tvåårsperiod,det är vi också överens om, i avvaktan på ett nyttavtal. Både och jag hoppas attbranschen skall fortsätta att ge stöd och dessutomgöra det i ännu större utsträckning. Men man kaninte bara kapitulera inför det faktum att människorinte går på bio lika mycket som . Defilmpolitiska målen kan inte vara avhängiga enbartav den kommersiella filmens utveckling. Då kan vilika gärna skrota dem.Jag tycker att detta ligger snubblande näraargumentationen att man skall ge folk vad folk villha, att det som människor vill ha lever av sin egenkraft och att de människor som går på bio får taansvar för att det blir bra filmer. Tänk om vi skullesäga samma sak inom utbildningens område, BengtGöransson, dvs. att de som vill ha enutbildningspolitik och de som är nöjda med skolangår i den, och de som inte gör det struntar vi i. Jagtror inte att man kan resonera på det sättet överhuvud taget. Det finns ett politiskt ansvar för att demål och riktlinjer som man har satt upp också skallkunna omsättas i verkligheten. Och i dettasammanhang har och regeringenett ansvar att se till att det inte blir ett glapp på tvåår. Det är detta som vi har försökt påpeka imotioner och som flera ledamöter i kulturutskottet,men tyvärr inte en majoritet, har ställt sig bakom.Jag kallar detta för strutspolitik. Jag tycker att deninnebär att man sviker de filmpolitiska målen. Ochjag tycker att är den minister somhar det yttersta ansvaret.Anf. 83 ():Herr talman! Vi är överens om att det avtal som nuförlängs ger mindre antal kronortill filmen. Det är därför som i sin motionoch i några reservationer har föreslagitförstärkningar på vissa punkter.Bengt säger angående statistiken att endel filmer har en mycket liten tittarskara. Det finnsolika förklaringar till det. En del filmer kanske visasen på biograferna, osv. Om BengtGöransson drar slutsatsen att det är alldeles för fåmänniskor som ser vissa filmer vill jag ställa enfråga till honom om den punkt som handlar omvisning och spridning av värdefull film. Om mandrar ned detta anslag med 2,5 milj.kr., vilket detnya avtalet innebär , främjar detdå att fler kan se film? Kommer man inte i ställetatt i den statistik som hänvisadetill få se att ännu fler filmer kommer att ha ettmindre antal besökare på biograf? Samma sakgäller den punkt som handlar om att stödja delokala och små biograferna, nämligen att ju färrebiografer vi har, desto färre människor kommer atttitta på film. Allt fler kommer att titta på film viasatellit. När säger detta idebatten är det en märklig slutsats som han hardragit när han skrev propositionen.Anf. 84 Utbildningsminister ():Herr talman! Jag vill först säga följande till JanHyttring. Det är en vanföreställning -- men jagpåstår inte alls att skulle företrädaden -- att vi i skulle ha dåligabiografförutsättningar. Det har vi inte. En färsksiffra som jag hittade visar att vi i harungefär 7 500 invånare per biografsalong och vi haren god spridning över hela landet. I , somkommer därnäst, har man 9 800 per biografsalong.I har man 10 400 och i 39 300 perbiografsalong. Vi har alltså en stor biograftäthet iSverige, och det är ett resultat av en god ochförutseende kulturpolitik. Vi har sett till att vi harupprustat och fått goda kulturlokaler runt om ilandet, lokaler där man faktiskt kan visa film.Sedan allra sist till beträffandeansvaret. Regeringen har ju faktiskt redan tagit sittansvar genom att se till att avtalet inte kapsejsade.Vi gick ut och sade att avtalet måste finnas kvar. Vivill se till att det kan bestå, eftersom detta innebäratt de som uppträder som branschföreträdaretvingas vara med och bidra. Just därför var jagangelägen om att avtalet kunde bestå, och därförmedverkade jag till att vi fick ett rådrum som filmavtalet förlängs. Detta är detgrundläggande och helt avgörande ansvarstagandesom regeringen har tagit utan vilket ingenfortsättning av filmpolitiken i dess nuvarande formhade varit möjlig.Anf. 85 ():Herr talman! Först vill jag slå fast att en minskningav anslaget för spridning och visning av värdefullfilm faktiskt inte ökar antalet biografbesökare.Bengt redovisade en statistik som går utpå att vi i har god tillgång på biograflokaler,och det är ju sant. Vi har en utveckling mot flerbiograflokaler. De är mindre, och mankoncentrerar dem till större orter. läggsdet faktiskt ned biograflokaler på mindre orter. Dethär leder till en omfördelning som inte gör att detblir lättare för flertalet människor i att sefilm. Tvärtom kommer avståndet till enbiograflokal att öka för konsumenten. Man väljersannolikt den lättare vägen, att se film på ett annatsätt, dvs. genom t.ex. satellit eller kabel. Dettainnebär som sagt att det inte blir mer pengar förfilmproduktion. Det är effekter av det här slagetsom man verkligen måste räkna med vid dengenomlysning som måste göras inför ett nyttfilmavtal.Anf. 86 ():Herr talman! När det nu äntligen börjar bli litetfolk här i kammaren, vill jag avsluta debatten medatt säga att det rådrum som ochregeringen anser sig ha skaffat för många somarbetar med film har inneburit ett totalt tomrum.För dem som arbetar med att producera kortfilmoch dokumentär film samt för dem som arbetarmed visningsverksamhet, importverksamhet, förFolkets bio, Filmcentrum, De fria filmarna osv.innebär det här ett tomrum i verksamheten påminst . Jag tycker inte att skaffat sig en särskilt hedersam titel genom atthandla på det här sättet. Även om det har gett ettvisst rådrum för honom själv, är det en omöjligsituation för dem som arbetar seriöst med annanfilm än biograffilm.Anf. 87 Utbildningsminister ():Herr talman! Nej, det är inte rådrum åt mig självsom jag har skaffat, ! Det ärrådrum åt bl.a. , åt dem somföreträder partier, liksom åt de mångafilmare som finns och som jag har förutsatt harglädje av att vi har ett filmavtal. Man kan möjligenfundera över vilken glädje Folkets bio och De friafilmarna hade haft, om filmavtalet hade upphört.Då hade rimligen staten tagit ansvar för ett mycketbegränsat antal av de uppgifter som betecknas somfilmkulturella, medan en mycket stor del avproduktionen -- även den fria produktionen -- hadevarit hänvisad till att helt försörja sig påmarknaden. Och det tyckte jag var den allra sämstalösningen. Därför är detta rådrum viktigt för alladem som är intresserade av och arbetar med film.Överläggningen var härmed avslutad.Konstitutionsutskottets betänkande KU32Mom. 5 (utlandssvenskarnas rösträtt)Utskottets hemställan bifölls med 167 röster mot125 för reservation 6 av m.fl.Mom. 8 (mandatperiodens längd och dengemensamma valdagen)Utskottets hemställan bifölls med 152 röster mot142 för reservation 9 av m.fl.Mom. 9 (personval)Utskottets hemställan bifölls med 151 röster mot142 för reservation 10 av m.fl.Mom.