prot · GF0911 · 1991-10-16 00:00:00 — Det är isjälva verket en dålig ekonomisk politik. Jag ärledsen att behöva upprepa detta, men det som harhänt är en kombination av effekterna av höginflation , av en lånebaserad ekonomioch av det gamla skattesystemet, som ändrades försent. Ansvaret för att dessa tre företeelser harfunnits under stor del av 80-talet åvilar faktiskt denpart som hade regeringsansvaret under den tiden,dvs. Det går inte att krypafrån det ansvaret.Fru talman! Får jag till slut säga att vi undervalrörelsen hade debatter om s.k. hemliga planer,som jag trodde att socialdemokraterna hade för hurman skulle lösa de ekonomiska problemen. Jag harnu haft tillfälle att titta i . Jag måste med beklagandekonstatera att det inte fanns någonting. Det var helttomt. Jag hade faktiskt fel, ni hade inga hemligaplaner. Man kan göra olika tolkningar av detta. Attplanerna var så hemliga att tog demmed sig när han städade och gick. Eller att de varså hemliga att de inte fanns. Av det anförande somAllan har hållit här tvingas jagåtminstone preliminärt dra den slutsatsen att dessaplaner var så hemliga att de inte existerar ens ihuvudet på den förre finansministern.Min fråga kvarstår därför. Jag har snällt svarat påalla frågor som har ställts. Jag har ställt en endafråga till om vad socialdemokraternahar för slags ekonomisk-politisk strategi för attkomma till rätta med tillväxtproblemen ochsysselsättningsproblemen . Jag skullegärna vilja ha ett svar, eftersom jag tror att denpolitik som innebär att man bara sitter och väntarär i högsta grad ansvarslös. Den har ingaförutsättningar att leda till att människor i Sverigefår det bättre.Anf. 13 () replik:Fru talman! Nej, , har inteoch skall inte ha en arbetslöshet på den nivå somman har i borgerligt styrda länder. Fråga gärnaAMS om en jämförelse mellan dessa länder ochåterkom, så skall vi resonera om detta. Detförhåller sig inte så som säger.Vad är den ekonomisk-politiska strategin? Ja, vihar problem som jag har redovisat. De hängersamman med den starka överhettning som skedde islutet av 80-talet. Bakom den låg den utvecklingsom vi har haft i finansvärlden och som vi inte ärensamma om. Den har även inträffat i andra länder.Titta på våra grannländer som har liknandeproblem. Det ger anledning till litet eftertanke omhur hela systemet har fungerat.Men vad är det för strategi som vi har tillämpat?Ekonomiska politik är inte några enkla klipp, utansamordnade insatser över ett brett fält och uthålligaunder . Det är en svår operation som vi harinlett att på en och sammagång få bukt med kostnadsstegringarna ochinflationen och att ge ekonomin en ny inriktning.Med en ny inriktning menar jag att det gäller attstärka den utlandskonkurrerande delen avekonomin. Det har därför varit nödvändigt att hållaigen på den inhemska konsumtionen och skapautrymme för den utlandskonkurrerande sektorn.Det är ett arbete som är väl känt. Det gäller bl.a.stabiliseringsavtalet, finanspolitiken som stramatsåt för att skapa utrymme för expansion inäringslivet, skattesystemet och ersättningen avGösta valutakorg med ecuanslutningen,som tog bort spekulationen och skapaderäntesänkning, den mest kraftfulla satsning som vinågonsin gjort på kompetensutveckling -- bl.a. viaarbetsmarknadspolitiken, satsningarna på deoffentliga investeringarna. Det är angeläget att dedrivs vidare med stor kraft. Pengarna finns, se tillatt de kommer i arbete! Det har även gälltavregleringen av jordbruket för att få nedinflationen. Jag hoppas att står på signär det gäller gränsskyddet och inte låterjordbruksministern föra tillbaka utvecklingen pådet området. Det har gällt den långsiktigainriktningen av Europapolitiken som skaparförutsättningar för investeringar i , och enlångsiktig energipolitik. Detta är exempel på vad vihar gjort.Låt mig avslutningsvis få citera vad tidningenAffärsvärlden skrev veckan efter valet omutgångsläget för den nya regeringen: ''Den snabbaoch kraftiga dämpningen av löne- ochprisökningstakten innebär att försämringen avkonkurrenskraften bromsas upp. Det bör innebäratt den svenska ekonomin har ganska godaförutsättningar att haka på den internationellakonjunkturuppgången. -- -- -- Den som om tre årsäger att det var den borgerliga regeringensförtjänst att ekonomin åter började växa kommerdärför att ha fel. ''Så säger , och det kan vara en brautgångspunkt för den fortsatta diskussionen.Anf. 14 (nyd) replik:Fru talman! Man lär sig i : antingen fårman inga svar på sina frågor eller också är svarenobegripliga. svarade inte på min frågaom vad ett samlat grepp på turistnäringen betydde.Förre finansministern är helt fantastisk. Han ståroch kritiserar den nya regeringen förarbetslösheten som han själv har skapat, ituristnäringen bl.a. -- 20 000 arbetslösa har vi fåtti turistnäringen på grund av en moms som man påförhand visste skulle få den effekten. Det är ganskafantastiskt.En annan fråga, som kanske inte direkt har att göramed det här avsnittet av debatten men som ändåhar med det att göra, är vår flyktingpolitik. Denkostar oss mycket pengar. Självklart tror jag attingen svensk tycker att det är fel att vi hjälperflyktingar, men när det slösas med pengar tror jagatt alla blir förbannade. Tyvärr går det ut överflyktingarna.Det är vår flyktingpolitik som har skapat densenaste tidens främlingsfientlighet. Jag tror inte attskolungdomarna är speciellt rasistiska, men de ärförbannade på systemet, och det är just det manmåste ändra. Det är inte rimligt att ha flyktingar iläger . Det kostar oerhört mycket pengar,och det är fel.Vi måste se till att korta köerna, för det skulleinnebära en oerhörd besparing, på hundratalsmiljoner. Vi måste naturligtvis se till att vidtaåtgärder mot de kriminella elementen, både när detgäller främlingsfientligheten och när det gäller dekriminella element som kommer in i landet.Det här är mycket viktiga frågor. Vi har tagit uppdem gång på gång, men varje gång vill ingen prataom detta, utan i stället anklagar man oss för att vararasistiska.Jag tror att jag är en av de få politiker som harkontakt med flyktingarna på ett naturligt sätt. I gårbesökte jag en flyktingförläggning tillsammans medett TV-team. I Rapport kan ni se hurflyktingar behandlas: 25 personer i ett rum, ingenvärme, inget vatten, inga toaletter. Jag tror ingensvensk hade velat bo där en endaste dag. Ändåslösas det bort miljoner efter miljoner utan attnågon gör någonting.Vi kräver att nu ser över dethär. Det är just det här som skapar rasismen iSverige. Den har ekonomisk grund och har inte attgöra med om människor är svarta, vita eller gula.Anf. 15 () replik:Fru talman! lär sig snabbt. Han ärsnart en kandidat för regeringen. Han ställer frågoroch klagar på att han inte får svar men svarar intepå de frågor han själv får. En typisk politiker förförakt med andra ord, ett ämne framöver.Riktiga jobb skall vi ha, säger , men vad är då regeringens recept förriktiga jobb? Var skall de finnas någonstans i denkonkurrensutsatta industrin? Var skall de finnas ihemmamarknadsindustrin? Är det den internadevalveringen, är det lönesänkningar eller vad ärdet för recept?Ni lämnar den kraft som egentligen skall ökaproduktiviteten och förnya svenskt arbetslivdärhän. De människorna vill ni bestraffa medökade avgifter för arbetslösheten och vid sjukdom.Tror ni verkligen på att det blir riktiga jobb, om nilämnar hela denna resurs därhän? Jag är säker påatt det inte blir några.Produktivitetsutveckling behöver vi ju. Därför ärdet nödvändigt med en helt annan arbetsmiljö ochen helt annan kunskapsnivå i vår produktion. Menjag ser inte många förslag från regeringens sida.Visst skall vi ha lönsamma företag. Vi kan inte haföretag som går med förlust, självklart inte. Mendet som löntagarfondsdebatten en gång handladeom var: Var någonstans skall vinsterna investeras?Vem skall bestämma hur vinsterna används? Skallde gå till spekulation? 80-talet är väl inget braexempel för regeringen på hur företagen har tagitsitt ansvar, t.ex. för att utnyttjadevalveringsvinsterna.De som fick vinsterna av den socialdemokratiskaregeringens devalvering har mycket grovtmissbrukat sitt ansvar. säger den nya regeringenatt det är de som skall investera och lösa problemenoch skaffa fram jobben. Jag tror att det är enillusion. Arbete åt alla måste vara ett överordnatmål. Då krävs det både regionalpolitiska insatseroch AMS-insatser.Jag ser positivt på att människor som drabbasav minskad sysselsättning, t.ex. vid iNorrbotten, tar saken i egna händer, ställer upp ochkämpar för sina intressen. Det kan t.o.m. påverkaen borgerlig regering. Det måste göra det.Människors kraft är starkare än de krav somkommer från Svenska arbetsgivareföreningen.Anf. 16 Finansminister ():Fru talman! Till vill jag säga att jagmenar inte att man skall ta ett samlat grepp övervarje särskild näring. Inte ens turistnäringen kräveren våldsamt speciell politik, utan min uppfattningär att man måste ta ett samlat grepp över hela denekonomiska politiken.Vi skall inte ha en särskild politik för olikabranscher, för det skulle bli en planmässig,socialistisk politik, och det strider mot denuppfattning som vi har. Särskilt bör man undvikamycket bestämda skattelättnader för vissabranscher, även om vissa riksdagsmän råkar varaverksamma just där.Det som gjorts och som AllanLarsson omnämner som bra har gjorts under detsista året, kan man säga, av de niosocialdemokratiska regeringsåren. Det är i alltväsentligt förslag som dessförinnanfördes av fram av liberalerna och andraborgerliga parter. Det är självklart bättre att dettahar gjorts än att det inte hade gjorts. Jag har sagtdet , och jag skall gärna upprepa deti varenda debatt.Men, , kärnpunkten är faktiskt attdetta inte räcker. Om man efter att ha gjort de häri och för sig riktiga och förnämliga insatserna barasätter sig ner och slår sig till ro, med armarna i kors,kommer det inte att bli någon bra utveckling under90-talet. Vi kommer att fortsätta att tappa jobb. Vikommer att få vårdköer som växer och probleminom äldreomsorg och barnomsorg. Vi kommerinte att få de resurser som krävs för ett stigandevälstånd för landets invånare.Om socialdemokratin inte förstår att att harekonomiska problem, inte förstår att det nu finnsett svart hål som är en följd av den politik som nihar fört , då beklagar jag uppriktigt.Jag hoppas att det ändå finns en förutsättning föratt ni skall börja tänka litet mer konstruktivt, så attvi kan få en konstruktiv debatt om den ekonomiskapolitiken.Den strategi som vi kommer att genomföra byggerpå tanken att det inte är vi politiker som skapartillväxten eller jobben, utan vi skaparförutsättningar för tillväxt och expansion hos deprivata företagen. Det är det vi skall göra.Vi skall genomföra skattesänkningar, vi skallgenomföra utgiftsminskningar och förändringar itransfereringssystemen. Vi skall införa mer avkonkurrens, framför allt inom den offentligasektorn naturligtvis. Vi skall genomföraförbättringar av infrastrukturen och förbättringarav kvaliteten och kvantiteten i fråga om utbildningoch forskning, och vi skall självklart ta bort alla desocialistiska fonderna.Till vill jag säga att därmed harjag också besvarat frågan om inre devalvering.Någon sådan skall vi inte göra.Den politik som är fastlagd från regeringens sida iregeringsförklaringen och som kommer attpresenteras utförligare i proposition under höstenär enligt min uppfattning den enda möjligastrategin för att faktiskt rädda ekonomifrån det svarta hål som ni socialdemokrater harskapat.Anf. 17 HANS ():Fru talman! Regeringen har alldeles tillträtt,och det är ganska självklart att man ännu inte harhunnit lägga fram så många förslag i riksdagen.Diskussionen om den ekonomiska politiken måstedärför i huvudsak ha sin utgångspunkt iregeringsförklaringen och gjorda uttalanden.I regeringsförklaringen anges fyra uppgifter somkommer att dominera regeringens arbete. Deflesta, för att inte säga alla, har anknytning tillekonomin. Jag skall främst uppehålla mig vid vadsom där sägs om välfärd, om social omsorg och omden valfrihetsrevolution som enligtregeringsförklaringen skall inledas undermandatperioden.Mycket av det som i regeringsförklaringen beskrivsi allmänna uttryck, som att välfärdspolitikengynnar alla, men mest dem som behöver den, lärinte bestridas av något politiskt parti. Inte heller lärdet vara några delade meningar om att staten hardet yttersta ansvaret för att alla medborgare gestrygghet vid arbetslöshet, sjukdom, ålderdom ochhandikapp. Men jag tycker ändå att det är bra attdetta tydliggörs i regeringsförklaringen. Det ärsnarare när det gäller medel och metoder för attuppnå dessa mål som tveksamheten infinner sig.Allan har redan talat om detmotsatsförhållande som finns mellan utlovadeförbättringar och aviserade skattesänkningar. Jagbehöver inte utveckla ämnet särskilt mycket. Jagutgår också från att regeringen är väl medveten omatt det innebär vissa problem att förbättra villkorenför de grupper jag nämnde och att utlovaskattesänkningar när det gäller kapitalbeskattning,förmögenhetsskatt, arvsskatt, omsättningsskatt påaktier osv. Därtill kommer att det enligtregeringsförklaringen skall ske omfattandebesparingar på den offentliga sektorn.Redan i budgetpropositionen skallregeringen framlägga riktlinjer för och förslag tillminskade statsutgifter på 10--15 miljarder. Deoffentliga utgifterna skall minska sin andel av BNP,så att utrymme kan skapas för att därigenom sänkaskattetrycket. Det kommer i så fall att leda tillväsentliga inskränkningar i den gemensammavälfärden. Att förena alla goda ståndpunkter ochlöften med de stora skattesänkningar som redovisaskommer att bli svårt.Jag minns att en gång när han vari med tillämpning av ett rysk ordspråk sadeatt det går inte att koka en halv höna och låta denandra halvan lägga ägg. I varje fall är det svårt. Vifår väl avvakta och se om den nyaflerpartiregeringen kan klara detta, eventuellt medhjälp av ny demokrati.Den s.k. valfrihetsrevolutionen behandlas ytterstkortfattat i regeringsförklaringen. Ingen annanrevolution, såvitt jag vet, har åstadkommits med såknappa argument. Det kan givetvis bero på attregeringsförklaringen ändå hade blivit lång. Vikanske kan höra mer om revolutionen underdebatten.Det sägs i regeringsförklaringen att det inte finnsnågon anledning att själva produktionen alltid skallske i offentlig regi, men också att kostnaderna tillalldeles övervägande delen skall finansierasgemensamt. Det är bra att detta sägs klart ochtydligt. Det är ju vad som alltid har skett: det finnsinte en kommun, inte ett landsting, inte ens staten,som är självförsörjande. Det är tvärtom så, att de äralla utomordentligt stora beställare hos det privatanäringslivet -- faktiskt de största av alla.Kommuner och landsting, som i huvudsak svararför den offentliga verksamheten, har tillämpat ettpragmatiskt synsätt. Där det har varit fördelaktigtoch möjligt har utomstående anlitats. I andra fallhar man producerat själva. Förändringen skall nubestå i en övergång från egenproduktion tillentreprenörskap också inom det sociala områdetoch inom sjukvården.Så sker i viss mån , men tanken är väl attdet skall ske i ökad omfattning och att eventuellahinder i lagstiftningen skall tas bort. En sådanutveckling väcker frågor om ansvars- ochtillsynsproblem och om hur knappa resurser skallfördelas på ett rättvist sätt. Men de frågorna, somär långt ifrån ointressanta, får vi diskutera närförslagen läggs fram. De skäl som talar mot denföreslagna utvecklingen är främst av praktisk ochekonomisk natur.Den som vill verka för en sådan förändring måstestyrka att den är fördelaktigare än den nuvarandeorganisationen. Några exempel eller erfarenhetersom kan styrka detta har inte redovisats. Tvärtomvisar en jämförelse med länder som tillämparsådana system att de varken leder till lägrekostnader eller till förbättringar i övrigt. Desvenska exempel som kan redovisas talar snarastför att en sådan ordning leder till en tvivelaktiganvändning av resurserna och till snedfördelning avdem.Vi kan också utgå ifrån att en ökad privatiseringoch en fri etableringsrätt betyder ett ökat tillskottav resurser och kostnader till framför allt de storastäderna och stora tätorterna, som redan är riktutrustade, men knappast till de mindre tätorternaoch glesbygden.Ett studium av den svenska tandvården tycker jagbelyser detta ganska bra. Den svenskavuxentandvården ombesörjs till av privatatandläkare och av folktandvården. Men tittarman närmare finner man att det går åt 2tandläkartimmar på varje invånare i , 1,8tandläkartimmar i , 1,6 i ,medan de övriga länen förbrukar ungefär 0,85tandläkartimmar . Man kan också konstateraatt de flesta privata tandläkarna finns i ,och . Det är inte oväsentligtom det går åt eller för attsköta patienterna i det här landet. Det rör sig ommiljarder kronor för socialförsäkringen. Det kan juinte vara så att tandhälsan i , ochGöteborg skulle vara sämre än i ,och . Andra skäl måstesökas till denna bristfälliga användning avresurserna. Fler exempel skulle kunna redovisas,men det får räcka med vad som sagts.Det finns en betydande risk för att en ökadprivatisering av sjukvård och social omsorg ledertill minskad total effektivitet och till ökadevälfärdsklyftor. Ett system där de bästa bitarna tasom hand av privata entreprenörer och de minstattraktiva av landsting och kommuner är inteacceptabelt och skulle leda till betydande men förden personal som arbetar i den offentliga sektorn.Ökad konkurrens är bra. Det behövs också inomden offentliga sektorn. Men den kan mycket väluppnås genom förändringar och förnyelse inom denoffentliga sektorn, och det arbetet är gott på gång.Ett system där naturliga monopol bryts upp ellerdär den offentliga sektorn gör inbrytningar i deprivata monopolen är i varje fall inte självklart attföredra. Att det är knappast någon välfärdsvinst atttvå brevbärare betjänar samma trappuppgång.Fru talman! Det avsnitt i regeringsförklaringen somjag uppehåller mig vid omfattar ocksåfamiljepolitik, sjukvård och äldreomsorg. Jag utgårfrån att dessa frågor kommer upp till debatt i andrasammanhang.I regeringsförklaringen konstateras att en centraldel av välfärdspolitiken är pensionssystemet.Regeringen kommer redan under innevarande höstatt inbjuda partier till samråd om detfortsatta arbetet med att stärka pensionssystemet.Men sägs det i regeringsförklaringen attlöntagarfonderna, som är en del avpensionssystemet, skall upphöra. De skallavvecklas enligt tidigare besked . Förstskall regeringen på egen hand försvarapensionssystemet genom att ta bortlöntagarfonderna, sedan skall man inbjuda tillsamråd för att stärka pensionssystemet! Det ärsannerligen att bjuda med armbågen.Över huvud taget är det ett stort misstag, somendast kan förklaras av tidigare doktrinäralåsningar, att dela ut löntagarfonderna tillallemanssparare och forskning i nuvarande läge.Om regeringen tror att det först går att spara 20miljarder och sedan stärka pensionssystemet, börlöntagarfonderna användas till det riskkapital somdet börjar bli ont om med den erodering som skerpå den finansiella marknaden.Fru talman! En granskning avregeringsförklaringen ger vid handen att regeringenhar upphöjt stora skatteskattesänkningar tillövergripande princip i sin politik. Någraföreträdare har t.o.m. gått så långt att de sagt attförst måste skatterna sänkas och sedan får vi se varvi skall spara. Det är ett ovanligt lättsinnigtuttalande.Fru talman! Jag skall be att få återkomma senare tillytterligare en punkt.Anf. 18 ():Fru talman! När jag 1979 första gången valdes tillriksdagsman, blev jag av dåvarandeekonomiministern placerad sompartiets främste talesman i finansutskottet. Där harjag suttit . Det ger mig anledning atthälsa förre finansministern , nyeutskottsordföranden m.fl.välkomna till arbetet med den ekonomiskapolitiken här i riksdagen.Det ger mig också anledning till en liten återblickpå de gångna tolv åren. De borgerliga regeringarnakring präglades ännu av interventionistiskatankegångar i Keynes anda. Men utomlands skeddeen tydlig förskjutning mot mer avmarknadsekonomi, symboliserad av MargaretThatchers tillträde som premiärminister 1979 ochRonald som president . Lösenordenblev minskade offentliga utgifter, sänkta skatteroch avreglering samt en stram penningpolitik somfrämsta vapen i kampen mot inflationen.Under hela 1980-talet strävade vi moderater efteratt få till stånd en motsvarande omläggning av denekonomisk-politiska kursen för del. i opposition har vissa framsteg kunnat nås.Mest notabelt är detta på kredit- ochvalutapolitikens område. Med beslutatt slopa förbudet mot indexlån häromveckanförsvann en av kreditregleringens sista rester. Avvalutaregleringen återstår endast vissa avkontrollskäl betingade begränsningar ikapitalrörelsernas frihet, vilka lär få avskaffas närvi anpassar oss till regelverket inom EG.Kronans anknytning till ecun får betecknassom ett slutsteg i denna utveckling. Möjligheten attkorrigera en alltför snabb inhemskkostnadsstegring med devalveringar är därmedstängd, och det är nog gott och väl. Men tänk omdetta steg tagits , när vimoderater först förde fram förslaget! Då hade denekonomisk-politiska kursomläggningenframtvingats tidigare, och vi hade sluppit senare årsinflationstoppar, räntechocker och panikpaket.Även i andra avseenden har förslag som vimoderater länge var ensamma om vunnit bifall. Detgäller t.ex. frågor som kommunalt skattestopp,betalningar till och från staten samt statenslokalförsörjning.Men på det finanspolitiska området har vi inte varitlika lyckosamma. På utgiftssidan har det blivit merav utflyttningar ur statsbudgeten och mindre avbesparingar än vad vi skulle ha önskat. Och framförallt skedde budgetunderskottets förvandling tillöverskott genom att skattetrycket skärptes från 50till av BNP, vilket onekligen görSverige unikt -- det kan man hålla med förrestatsministern om -- men ingalunda värt attefterlikna.I skydd av superdevalveringen 1982 och deninternationella konjunkturuppgången kundesvagheterna i den av den socialdemokratiskaregeringen förda politiken länge döljas. Men undersenare år har tillväxten först försvunnit och sedanblivit negativ. Industrins produktion ochinvesteringar rasar, vilket bl.a. framkallar en snabbuppgång i arbetslösheten. Då skall vi komma ihågatt vad som förefaller bli en kraftig nedgång ibyggsektorn ännu inte har mycket mer än inletts.Oron på de finansiella marknaderna hotar att skapaen negativ växelverkan med produktionslivet, somytterligare fördjupar krisen och som på det viset görriskerna större än de problem som den nyaborgerliga regeringen mötte 1976.Tvärtemot vad har försäkrat sedan ivåras är någon vändpunkt ännu inte i sikte. Deförbättringar han har pekat på -- den lägreinflationstakten och den långsammareförsvagningen av den yttre balansen -- är i självaverket ett slags svaghetstecken, som avspeglar denosedvanligt låga aktivitetsnivån i ekonomin.Sverige gick tidigt in i nedgången, men för osskommer det att ta än för andra länder attkomma ut ur den. Egentligen är det fel att tala omlågkonjunktur. Vad vi nu genomlider är enstrukturell kris. Det duger således inte att försökavänta ut de dåliga tiderna för att sedan haka på enefterfrågeökning utomlands. I stället gäller det attsnabbt och kraftfullt angripa de strukturproblemsom den förra regeringen i sin förlitan på den tredjevägens politik försummade att ta itu med.Det var syftet med det moderat-liberalaprogrammet . Undervalrörelsen var det påfallande hur detta stod icentrum för debatten om den ekonomiskapolitiken. Andra partier, inkl. det dåvaranderegeringspartiet, angav i stor utsträckning sinaavsikter med utgångspunkt från våra planer.Eftersom uppslutningen på den borgerliga sidan iprincip visade sig vara god är det följdriktigt atttankegångarna bakom och innehållet i dettaprogram också genomsyrar regeringsförklaringen.Vid sidan av anslutningen till det pågåendeintegrationsarbetet i är den viktigasteenskilda frågan för den ekonomiska politiken attsänka rekordhårda skattetryck. Avståndettill det land som är näst värst på detta område,nämligen , är nu nästan 10procentenheter som andel av BNP. Ner tillgenomsnittsnivån inom är det nästan 20procentenheter.