prot · GF0912 · 1991-10-17 00:00:00 — Vianser att biståndet till ungefär lika delar skallfördelas mellan å ena sidan ÖstersjöstaternaEstland, , och och å andrasidan övriga delar av världen. Det är inte av oginhetmot länderna i den s.k. tredje världen som vi gördenna prioritering och fördelning av biståndet,utan vi anser att det särskilt när befinner sigi ett utomordentligt ekonomiskt krisläge --ekonomiska rådgivare till regeringen talar t.o.m.om att låna pengar utomlands förindustriinvesteringar -- inte är dags att lägga merpengar på bistånd. Jag anser det rimligt att Sverigeförst och främst satsar sina resurser på att få fart påSverige, att vi som vi uttrycker det litet populistiskt''får drag under galoscherna''. På det sättet skaparvi tillväxt i landet. Även bruttonationalinkomstenkommer då att öka, och genom kopplingenav biståndet till BNI får vi större möjligheter attbistå människor som har det svårt och som behövervår hjälp oavsett om de bor i eller utanför Europa.Vad jag nu har sagt om det totala biståndet innebärsjälvfallet en omprövning av biståndet till ett flertalländer, främst då sådana som inte är demokratiskaoch som inte har flerpartisystem. Jag anser ocksåatt systemet med programländer skall begränsaseller avvecklas helt. I stället bör vi övergå till ettmera projektinriktat bistånd.När det gäller biståndsinsatserna utanför Europavar det märkligt att höra det ansvariga statsrådet förbistånd tillrättavisa genom attsäga att bistånd inte utgår till länder utan går tillfattiga människor, till föräldrar som inte har enbrödkant eller ett glas rent vatten att ge sina barneller sig själva. Det är säkert inte obekant för AlfSvensson att mycket pengar läggs ned på projektsom förvaltningsbistånd, utbildningsprogram,yrkesutbildning, kulturbistånd, m.m. Självfallet ärdet inte fel att pengar satsas på projekt som oftainnebär hjälp till självhjälp. Så varför få oss att tro att hela vårt bistånd utdelatsi form av matleveranser och katastrofhjälp begriperjag inte.Det jag hoppas att nitiskt och kritisktgranskar är bl.a. det som framkommit iriksdagsrevisorernas granskning av biståndet. Attanvända biståndspengar till ambassadbyggande iLusaka eller är väl inte precis vad svenskafolket har räknat med, inte heller att en hel delpengar gått till s.k. närkonsulter inom SIDA elleratt i finansierats medbiståndspengar från det s.k. sakanslaget, dvs.biståndsanslaget under mer än åtta år.Riksdagsrevisorerna har varit mycket kritiskagentemot SIDA, både vad avser sakanslagensanvändning i biståndsländerna och att sakanslagutnyttjats som förvaltningsanslag.SIDAs personaresurser har oavbrutet vuxit under1980-talet. Det är nu dags att bistånd blir biståndoch inte till oväsentliga delar försvinner i form avadministrationskostnader till bl.a.biståndskontoren i programländerna. SIDAskostym måste krympas, man måste rationaliseraoch effektivisera om inte SIDAs hela existens skallifrågasättas.När det gäller bistånd till länder i vår närhet vill viutforma biståndet på ett sådant sätt att hjälpen förstoch främst lämnas inom miljöområdet. Vi vill attstörre delen av biståndet går till miljöinsatser iPolen och . Om biståndet utformas på ettvettigt sätt skapar vi därmed en mycket bättre miljöför människorna där, som vi förbättrarmiljön även för oss själva. En stor del av dennedsmutsning som når genom luft ellervatten kommer tyvärr från våra grannar på andrasidan . Eftersom ligger långtframme vad avser både forskning och teknik inommiljöområdet, skulle bistånd i form av produkteroch kunskapsöverföring ge den svenska industrinen positiv kick och även en möjlighet att fylla sinaorderböcker. Självfallet skall vi ta vara på densvenska industrins kapacitet. Men vi skall ocksålåta mottagarländerna få ge sin syn på varmiljöinsatserna skall sättas in och ange på vilket sättde anser att miljöbiståndet ger den bästa effektenför dem.Som framgår av vad jag har sagt hävdar jagatt i dagens ekonomiska läge inte skallbinda sig för ett större bistånd än vadenprocentsmålet innebär. Vi skall naturligtvis biståmänniskor i länder där katastrofer inträffar. Jaginser självfallet att krav på katastrofbistånd kankomma att resas från många håll, inte minst pågrund av . Jag anser attSverige mot bakgrund av denna konflikt redan nubör se över vilka möjligheter vi har att gekatastrofhjälp om sådana hjälpinsatser skulleefterfrågas. För katastrofhjälp kanske vi skulle låtautrusta och omforma något lämpligt regementesom är berett att hjälpa till med uppröjning, medatt ordna förläggningar, med fältsjukhus m.m.Eftersom EG-insatserna i form av medling hittillsinte har rönt den framgång som vi alla har hoppatspå, anser jag att bör initiera FN, och främstdå dess generalsekreterare, att försöka få till stånden vapenvila och att medlingsinsatser påbörjas iFNs regi. Det är av yttersta vikt att man genomolika initiativ försöker få de olika grupperna iJugoslavien att acceptera en medling. kanman ju hoppas att parterna i konflikten accepteraratt en permanent lösning kommer till stånd genomden . Men jag ärsjälvfallet medveten om att steget dit är långt.Parterna skall ju i så fall delsacceptera att frågan över huvud taget utreds inomett FN-organ, dels acceptera vad deninternationella domstolen till slut kan komma attföreslå som lösning för att åstadkomma enpermanent fred och stabila gränser inom området.Anf. 32 (nyd):Herr talman, tålmodiga lyssnare i denna kammare!Det talas om bistånd till när och fjärran. Beloppenvarierar, från det som gäller till det dubbla. Jagtror dock att det ligger i allas intresse att debiståndsåtgärder som vi vidtar och de beslut som vifattar är så effektiva och målinriktade som möjligt,oavsett storlek eller mottagarland.Men tänk om det med en annan inställning hadevarit möjligt att uppnå samma resultat med hälftenav anslagen! Då skulle medlen räcka till våragrannar också.Jag har jobbat i ,och . Det är en fantastiskupplevelse att få möta nya kulturer och att i derasvärld få uppdraget att utföra något på sex månadersom man normalt kanske skulle behöva för.Vi är inte i de här länderna för att tvinga påmänniskorna vår kultur, snarare för att anpassa osstill deras. Vi är där för att på ett effektivt sätt nå ettmål, ett mål som gör livet lättare för de härmänniskorna.Det är därför som man har kommit till oss och bettom hjälp. En vädjan och uttalanden om behov somhar kommit från folk måste självklart resultera i tillgodoser folks önskemål, inte deras ledares.Därför anser jag att bistånd av bunden karaktär ifortsättningen bör vara gällande i så storutsträckning som möjligt -- detta såväl vidkatastrofhjälp till utsatta områden som vid renaprojektsatsningar, både på södra och på norrahalvklotet. Jag talar om ''bunden'' i denbemärkelsen att medlen aldrig skall behöva gå in imottagarlandets budget. I stället skall de varaöronmärkta för insatser och för mål som är uppsattaför den gemensamma satsningen.På detta vis får vi en bättre kontroll på att hjälpenverkligen hamnar där den är ämnad att sättas in.Hjälpen får inte gå till felaktiga konton, tilllyxkonsumtion, till vapenköp eller, något som är änvärre, till politiska kampanjer.Var inte rädd för att använda svensk industri ochSveriges eget kunnande i biståndssammanhang!Var i stället stolta! Det måste väl vara bättre attpengarna går tillbaka till än att de går tilltyska eller italienska företag.Var heller inte rädd för att ställa krav påmottagarlandets regler och förordningar. Det gällerju att skapa ett så ekonomiskt och smidigt klimatsom möjligt vid själva förädlingen av biståndet. Jagtänker då närmast på sådant som onödig byråkrati,beskattningsregler, säkerhetsfaktorer och, inteminst, importförbud. Här finns det mycket att göra!Låt mig ta några konkreta exempel. Jag har underett års tid arbetat med att utforma en importlicensför . Vi satsar bistånd. Men vi kan tydligeninte kräva en vettig importsituation. Det kan vivisst, och låt oss göra så i fortsättningen!Jag slogs med byråkratin i om ett par fördet aktuella projektet nödvändiga bilar när landetvar i kris och nästan strömlöst, sompresident så att säga fräste omkring i enkaravan av vita Mercedeslimousiner vinkandesmed sin vita näsduk -- snacka om fördelningspolitikeller felsatsning beträffande bistånd!Jag fick aldrig komma till presidentens palats påLeopard , men var där. Honkanske kan berätta om det skilde sig mycket från degräshyddor som omgav vårt projektområde uppe i''bushen''.Jag firade jul med i Kashmir. Ipåskas blev han kidnappad och fick sitta i ett risfälti . stöttade så fint med ''tystdiplomati''. Tydligen använder vi tyst diplomatiäven när vi förhandlar oss fram till villkor försäkerhet och krav på våra biståndsåtaganden.Varför är vi så fega? Ute i världen skrattar man juåt oss.Även vid s.k. bundet bistånd är förstudier samtkvalificerade och realistiska beslut mycket viktiga,ur både teknisk och ekonomisk synvinkel.Naturligtvis behövs det här ett samråd om vadlandet självt anser sig ha behov av. Dessa beslut fåraldrig vara av politisk karaktär!Och kom ihåg att det inte finns något intresse frånsvenska företag eller frivilliga organisationer för attvara involverade i projekt som är direkt skadligaeller dåliga!Det här är ett omfattande ämne, och tiden ärknapp. Därför, herr talman, tänker jag summeravad jag vill ha sagt med följande frågor, med riskför viss upprepning:1. Kan vi av regeringen förvänta oss en redogörelseför vad som med svenska folkets senaste 100 000miljoner har åstadkommits? Varför inte ge ossdenna redogörelse i en TV-serie, så att alla kan fåse vad det handlar om. Det gäller ju sådant som ärbåde gott och dåligt.2. Kommer den nya regeringen att frångå det härmed programländer och övergå till öronmärktasatsningar med klara mål och tidsplaner?3. Kan regeringen hålla med om att en så stor del såmöjligt av våra satsningar bör gå tillbaka till svenskekonomi?4. Kommer regeringen att verka för att högre kravställs på våra mottagarländer i fråga om byråkrati,skatteregler och tullregler?Jag tror på det som jag här har nämnt ochuppmanar er alla att inte bara säga att det här ärnågot som sagts förut eller att det här inte går.Allting går! Se inte bara problemen utan ocksåmöjligheterna! Jag hoppas att vi om kansäga eller få höra att vi svenskar sköter vår u-hjälppå ett utomordentligt sätt och att vi anses få mycketför det som vi satsar.(Applåder)Anf. 33 Statsrådet ()replik:Herr talman! Jag skulle vilja vädja till kammarensledamöter och till partierna att också försöka senågot positivt i det svenska biståndet. Förnärvarande verkar det som om vi jagar fram allamisslyckanden och varje till kortakommande. Omvi tror att vi i ett huj kan applicera svenskdemokrati, svensk byråkrati och svenskt tänkandepå situation, kommer vi alla,naturligtvis, att inse att det inte går så bra som viönskar. Det här är ju en fortgående process som tartid.Vi kan -- vilket har framgått av debatten härtidigare -- glädja oss åt att en demokratiseringensvind går över världen, också över ochLatinamerika. Det vore väl då förödande om vi ,när den här processen börjar få litet medvind,skulle vända de här länderna ryggen.Herr talman! Vi kan ju heller aldrig ändå med suntförnuft göra gällande att håller u-ländernapå samma nivå som den som gäller för ochpå en del andra håll i världen. Jag tror att ,och far illa av en sådanjämförelse, dvs. om vi jämför situationen i dessaländer med situationen i en rad ,där problematiken är en annan. Det rika Sverigekommer att klara av att bry sig om båda dessaregioner.Det satsas 14 miljarder i detta sammanhang -- ja.Reservationer talas det gärna mycket om. Det ärklart att projekt inte blir färdiga på en gång, så attpengar i ett huj kan slussas ut. Det kan väl intefinnas någon som inte tror att pengarna behövs, attdet inte finns projekt att satsa på. Det finns välnågot positivt också i detta med att pengar inteskickas i väg på en gång utan att man undersökerolika projekt innan satsningar görs. Satsningarnaskulle alltså inte göras där inte demokrati ellermarknadsekonomi råder. Satsningarna skall görasför att främja demokrati och marknadsekonomi.Det är också vad som sker.Herr talman! Jag har inte sagt att alltbistånd går till livsmedel. Jag är litet rädd för dettaatt man talar om länder och diktatorer och glömmeratt inriktningen ändå är att den enskilda lillamänniskan skall gagnas. Då behövs det ett visstmått av byråkrati, det behövs ett visst mått avpolitiskt styre och det behövs också rejälasatsningar för att komma till rätta med skuldkrisen,som Måbrink tog upp, för att den lilla människantild syvende og sidst skall gagnas.(Applåder)Anf. 34 ():Fru talman! Främlingsfientligheten har alltmertilltagit i styrka här hemma. Detta påverkar i sin turviljan att hjälpa dem där borta. Om man så vill kanman se biståndsviljan som ett som flyter i etthav av främlingsfientlighet. Havets vågor smältersuccessivt berget.Denna bild, som bl.a. stämmer väl in på ett avriksdagens nya partier, nydemokrati, gernaturligtvis inte hela sanningen. Det finns ocksåandra skäl till det minskade intresset att ställa uppför att bistå de fattiga folken. Tag t.ex. en titt imoderaternas framtidsprogram. Där omfattarsolidariteten den lilla familjen, men inte den stora.Solidariteten sitter således trängre . Egoismenär ett annat skäl. Den träffar oss som individer litettill mans.Men det är i tider av ekonomisk åtstramningsom det verkligen prövas vilka som är våra bröder,och för den skull också systrar. Vår vilja att avståtill förmån för dem som intet har sätts på prov.Enligt en aktuell har defattiga länderna blivit ännu fattigare. Vad blir vårtansvar i en sådan situation? Naturligtvis attfortsätta en generös biståndspolitik.Biståndsnivån om av BNI måste givetvis liggafast. Regeringsförklaringen är tydlig på dennapunkt. Det är bra. tycks ha backat.Men kan vi lita på att detta återtåg blir bestående?Vad kommer att hända under den långa och svårabudgetmanglingen? Det räcker inte heller med attSverige har ett generöst bistånd. Övriga i-ländermåste också ställa upp. Det är beklämmande att såmånga av dem ger ett så litet bistånd. Få länder harännu nått upp till FNs mål om av BNI. Jaghar noterat att utrikesministern i sitt anförandeinför gjorde en tydligmarkering på denna punkt. Min uppmaning blir:Låt det inte bli en engångsinsats!Målen för biståndet måste ligga fast. Det gällerbåde det övergripande, att höja de fattiga folkenslevnadsnivå, och de fem underliggande målen:främjandet av resurstillväxt, ekonomisk och socialutjämning, ekonomisk och politisk självständighet,demokratisk samhällsutveckling samt hushållningmed naturresurser och omsorg om miljön.I regeringsförklaringen skapas oklarhet om målen.Där sägs uttryckligen: ''Biståndspolitiken läggs omi riktning mot ett väsentligt starkare stöd fördemokrati och marknadsekonomi.'' Innebär dennaomläggning att ett sjätte nytt biståndsmål ommarknadsekonomi införs? Tydligt är i alla fall attdemokrati och marknadsekonomi skall få ensärställning. Men i förra riksmötetsbiståndspolitiska betänkande skriver ett enhälligtutskott att de olika målen utgör ''en enhet'' och attmålen ''förstärker och kompletterar varandra ochhar ingen inbördes rangordning''. Vad är detegentligen som har hänt ? Varförgår de tre gamla borgerliga partierna ifrån vad somsagts före valet? Är det möjligen så att kds harförhandlat fram och tillfört denna ändradehållning?Visst har marknadsekonomin fördelar. Men den ärknappast en universalmedicin för alla u-länderoavsett förutsättningar. Den särskilt avmoderaterna omhuldade politiska förändringen iNicaragua, där marknadsekonomin nu genomförs ifull skala, har inte inneburit att de fattigaste har fåttdet bättre, utan sämre, och att arbetslösheten, heleller partiell, nu uppges vara netto ofattbara ca50 %, brutto . Detta är bara ett exempel.Enligt utrikesministerns tal i FN och här ikammaren finns det ett samband mellanmarknadsekonomin och fred och stabilitet, sominte bara gäller för . Men det sambandet haruppenbarligen inte gällt i t.ex. Latinamerika.Marknadsekonomin har inte heller varit någongarant för demokrati i denna världsdel. Min slutsatsblir att det är helt orimligt att jämställamarknadsekonomin med de övriga målen. Ärverkligen regeringen enig på denna punkt?I regeringsförklaringen anges också att vissa länderskall frysas ut ur biståndsgemenskapen om de inteuppfyller regeringens demokrativillkor. Är detrimligt att frånhända sig möjligheten att stödjasocial och ekonomisk utveckling för de mestbehövande människorna och därmed ocksåförbättra förutsättningarna för att främjademokrati i de länderna? Kan denna hållningverkligen delas av övriga partier iregeringskoalitionen, t.ex. kds? Biståndsministernsade ju att vi inte kan applicera svenskdemokrati på utan vidare.Om nu demokrati och marknadsekonomi får ett,som regeringsdeklarationen säger, ''väsentligtstarkare stöd'', vad händer då med de övriga målent.ex. ekonomisk och social utjämning eller omsorgom miljön? De får då rimligen ett svagare stöd.Herr talman! Till slut är jag mycket spänd på denborgerliga regeringens agerande i nord--syd-frågankopplad till ett EG-inträde. Kommerbiståndsministerns markering i partiledardebattenatt vara vägledande eller tar andra krafter över närdet verkligen gäller -- de med ett mer ensidigtintresse för handel och kommers? Kommer arbetetmed EG-frågan att få en sådan inriktning att detinkluderar ett engagemang för tredje världen?Som socialdemokrater kommer vi, tillsammansmed våra vänner i , att arbeta hårt för attEG skall engagera sig djupt i nord--syd-dialogen.EG-samarbetet rymmer fantastiska möjligheter omde tas till vara på ett ansvarsfullt sätt. EG får inte blinågon fästning till skydd mot dem som står utanför.EG-samarbetet bör i stället bli en språngbräda moten rättvis världsordning.Anf. 35 Statsrådet ()replik:Herr talman! Jag är litet förvånad över att dessaolika mål behöver ställas mot varandra. Jag tyckeratt de i allra högsta grad skall vara integrerade. Närvi talar om demokrati och marknadsekonomi skalldet ju inte ställas emot omsorg om miljön eller densociala situationen. Jag tror att de hänger mycketnära samman. Det första är inte sällan enförutsättning för det senare.Sedan ett par ord om arbetet med EG-frågan. Detär verkligen min iver att se till så att vi inte glömmernord--syd-dialogen när vi engagerar oss hett ochentusiastiskt för ett medlemskap i . De som inteinser att det ligger i EGs intresse, i första handnaturligtvis utifrån humanitära aspekter, men ocksåutifrån rent miljömässiga och ekonomiskaaspekter, att bry sig om nord--syd-dialogen begårett fatalt misstag. Därför finns det all anledning föross att försöka hålla båda dessa spår öppna. Jag hartidigare här i kammaren sagt, det var i sambandmed debatten om regeringsförklaringen, att man iEuropa mycket ofta hör det påståendetunderstruket att sedan vi väl -- och det sade jagockså här -- fått uppleva en sammanlänkningmellan och är det den förstautmaningen för EG att ta itu med nord--syd-dialogen. Det är en mycket van ståndpunkt,hörd nere i och annorstädes. Jag delar den.Om vi nu är överens om ansatsen för att kommamed i EG, tror jag också att vi skall kunna kommaöverens om ansatsen att bry oss om de fattiga påsödra halvklotet.Anf. 36 () replik:Herr talman! I EG-frågan hyser jag vissaförhoppningar om biståndsministerns insatser. Detåterstår att se om han får med sig dem som stårbakom programmet Ny start för Sverige.När det däremot gäller målen har faktiskt ettenhälligt utskott sagt att dessa inte skallrangordnas. Jag kan inte läsa regeringsförklaringenpå annat sätt än att det är det som man gör.Dessutom har utrikesministern i FN sagt:''Sambandet mellan å ena sidan frihet, demokratioch marknadsekonomi och å den andra fred ochstabilitet gäller inte bara för -- -- --.'' Honhar där gjort en särskild markering av att man, somjag tolkar det, vill lyfta in marknadsekonomin somett sjätte biståndsmål.Min fråga blir då: Kan man verkligen jämställainriktningen på marknadsekonomi med de andramålen? Och dessutom: Skall jag tolkabiståndsministerns replik så, att kds inte harmedverkat till att förhandla fram denna särställningför demokrati och marknadsekonomi, utan attdetta har gjorts av andra partier iregeringskoalitionen?Anf. 37 Statsrådet ():Herr talman! Låt mig få säga att samtliga partierstår bakom regeringsförklaringen.Anf. 38 ():Herr talman! , , och har hållit sinaförsta anföranden . Låt mig börjamed att hälsa dem välkomna här i kammaren.Berndt invänder mot attmarknadsekonomi betonas i regeringsförklaringen.Jag förstår faktiskt inte hans invändning. Det är ettsvenskt biståndsmål att välståndet skall höjas i . Bevisligen finns det inte många andrametoder att höja välståndet varaktigt än atttillämpa marknadsekonomi. Det är alltså ettmycket gammalt mål, och det kan betonaskraftigare än vad som har skett hittills.Herr talman! Det är ett paradoxalt landskap sommöter oss när vi ser ut över . I denvästra delen pågår en intensiv integration, somnärmast avses leda fram till den s.k. inremarknaden. Därefter hägrar alla möjliga mål:vidgat monetärt samarbete -- där de första stegenkan tas --, fördjupad utrikespolitisksamordning, en starkare betoning av den socialadimensionen, kanske också en säkerhetspolitisksamverkan.Samtidigt med denna integration i Västeuropapågår i en mycket tydlig disintegration.Det tydligaste och mest tragiska exemplet är förståsJugoslavien, som vid det här laget har upphört attfungera som en federal statsbildning och där depolitiskt ansvariga kan kontrollera defederala väpnade styrkorna.Det besinningslösa dödande som pågår iJugoslavien måste bringas att upphöra. Det står viddet här laget klart att starka majoriteter inom bådeSlovenien och eftersträvar politisksjälvständighet. Förutsättningen för en sådansjälvständighet är självfallet att minoriteternarespekteras och skyddas, i fall framförallt den talrika serbiska minoriteten. Men även iSerbien måste minoriteternas ställning förstärkas.De initiativ som EG nu har tagit för att återställafreden i förtjänar ett starkt stöd frånSveriges sida.Minoritetsmotsättningar hotar freden också i storadelar av det forna . Där reser sig numånga folk med krav på att rita om kartans gränser,gränser som en gång dragits mer eller mindre påmåfå eller som resultat av stormaktens övervåld.Hur begripliga sådana protester än är, är detoerhört viktigt att Helsingforsdokumentetsprinciper iakttas och att territoriella gränser interevideras annat än i fullständig enighet mellanberörda parter. Vill vi förhindra att rivsupp i en lång serie etniska och territoriellakonflikter som med de vapenarsenaler som står tillbuds kan bli utomordentligt farliga för freden i helaEuopa, är det framför allt minoriteternasrättigheter inom ramen för givna statsgränser somkraftfullt måste värnas.Den här frågan har aktualitet redan i våra baltiskagrannländer. Det är med den djupaste glädje somvi hälsar dem välkomna i kretsen av fria stater, ochdet är självfallet en viktig uppgift för underde kommande åren att på bred front bygga ut vårakontakter med . Med kännedom om detsenaste halvseklets tragiska historia förstår vi ocksåmer än väl den oro som våra baltiska grannfolk harkänt och ännu känner inför hoten mot deninhemska kulturens fortbestånd. Ändå måste vi tilldem likaväl som till andra folk i rikta envarning mot överdriven nationalism. Vill mantrygga en framtid i fred och samförstånd krävs deten vidsynt och generös hållning gentemotnationella minoriteter.Vad händer då i återstoden av det fornaSovjetunionen? Ja, det egendomliga har inträffatatt det nu främst förefaller vara yttre krafter somhåller denna statsbildning vid liv. Som villkor förekonomiskt bistånd kräver västvärldens stormakteratt det skall finnas en kompetent motpart som kanaxla ansvaret för gamla och nyaskulder. Det är också ett starkt intresse förvästsidan och för världsfreden att de väldigasovjetiska arsenalerna hålls under noggrannkontroll, i första hand då kärnvapnen. Därför är detnu inte minst omvärlden som gärna vill förhindraatt Sovjetimperiet upplöses i sina primfaktorer.Men att allt skall förbli vid det gamla är förståsotänkbart.