prot · GE09113 · 1991-05-16 00:00:00 — Det innebär enförskjutning i förhållande till nuvarandeinvesteringsmönster.Det betyder också ett övergivande av detsektorstänkande och den fragmentisering som i dagpräglar den offentliga sektorn. Om varje särskilddel av infrastrukturen och de offentligainvesteringarna skall motivera sin existens med enintern, s.k. affärsmässig, lönsamhet blir helastrukturen sned.Nytta och lönsamhet för denna typ av investeringaravgörs främst av deras externa effekter, dvs. derasförmåga att ge bidrag till en helhetsutveckling.Detta bör vara en grundläggande utgångspunkt närdet gäller resurser och den bör återspeglas i ensamordnad strävan att skapa en infrastruktur påjämställd nivå i alla regioner.Ett av de allvarligaste problemen är att det ärkvinnor och ungdomar som flyttar först. Den hittillsförda regionalpolitiken har inte skapatförutsättningar för kvinnor att stanna kvar i derashembygder.De statliga företagen måste få en större plats iregionalpolitiken. En översikt av de störstaprivatföretagens lokaliseringar i landet visar medskärpa hur centrerade de är till landets södra delar.Detta är ingen ny företeelse, men det accentuerasnumera alltmer genom förväntningarna om EG-anslutning och genom internationalisering avinvesteringarna.En allt större transnationalisering medför störreregional obalans.Den ekonomiska tillväxt som har skett och som haftsin tyngdpunkt till redan heta områden i vårt landhar naturligtvis också berört mer utsatta regioner.Denna tillväxt kan dock inte lösa den regionalaobalansen , lika litet som näringslivets ökadeintresse för utlandsinvesteringar innebär någonsom helst lösning vad gäller den bristandeinvesteringsviljan inom landet.Omedelbara insatser skulle få stor regionalpolitiskbetydelse och ha en energi- och resursbevarandeinriktning. Exempel på sådana satsningar ärprogram för utveckling av förnybara energislag.Men då kan man inte göra som regeringen,nämligen att momsbelägga inhemska energislag.En ökad förädling av landets råvaror, t.ex. inomsågverksindustrin, som är geografiskt spridd överhela landet, är också av största betydelse.Sverige är ett land med stora regionala skillnader.De internationella och infrastrukturellaskillnaderna kan inte utjämnas eller minskas baragenom en koncentration av regionalpolitiken tillföretagsstimulanser eller glesbygdshjälp.Vi anser att det nu är dags att på allvar ta itu med deregionalpolitiska frågorna. För att lyckas med detkrävs bl.a. omfattande satsningar påinfrastrukturen, dvs. kommunikationer,transporter, tele, post, skola, vård och omsorg,styrning av investeringar, decentraliserade ochsamhällsfinansierade högskolor, forskning ochutveckling, satsningar på jobb för kvinnor ochungdomar, satsningar på kultur ochvuxenutbildning. Allt detta bygger på temat skall flytta kapital, kunskap, information ocharbetsplatser i stället för att flytta människor.Även statlia företag skulle genom ett ökatansvarstagande för samhällsekonomin kunna fåbetydelse för utsatta regioner. Samhällsföretag,löntagarfonder, etc. bör ges möjligheter att på ettmera långsiktigt och samhällsekonomiskt riktigtsätt medverka i den regionalpolitiska utvecklingen.Län och kommuner som har haft problem har fortfarande problem medundersysselsatta, och de har en ålderspyramid medallt fler äldre, som kommer att kräva bådevård och omsorg, och detta med all rätt. För attklara detta måste de få hjälp om inte dessakommuners möjligheter till överlevnad skall slåssönder. Bland det viktigaste för dessa kommuner äratt de får sådan hjälp att de kan bromsa upputflyttningen av ungdomar och skapa nyaarbetstillfällen så att möjligheter ges tillåterinflyttning.Den allmänna politik som regeringen har fört harvarit en eftergiftspolitik gentemot storkapitaletsstrukturplaner. Alternativa perspektiv för industrinhar saknats.Följaktligen har regionalpolitiken under lång tidvarit verkningslös. Någon övergripande strategi förutvecklingen har nämligen inte funnits. Man harhoppats på den allmänna tillväxten. Statligaetableringar lyser fortfarande med sin frånvaro.Sammanfattningsvis kan jag säga att passiviteten påstatlig nivå har varit påfallande. Det mest positivaär kommunernas egna försök till samarbete ochutveckling, men även där har egenintresset kunnatskönjas, vilket naturligtvis försvårar ett gemensamtoch enhetligt uppträdande.Nu när den ekonomiska tvångströjan har dragitsöver kommunerna och landstingen kommer det attinnebära att samhällsservicen kommer att svikta.Trots en oerhörd vinstutveckling inom landetsnäringsliv har medel saknatsför en rejäl utbyggnad av barnomsorg,kollektivtrafik och annan samhällsservice som kanfrämja utvecklingen.Den offentliga sektorns relativa stagnation innebärockså att arbetsmarknaden för många kvinnorsviktar. Man kan tala varmt om förändringar avkvinno- och mansdominerade yrken, men ärdet ett faktum att kvinnor finns i den offentligasektorn.En pressad och minskad offentlig sektor kommeratt slå hårt mot kvinnorna.Det krävs av ovan redovisade skäl mer än enbarttilltro till självuppfyllande förväntningar. Framtidastrukturkriser måste mötas genom åtgärder.Ägarnas oinskränkta rätt att placera sinainvesteringar utomlands eller i ''heta'' områdenmåste inskränkas. Samhällsekonomiska,ekologiska och humanistiska skäl talar mot fortsattkoncentration av produktion och ägande. Deninhemska produktionen och den inhemskamarknaden måste få större tyngd i den ekonomiskapolitiken. EG-fixeringen måste brytas.Infrastrukturen och en allsidig utbildning fri frånföretagsstyrning måste främjas.Utredandet, som vi är specialister på i det härlandet, måste också leda till igångsättande avplaner för exempelvis infrastruktursatsningar.Man kan göra en jämförelse mellan dettautredande och en sjuk person som kommer tilllasarettet och blir röntgad tio gånger utan att bliopererad. Så får det inte vara. Nödvändigasamhällssatsningar måste på ett effektivare sättkomma i gång.Herr talman! När det gäller länsanslagens storlekdelar jag uppfattning. Jag tyckeratt den prutning som föreslås i betänkandet ärolycklig, och jag beklagar att enighet inte harkunnat uppnås.Herr talman! Med det anförda yrkar jag bifall tillreservationerna 3, 12 och 53.Anf. 10 ():Herr talman! Jag tänker ge en bakgrund tillmiljöpartiets allmänna regionalpolitiska inriktning.Senare kommer en kollega till mig att kompletteradetta.Är det någon skillnad mellan regionalpolitik ochglesbygdspolitik? En bekant till mig tyckte att detverkade så. Regionalpolitik handlar omstödområden och ett flyttande av pjäser i form avstatliga verk och industrier eller hopslående avsmågårdar till större, medan glesbygdspolitik är attse till att glesbygden får sin rättmätiga del av kakanför sin och landets överlevnad.Det borde inte vara någon skillnad mellan de bådaformerna. Det är självklart att ett land är beroendeav alla sina delar och att alla delar där människorvalt att bo och kunnat få sin utkomst skall kunnafortleva. Visst förändras samhället -- på gott ochont -- men det ligger i myndigheternas händer att setill att ingen del utsätts för dödande övergrepp sålänge det finns människor som vill bo kvar där,kanske under mycket enkla men självvaldaförhållanden.Vår största resurs är ju människorna, även de små.Yvonne har skrivit en bok med titeln livet till rätta. Den handlar inte omförhållandet mellan stad och land men om vad somhände med människorna i det lilla livet, i hemmet,när blev en experimentverkstad för desociala ingenjörerna. Men visst går det att tillämpaden här lånade texten också på de små människornai de glesast befolkade delarna av vårt land.Yvonne skriver följande: ''När människorskall ordnas in under normer och föreställningarom 'hur det skall vara' kan det förnedra. Närpolitiken breds ut över tidigare mörka områden --över privatlivet, i relationerna mellan kvinnor ochmän, mellan föräldrar och barn, finns det risk förövergrepp. När innehållet i vardagen förvandlasfinns det risk för övergrepp. Och det gäller också dehelt oavsedda konsekvenserna av det godasamhällets 'gåvor', som förvandlar medborgare tillbarn, klienter, 'brukare'. Det handlar med andraord om synen på människor -- ovanifrån och neråt.Det handlar om tillrättaläggandets ganska tydligabudskap till människor. Att inget folk gjorde varbra och de borde göra allt annorlunda. ''Hård kuling blåser över världen. Slutna systemöppnas, rigida regeringar ramlar. Feodala ochkoloniala välden tynar bort när människorna självakan läsa och skaffa sig kunskap. Med de snabba ochmoderna kommunikationerna omöjliggörs slutnasystem, och rigida regeringar störtas. Människorvill ta eget ansvar. Det är positivt för samhället ochför människorna, men inte för envåldshärskarna.Gräsrötter är svåra att styra.Den hårda kulingen har vi inte behövt känna av häri , men nog blåser det i alla fall. Ochgräsrötterna gör sig hörda. De kräver att helaSverige skall leva, de vill ta sitt liv och sinförsörjning i egna händer. De vill inte varaberoende av underhåll, de är inte ''människor somblivit över'' i ett ''stödområde''.Vad är ett stödområde om inte staden, som i dagkräver underhåll i form av energi och råvaror ochmänniskor från landsbygden. Vårt språkbruk ärförledande och förblindande.En ny utflyttningsvåg från storstäderna rullar fram.Nu kan vi ju ofta -- tack vare bl.a. datorerna --arbeta på distans och välja att bo där den friskasteluften och det minst nedsmutsade vattnet finns. Vikan starta försök med grannskap, småsamhällenmed arbetsplatser, bostäder ochcentrumfunktioner, både gamla sådana och nya,som hyrbils- och samåkningssystem och samköp --för att minska sårbarhet och främlingskap ochfrämja ekologiskt tänkande och handlande.Allt detta kräver naturligtvis en ny regionalpolitik,som försöker skapa balans mellan stad och land ochavskaffar fuskbegrepp som ''stödområde''. Centernföreslår ju bl.a. att man skall kalla stödområdenaför resursområden, men jag tycker att vi skall hadet som en utmaning och ett mål att kunna kallaområdena för resursområden, ge dem derasresurser tillbaka.Nu tänker jag gå tillbaka till ett gammalt ärende föratt ytterligare poängtera vår riktning i det nyasamhället. Det fanns en proposition omregionalpolitiska insatser i . Det är ettvackert län, som av beskrevs somde tre trappstegen. I söder kust och skärgård, norrdärom den vackra och rika trädgården och längst inorr, mot Smålandsgränsen, trollskog och morän,väldiga mossiga stenar, en omväxlande ochspännande vildmark. Vackert är det fortfarande,omväxlande och rikt är det fortfarande, men tyvärrsönderskuret av breda vägar och en förfallenjärnväg. En av länets största sevärdheter ärfågellokalen vid udde, där denbefjädrade luftfarten är fullt jämförbar med den vidÖlands södra udde. Där har militären ensamrätti form av ett skjutfält. Men i Blekingeslåss på de yttersta barrikaderna för fåglarnas ochnaturvännernas miljö.I propositionen föreslås att GM-Saab-Scania skallfå 112,5 milj.kr. för att utvidga sin verksamhet iKarlskrona. Verksamheten gäller montering avbensinmotorer. Som jag ser det kräver dettransport av färdiga delar till företaget ochtransport därifrån av de färdiga bilarna, detta i entid när vi vet att vi bör minska transporterna ochsatsa på alternativ till bensindrift, och när vi vet attdet finns alternativ. Sedan blev det så, att manaldrig började med monteringen av bensinmotorer.Man skulle i stället börja montera flygplansvingar.Jag vet inte om det är bättre. finns det ocksåandra planer där nere, eftersom det fortfarandefinns pengar som är fria. Alternativ produktionpågår.Samtidigt sägs det uttryckligen i propositionen atten av orsakerna till att utvecklingen i länhar varit så ogynnsam är att den olyckliga''industristrukturen i länet, med ett fåtal stora ochför sysselsättningen dominerande företag, har gjortarbetsmarknaden sårbar både för konjunktur- ochstrukturförändringar''. Förslaget om stöd till GM-Saab-Scania är verkligen att gå på i ullstrumpornaoch göra ont värre.Vi föreslår i stället satsning på företag inomenergisektorn för projekt som gällerenergihushållning och förnybar energi.Ja, den här Blekingepropositionen är ju ettexempel på hur vi försöker styra in i det nyasamhället, där det svenska u-landet -- glesbygd ochstödområden -- har fått tillbaka sin självständighetoch styrka och där stad och landsbygd balanserarvarandra.Folkrörelserådet Hela skall leva gav uttryckåt den opinion som vuxit sig stark underlandsbygdskampanjen. Så här står det i kallelsen:''Kampanjens resultat kan ses som inkörsporten ny regionalpolitik, där landsbygden måste bli enviktig del. Landsbygdens utveckling kräver ensamlad strategi och ett samlat politiskt ansvar. Denkräver samverkan, samordning, decentraliseringoch en ny helhetssyn. Om vår demokratiska processinte förmår kanalisera landsbygdens människorsengagemang och idéer och hjälpa till att omsättadessa i praktisk handling, kan förtroendet fördemokratin urholkas och utvecklingsarbetetbromsas. ''I våra motioner har detta varit grunden, och vi harförsökt påverka de små stegen i den riktningen.Det finns ett koncentrationsfenomen, som vi kanobservera i all samhällstillväxt. Det var väl det somBörje berörde när han sade att det rundaSverige inte längre var inne. har dragits nedmot . Tillväxten sker inte jämnt utspriddutan genom sammandragningsspasmer, som intillen viss gräns är av godo. Många mänskliga ochvärdefulla aktiviteter kräver ett visstbefolkningsunderlag för att kunna leva en längre tidoch kanske utvecklas vidare. Men tillväxten har sittpris och sina gränser. Både pris och gränser kandiskuteras i det oändliga, eftersom diskussionenförs utifrån helt skilda värderingar, olikakunskapsfond och från den eller desamhällssektorer som vi känner till och vill -- ellerinte vill -- dra in i diskussionen. Vi bestämmer ossju gärna en gång för alla för en linje, som passar deegna intressena och försvarar dem med alla medel.Positionerna låses till förfång för helhetssynen.Regionalpolitiken är just en sektor som skullebehöva talesmän från många grannsektorer, t.ex.från jordbruks-, social-, miljö-, energi-, finans-,skatte-, bidrags-, kommunikations- ocharbetsmarknadsområdet samt från det juridiskaområdet. Detta har ju också märkts av de inläggsom hållits före mitt. Man kan då undra om t.ex.arbetsmarknadsutskottet har tagit någon som helsthänsyn till andra sektorer än den egna för att uttalasig om övergripande frågor när det så tvärsäkert isitt yttrande till utrikesutskottets betänkande nr 19skriver: ''Utskottet vill understryka att inteens med ett mycket nära sammarbete med EGkommer att behöva uppge centrala värderingar. ''Jag undrar om inte de centrala värderingarna betyttnågot beträffande t.ex. jordbruksutskottet ellertilläggspropositionen, utformningen avjordbrukspolitiken och dess påverkan på bl.a.regionalpolitik och arbetslöshet. Har inte decentrala värderingarna alls vägts in, när den nyajordbrukspolitiken utformades? Den betydermycket för regionalpolitiken, för arbetsmiljön ochför arbetstillfällena. Jag är ledsen att jag själv intehittade uttalande som BörjeHörnlund citerade. Det passar precis.Med utgångssynpunkt i jordbrukspolitik ochtillväxtproposition vill jag sluta med att peka på denfantastiska möjlighet som vi har låtit gå förlorad genom de beslut som har fattats.Vi kunde ju ha haft gratis kulturlandskapsvård, vihade inte behövt betala något, om vi hade behållitlitet av den gamla jordbrukspolitiken och förenatden med nytänkande. Vi hade sluppitimportavgifter för biocider och handelsgödsel. Vihade sluppit så mycket besvärligt avfall, särskiltkemiavfallet. Vi hade fått flera arbetstillfällen, enbättre fördelning av befolkning. Vi hadehaft en bättre arbetsmiljö med en bättrejordbrukspolitik och en bättre regionalpolitik.Vidare hade vi haft en högklassig jord i stället fördagens jord av tvivelaktig kvalitet, som är ettresultat av de odlingsmetoder som vi använder. Vihade haft bättre luft och vatten. Bönderna hadehaft en bättre hälsa. Framtiden hade inte varit såoviss. Människornas självtillit hade minskatsårbarheten. Vi hade kunna visat global solidaritet.Tycker någon av mina åhörare att han eller hon harhört större delen av vad jag nu har sagt harvederbörande i stort sett rätt. Jag har plockatmycket ur gamla texter. Men varför skulle jag inteupprepa vårt budskap i tidigare anföranden, närmycket ändå inte har förändrats till det bättre?Därmed slutar jag med att stödja samtligamiljöpartireservationer. Jag yrkar bifall tillreservation 4, 23 och 24.Anf. 11 (m)replik:Herr talman! På det anförande som vi hört kanman reagera på två olika sätt. Antingen säger maningenting eller också går man kanske upp och sägernågra ord. Om för 30--40år sedan hade hållit detta anförande och sagt, atthade vi bara inte fattat några nya beslut, skullelantbruket ha varit så mycket bättre, människornaskulle ha haft så mycket bättre levnadsstandard,osv., ja då kan man fråga sig på vilken nivå Sverigeskulle ha befunnit sig ?Gå ut, , och lyssna och fråga ute i länen:Tycker ni att det är oroväckande med nuvarandehöga tillväxt? Skulle ni hellre velat se entillbakagående BNP? Tror ni att ni kan lösaproblemen då?Jag tror att det är väldigt få människor ute i landetsom eftersträvar den sänktabruttonationalprodukten, den sänkta tillväxten. Ikontakten med människor är det oron förjobben, för industrier som slås ut etc. som manmöter. Det finns en viss nostalgi och det kan liggaett vackert skimmer kring den, men den har mycketlitet att göra med hur människorna upplever sinvardag i den industri som håller på att slås ut.Många branscher får kanske uppleva denmångomtalade och efterlängtade negativatillväxten, som talar om. Det äringenting som skapar ett välstånd för framtiden.I och för sig kan man ha olika uppfattningar omolika dimensioner i tillväxten. Men jag tror att detär nyttigt och nödvändigt med en ekonomisktillväxt. Jag tror att det är det som behövs omSverige skall kunna hävda sig framgent.Jag ser inte en fara i att vi utvecklar samarbetet medEuropa i övrigt. Det är ingen fara i att meroch mer söker kontakt med övriga europeiskastater. Vi är en del av och det är bra att viutvecklar de kontakterna. Det gagnar både vårtkulturarv och det miljöarv vi har.Anf. 12 ()replik:Herr talman! Jag brukar ofta kallas förvärdekonservativ. Vi försöker i vår politik attbevara det från äldre tider som verkligen ärvärdefullt. Vi kombinerar det med ett nytänkandesom har vuxit fram ur de faror som hotar på grundav den storkemiska industrin och åsidosättandetöver huvud taget av det mesta för ekonomiskaintressen.Arbetsmarknaden kommer att må gott med vårpolitik. Det kommer att bli många arbetstillfällen,just inom sådana områden som är nyttiga för landetoch för framtiden. Ett tecken på att människorbörjar godta våra idéer om denna omvärdering ärjust att vårt förslag om en grön BNP nu bearbetas ifinansdepartementet under förkortningen MNP.Den visar precis att människor börjar upptäcka attdet vi håller på med inte kan fortsätta. Vi måsteberäkna andra värden. Vi är icke emot tillväxt, menden skall vara av ett helt annat slag än enbartmateriell tillväxt för konsumtion. Vi måste få entillväxt som också ser till vår överlevnad, ser till attminska vår sårbarhet.Detta kunde man tala om evigt, men jag vet att vialltid blir anklagade för att vara tillbakasträvande.Det är vi inte. Vi är ett steg framför.Anf. 13 (m)replik:Herr talman! Just av det skälet att jag också brukarbenämnas värdekonservativ tycker jag att det är såvärdefullt att vi söker kontakter och samarbete medde övriga staterna i och anknyter till ett idé-och kulturhistoriskt arv som vi gemensamt har attförvalta och utveckla. Det är därför moderatasamlingspartiet ser med sådan öppenhet och sådanglädje på möjligheten att inte bara få anpassa sig,som det heter, till , utan att få vara med ochforma det framtida fredliga för kommandegenerationer. Då förvaltar vi en fin tradition.Anf. 14 ()replik:Herr talman! Detta är också ett av de anfallsmålsom vi alltid får utgöra. Vi har inte angripit ,utan vi har angripit den form som EG utgör. Visöker också samarbete. Det har vi alltid gjort. Menvi vill inte se ett som stänger sig med en nymur, bl.a. gentemot . Vi måste vara ettEuropa i en fri värld. Vi ser det mer som ettfederalistiskt system som vi skall utveckla, inte somett sista krampaktigt försök att få nya marknaderför tillväxten. Det är inte det rätta greppet. Vimåste söka andra vägar.Andre vice talmannen anmälde att anhållit att till protokollet få antecknatatt han inte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 15 ():Herr talman! Jag trodde ett tag att jag var på eninterpellationsdebatt med industriministern somsvarande. Vilken roll jag skulle ha i den härdebatten förstod jag inte alls, för de flesta frågornariktades till ministern. Men sedan började jagupptäcka att det inte bara var hans område somdiskuterades. Man diskuterade skatter, jordbruk,trafik, utbildning, forskning, EG, hälso- ochsjukvård, ja, snart sagt alla politikområden.Onekligen har de här frågorna och depolitikområden som man har tagit upp mycket storbetydelse för regionalpolitiken. Men nog skulle jagvilja att vi lät de fackdepartement och de utskottsom har att handlägga de här frågorna ta ansvar fördem och ta ett regionalpolitiskt ansvar.Det säger vi faktiskt i andra sammanhang.Vårt uppdrag är att diskuteraarbetsmarknadsutskottets betänkande nr 13. Idetta betänkande behandlas budgetpropositionensbil. 14, som handlar om regionalpolitik. Härbehandlas också regeringens proposition1990/91:87 med ,det avsnitt som handlar om Åtgärder för tillväxt ochregional balans samt Regionala utvecklingsinsatser.Dessutom finns ett litet avsnitt inbakat fråntilläggsbudget II för detta budgetår och det avserlokaliseringsbidrag. I detta betänkande behandlasockså 105 motioner som är väckta samt 6 motioner väckta medanledning av proposition 87.Herr talman! För mindre än sedanbehandlade utskottet en särskild proposition omregionalpolitik för 90-talet och ett mycket stortantal motioner. Utskottet gjorde då en ordentliggenomgång av regionalpolitiken och föreladeriksdagen ett betänkande för beslut.Alla borde förstå att det är för tidigt att kunna seeffekterna av de besluten och att det äromöjligt att säga vilka förändringar som skullebehöva göras. Det är helt enkelt olämpligt ochansvarslöst att redan efter mindre än ett årgenomdriva förändringar, som ingen säkert kansäga är riktiga. Detta betyder attutskottsmajoriteten står fast vid de bedömningaroch överväganden som vi gjorde vid fjolåretsbehandling.Trots att det i sak inte finns några förslag tillförändringar och därmed inte något som avvikerfrån utskottets slutsatser , har 66 reservationerfogats till detta betänkande. Det skulle ta alldelesför att kommentera alla. Därför tänker jagbara ta upp en del av avsnitten i betänkandet ochsamtidigt göra några små kommentarer till ett fåtalav reservationerna.De allmänna målen för regionalpolitiken, som detfaktiskt har rått politisk enighet om ända sedanmitten av , måste ligga fast. Målen är attalla människor, oavsett var de bor i landet, skall hatillgång till arbete, service och en god miljö.Dessa mål måste fyllas med konkret innehåll.Politiken skall främja en rättvis fördelning avvälfärden mellan olika delar av landet. Politikenskall främja en balanserad befolkningsutveckling,så att en betydande valfrihet i boendet åstadkoms.Politiken skall främja en god ekonomisk tillväxt ilandet.Det är otillfredsställande med de regionalabalansproblemen. Det krävs målmedvetna insatserför att lösa dessa. Det tål att påtalas att man intekan lösa dessa problem enbart med hjälp avregionalpolitiken. Mycket grundläggande ärfaktiskt den ekonomiska politiken.Förutsättningarna för en framgångsrikregionalpolitik är en framgångsrik ekonomiskpolitik.