prot · GE0957 · 1991-02-06 00:00:00 — EG-frågan var inte mitt endaexempel på hastiga förändringar ochomsvängningar i socialdemokratisk utrikespolitik,som vi i och för sig välkomnar. ärnaturligtvis ett annat sådant exempel. I många århär i har vi moderater -- och även andrapartier -- arbetat för att få ett aktivt agerande frånsvensk sida i Baltikum-frågan. Vi har hela tidenmötts av motvillighet, senfärdighet och olust hossocialdemokraterna. Det har fått tydliga uttryckhär i kammaren. Vi kan gå tillbaka till riksdagensprotokoll och beslut. Jag är glad över att det harskett en omsvängning. Det är utmärkt att det idessa dagar finns svenska parlamentariker iBaltikum, vilka skall hjälpa till att bevakafolkomröstningen.Jag är glad över riksdags agerande men villändå ställa en fråga till : Får vi stöd förvårt förslag i utrikesutskottet att Sverigesutlandsradio får ökat anslag för utökade sändningartill , och ? De sändningarsom nu äger rum är väldigt blygsamma. Det finnsklara önskemål, som ju har uttryckts av bl.a. en avvice talmännen, att radiosändningarna skall utökas.Här finns ytterligare en konkret möjlighet att ta ettsteg till förmån för de baltiska folken och debaltiska länderna.Per tecknade en väldigt dyster bild här ikammaren av utvecklingen. Bakgrunden till dagensdebatt är allvarlig, men jag tycker att det är oerhörtviktigt att även se framtidens möjligheter. Det finnsi själva verket i det som händer saker som ärhoppfulla. Det är hoppfullt att balterna så bestämtoch fredligt arbetar vidare för sin självständighet.De ger inte tappt inför våldet och tanksen. Det ärhoppfullt, Per , att FN står upp för småstaters rätt till sin existens och självständighet. Jagtror att många av de små länderna runt om i världensom Per ömmar för faktiskt ser detta somen mycket hoppfull ny utveckling och hoppas attdetta skall kunna bli någonting också för 1990-taletatt små staters rätt till oberoende ochsjälvständighet kommer att respekteras. Då kanskevi slipper se flera av dessa förskräckliga tyranner,som tror att de kan ge sig på andra länder utannågra följder.Det är hoppfullt att det internationella samfundethar reagerat så starkt på övergreppen i Baltikumoch att EG har fryst biståndet till Sovjetunionen.Jag hoppas att få frågautrikesministern vad det egentligen är som han ochutrikesminster Genscher har diskuterat i dettahänseende. Det är hoppfullt och nödvändigt att EGhar reagerat. Det har även haft effekt i Moskva.Europaparlamentet har haft en stor och engageradBaltikumdebatt. Jag var där, Per , och jagär övertygad om att många Europapolitikerkommer att vara närvarande vid defolkomröstningar som förestår i . Detfanns ett stort och engagerat intresse från enskildaparlamentariker för att åka till och medsin närvaro stödja de baltiska folken.Per vill gärna göra sig till tolk för småstater. Han gillar sådana och det är bra. ärinte så litet geografiskt men ganska litet på andrasätt, t.ex. befolkningsmässigt. Jag tycker mig dockmärka att ganska få stater runt om i världen villfölja de vägar som Per anvisar. Det finnsen lång rad små stater som klappar på EGs dörr ochvill bli medlemmar i . De ser möjligheten attingå i den europeiska gemenskapen som sin väg tillframtiden, med bibehållen nationell identitet ochändå möjlighet till samverkan, fredligt och påmarknadsekonomins, frihetens och demokratinsgrund. Många små stater riktar sina blickar mot FNoch dess nya möjligheter att ge trygghet i enallvarlig värld.Jag kan inte riktigt se att särskilt många små statervill följa Per visioner. De baltiskarepublikerna ser den europeiska vägen som den vägsom de vill beträda. De vill bli fullständigt erkändasjälvständiga stater och en del av det internationellasamfundet. Detta har Per och jag tidigarehaft ett meningsutbyte om här i kammaren. Men såär det faktiskt.Anf. 27 () replik:Herr talman! Grundfrågan i den debatt som vi föri dag är ju om våldet skall få triumfera i vår värld.Per ställde till oss andra frågan,provokativt som han brukar: Ni som stöderstormakternas , hur ser ni på det och det?När blev medlem i FN , fördes en debatt i den svenska omhuruvida det var möjligt för att bli medlemutan att avstå en viss del av sin suveränitet. Läserman bok om , framgårdet tydligt att själv tvekade om dettamen kom till insikt om att borde bli medlemmen att det naturligtvis innebar ett visst avståendeav suveräniteten.Alltsedan dess har och riksdagställt sig bakom de principer som ligger till grundför FN. är det alldeles entydigt så att man blandde instrument som står till förfogande också harmöjlighet att gripa till väpnade aktioner. ärSverige såsom nation inte radikalpassifistiskt. I allavåra partier finns enskilda medlemmar som ärradikalpassifister och som säger att ''jag använderinte vapen under några som helst omständigheter''.Men såsom nation har ett försvar. Vi harsagt att vi är beredda att försvara vår egensuveränitet. Genom vårt medlemskap i har viäven accepterat att i en viss situation FN genombeslut i säkerhetsrådet kan tillgripa väpnadeaktioner.Detta har skett. Såsom jag försökte säga i mitttidigare anförande, tycker jag att det är en underligdebatt att de som har pläderat för attFN skulle få en starkare roll plötsligt blir de somprotesterar när FN nu försöker sätta kraft bakomsina ställningstaganden. I grunden är det ju sammafråga som demokratierna stod inför före och underandra världskriget: Skall våldet få triumfera ellerskall man ha rätt att även med vapenmakt hävdanationers rätt till självbestämmande? Jag tycker attdet är en rimlig slutsats som både regeringen och departier som är representerade i utrikesnämnden harställt sig bakom, nämligen att vi skall stödja FN ochde beslut som säkerhetsrådet har fattat.Jag har tidigare från denna talarstol citerat IngaThorsson, vars roll såsom fredskämpe ingen tordeifrågasätta, när hon säger: ''För att förebygga ettstörre våld var det nu nödvändigt för FN att ocksåanvända vapen. ''Både i och i är det till sistfråga om huruvida demokratin skall segra.Demokratier börjar inte krig med varandra. VoreSovjetunionen demokratiskt, skulle vi inte hanågon konflikt runt omkring . Om destater som vi nu har i voredemokratier, skulle inte heller där någon konfliktha uppstått.Man kan ha olika uppfattningar om styrelseskickeni , i och i , men vad somhar hänt i är uttryck för en renodladmakthunger hos en despot. Själva tanken att man,efter att förgäves ha vädjat om besinning under ettstort antal månader, plötsligt skulle få SaddamHussein på andra tankar är orealistisk. Ingen av ossönskar något annat än att kriget skall avslutas såsnart som möjligt och fred och säkerhet skapas iMellanöstern. Våra ansträngningar måste gå ut påatt så långt som möjligt främja en demokratiskutveckling i och i . Det ärden säkraste garantin för en långsiktig fred ochsäkerhet.Anf. 28 () replik:Herr talman! Jag noterar att det finns en ganskastor samstämmighet i principfrågorna idiskussionen här -- möjligen är Per Gahrtonsinlägg i vissa fall ett avvikande inslag -- och det ärbra att denna samstämmighet finns.Sedan är det viktigt att denna samsyn kommer tilluttryck i form av konkret handlingskraft. I detavseendet tycker jag att på ett merakraftfullt sätt borde kunna visa sin solidaritet medde baltiska folken och med de nya demokratierna iÖst- och . Det behövs störrekonkreta materiella stödinsatser. Men detta får vianledning att återkomma till t.ex. i samband medriksdagens behandling av de olika motioner somhar väckts. Jag tycker alltså att det är viktigt att vårtstöd inte bara blir vackra deklarationer. Det måsteockså bli fråga om reella hjälpinsatser i ettdemokratiskt, ekonomiskt och ekologisktåteruppbyggnadsarbete. Det är naturligtvis mycketviktigare än den exercis med erkännandefrågornasom gärna vill göra till huvudfrågan närdet gäller våra relationer till Baltikum.Vi har fått frågor, uppenbarligen från presidentLandsbergis. Men jag tror att jag har gett svar i mittinledningsanförande. Vi tycker alltså att påett mycket tydligt sätt gott kan deklarera att vianser att den sovjetiska annekteringen av debaltiska republikerna står i strid med folkrätten, attden är illegal. Det finns alltså inte någon folkrättsliggrund för de sovjetiska anspråken på överhöghetvad gäller de baltiska republikerna. Jag tycker attvi därmed har gett ett besked i den vitala frågan omi vilken utsträckning har erkänt eller inteerkänt den sovjetiska erövringen av . Attsjälva ockupationen är ett faktum är mycket svårtatt i efterhand försöka förneka.Per talar mycket om de små staterna, ochjag sympatiserar med grundsynen i det avseendet.Det handlar alltså om vikten av att man slår vaktom små staters självständighet och suveränitet.Men när man värnar om små staterssjälvbestämmanderätt måste självfallet i dettaockså ingå rätten för små stater att sluta sig sammantill samarbetsorganisationer. Det gäller då ävensamarbetsorganisationer med gemensamtbeslutsfattande i frågor som man har enats om.Det finns inte någon motsättning mellan å ena sidandetta med att hävda de små staternassjälvbestämmanderätt och å andra sidan detta medatt acceptera ett frivilligt samarbete av det slag somåterfinns i EG. Man kan inte göra jämförelser mederövrarstater, med erövrarimperier av samma slagsom Sovjetväldet och det gamla ryska imperiet. Detär viktigt att betona detta i det här sammanhanget.När det gäller kriget i Gulfen tycker jag att det ärbeklagligt att det hela behövde drivas tillstridshandlingar. Jag hade hellre sett att man hadekunnat låta sanktionerna verka under en längre tidför att den vägen kunna åstadkomma en lösning.Men jag tror att det som kanske gjorde den vägenomöjlig var risken för att skullekunna färdigställa sina kärnvapen. Då hadesituationen, helt klart, varit ännu värre. Det hadedå kunnat bli ännu större katastrofer. är detangeläget att pröva vägar för att få ett slut på kriget.Men en förutsättning är att drar sig tillbakafrån . Någon annan utgång av kriget är varesig rimlig eller acceptabel. Jag tror att det är viktigtatt vi alla är entydiga på den punkten.Sedan måste vi ta itu med de blottor i fråga omfolkrätten och respekten för folkrätten som här harframkommit. Jag tror att det är nödvändigt attundersöka om man inom FN kan åstadkomma eninstitution som på ett mera regelmässigt sätt än somnu är fallet kan pröva folkrättsbrott i samband medkrig.Som jag sade i mitt inledningsanförande tycker jagatt det sätt på vilket de aktuella krigshandlingarnabedrivs tydligt visar på behovet av ett skärptkonventionsskydd när det gäller miljöbrott isamband med krig. Att använda sig av oljeutsläppt.ex. som en metod i krigföringen måste entydigtförbjudas i folkrätten. Tyvärr är det inte så i dag.Det är alltså många problem som återstår att lösanär vi -- och det hoppas jag sker så snart sommöjligt -- får ett slut på själva krigshandlingarna.Anf. 29 () replik:Herr talman! Det råder väl inget tvivel om attSovjet har annekterat de baltiska staterna. Det ärväl en självklarhet. Att detta strider mot folkrättenär vi väl också alla, såvitt jag förstår, överens om.Men sedan finns det andra demokratiska krafter iBaltikum som kanske inte har riktigt sammauppfattnig som och som anser atterkännandet inte är det primära just . Jag tyckeratt också detta bör finnas med i bilden.Jan-Erik säger att är en despot.Ja, visst är han det. Det är vi överens om. MenSaddam blev inte en despot helt plötsligt år 1990.Han har nämligen alltid varit en despot. Han äralltså en brutal despot och diktator. Det var hanockså , då han utnyttjade gas för att talivet av tusentals kurder. Som bekant varprotesterna från världens länder inte särskiltvåldsamma, tvärtom. Inte minst gäller detvästvärlden. beviljade juUSA nya lån för fortsatt utbyggnad avfabriker som tillverkar gas och kemiskastridsmedel. Glöm inte detta! Jag tror att Jan-ErikWikström och jag kan sägas vara överens på denpunkten. Jag tycker att det är skamligt avvästmakten att tillåta detta och att ge sittdirekta stöd. Man visste ju vilken brutal härskarehan var.Så något om sanktionerna och om huruvida dessaskulle ha fått verka . Är det inteså, att allting talar för att sanktionerna bordeha fått verka längre? Det är ju en förödelse somåstadkoms i och i . Trots den hårdacensuren, vilken kan ifrågasättas, har detframkommit att tusentals civila människor hardödats. Om man skulle lätta på censuren, skullebilden naturligtvis bli ännu dystrare, grymmare ochhemskare. I mitt inledningsanförande pekade jagpå det faktum att sanktionerna ändå hade en godeffekt i januari 1991.Om man hade låtit sanktionerna verka åtminstoneytterligare , hade man kanske -- det ärnog ingen omöjlighet -- kunna tvinga denne despottill eftergifter.Jag är glad över att utrikesutskottets ordförandeStig Alemyr tar upp frågan om kurdernas situation.Kurderna omfattas ju också av den tragedi som nuutspelas i . Totalt sett handlar det närdet gäller det kurdiska folket om mer än 20miljoner människor. Men kurderna är splittrade påett antal länder. 10 miljoner kurder bor i vad somkallas i , alltså vid gränsen tillIran. måste väl också detta folkerkännas och få sina rättigheter.Jag skulle vilja ställa ett par frågor till samtligapartier:1. Är ni beredda att verka för att kurderna fårobservatörsstatus i FN?2. I östra vid gränsen till bor kurdersom kan sägas befinna sig i farozonen om ettgaskrig eller kemiskt krig skulle utbryta. Men dessa10 miljoner kurder har ännu inte tillgång tillgasmasker. De turkiska tjänstemän som befinnersig i bland kurderna för att t.ex.kontrollera att dessa inte talar kurdiska äremellertid utrustade med gasmasker. Är samtligapartier i riksdag mot den bakgrundenberedda att här verka för att ocksåkurderna får tillgång till gasmasker?Anf. 30 PER () replik:Herr talman! folkvalde presidentVytautas har officiellt skrivit brev tillsamtliga svenska riksdagspartier och bett dem attåterkalla -- ''renounce'', som det heter -- Sverigesståndpunktstagande 1940--1941 beträffande densovjetiska ockupationen. Ordföranden i densvenska utrikesutskott kallar detta förteoretiska erkännandediskussioner.Litauens president begär alltså besked. Förhonom handlar det inte om några teoretiskaerkännandediskussioner. Hållningen till vad somhände i och med ockupationen har inte baraemotionell utan också folkrättslig betydelse. Det ärdärför som begär besked, och jaghoppas verkligen att han får seriösa besked från allapartier. Jag tyckte mig faktiskt se en öppning i detavseendet hos både och talman! Kriget i är tragiskt. Mendet är faktiskt så, att nog redanhar vunnit kriget. Han vill ha krig. Krig är självaexistensen för honom. har krigat i hela sittliv. Han vill skapa en situation, där praktiskt tagetvad som helst kan hända och där han får de arabiskaoch muslimska massorna på sin sida. somgår innebär en seger för . Mennågon tänker kanske: Det går väl att slå ihjälhonom. Ja, kanske det. Men vad händer då? Jo, dåblir han shahid-martyr. Han blir shadada,martyernas martyr. Vidare kommer det att finnastusen och åter tusen små, '' somser till att detta helvete, denna förbannelse,fortsätter. Han har lockat västvärlden och ,under FNs täckmantel, i en fälla. Man besegrar intealltid den stora ondskan med vapen. Det förstodGandhi, och det förstod . Jag harbestämt för mig att tillhör enkristen församling. Var det inte somsade: Vänd den andra kinden till? Var det inte hansom lanserade freden inte bara som mål utan sommetod, som medel? Det är en viss skillnad på närsmå skolpojkar slåss och försvarar sig med våld ochnär lärare eller föräldrar ingriper med systematiskaga för att upprätthålla ordningen. Det har viförbjudit. Det är också en viss skillnad på om endesperat människa dödar en annan människa isjälvförsvar, nödvärn, eller om samhället användersig av dödsstraff som metod för att upprätthållaordningen. Det har vi avskaffat. Det är ocksåskillnad på om kuwaitier, saudiarabier ochmänniskor från andra länder använder de vapensom de har för att försvara sig mot aggression -- detskulle jag inte ha något negativt att säga om -- ellerom , som är till för att mäklafred, använder kriget som metod för attåstadkomma denna fred. Ser ni inte dessaskillnader, ärade riksdagsledamöter, då har niproblem med synen.Skall jag uppfatta pläderingför de små nationernas rätt på ett sådant sätt att denu skall hoppas på att få samma hjälp som ?Skall det uppfattas som att vi nu skall åse t.ex. attArabförbundets arméer med hjälp av FN-resolutioner i stora högar skall tåga in i Palestinaoch befria med vapen? Jag kan faktisktlova, så mycket Palestinavän som jag är, att jag dåskall förena mig med israeliska fredsvänner iprotest mot detta fruktansvärda om det skulleinträffa. Det kan väl inte vara er mening att vi skallskicka FN-trupper till och tillVästsahara, ja kanske även till , Lettlandoch , om det blir ännu värre där? Är det erseriösa mening att denna FN-invasion skall bildaskola? Det kan väl inte vara det som ni menar? Jagvill inte tro det. Och om ni inte menar det, då är niju tillbaka i det andra hörnet, då är detta en unikaktion som drabbar bara och inte alla de andratyrannerna och dessutom en självförödande aktion,eftersom den drabbar just den tyrann av alla somallra helst vill ha det största kriget med den störstautmanaren för att själv växa och bli jättestor.Det är svårt att hitta ett felaktigare krig ivärldshistorien än det som FN nu är medansvarigtför när det gäller . Det är tragiskt att det gamlafredslandet har förblindats så totalt att maninte längre kan spela den fredsroll som är merbehövlig än någonsin.Anf. 31 () replik:Herr talman! Det är klart att det i den allmännadebatten och här i råder delade meningarom huruvida det var nödvändigt med ett krig iMellanöstern eller inte och om sanktionerna bordeha fått verka längre eller inte. Detta är naturligtvisgenomgående mer eller mindre en teoretiskdiskussion där vi använder oss av olika bevisföring.Men det är ett faktum att kriget pågår. Det andraär intressant för historien. är vi emellertid mitti ett fruktansvärt krig som, vilket jag sade tidigare,skulle kunna utvecklas till något ännu värre omvissa olycksaliga händelser skulle inträffa. Det ärdärför som det nu är så viktigt att vi inte läggertyngdpunkten på analys av vad som hände kringden utan vad vi nu skall göra. Skall viförsöka få parterna till förhandlingsbordet nu ellerinte? Det är det som är det avgörande, att i någonform få kriget att i alla fall ta en paus så att man fårtillfälle att diskutera och hitta en lösning i hopp omatt världen redan börjar bli krigstrött. Den andradiskussionen är jag mycket intresserad av ochkommer att läsa mycket om , men detär nu som det krävs handling för att få slut påeländet.Pär talar om att man borde ha någon mersäker lagstiftning för att förhindra miljöbrott underkrig av den typ som den irakiske presidenten harsatt i gång i . Det vore kanske bra,men jag tror inte att det hade haft effekt. Vilkabestämmelser som än hade gällt i deninternationella rätten hade totaltstruntat i dem. En person som är så inriktad på ochbeslutsam att föra krig använder sig av alla metoderunder detta krig. Jag är övertygad om att han, omhan fortfarande har tillgång till gas, kommer attanvända den som en sista desperat åtgärd. Det vetjag att flera företrädare för länderna kringkrigszonen är mycket rädda för. kanske det intelängre finns några möjligheter, men jag ärövertygad om att alla medel kommer att tillämpas,och då hjälper det inte vilka konventioner somföreligger.Margaretha har ställt en direkt fråga tillmig om vi kommer att stödja moderatasamlingspartiets krav på ökade anslag tillradiosändningar till . Jag kan inte svara pådet, eftersom jag inte kan föregripa behandlingen iutrikesutskottet. För min egen del är jag positiv tillett sådant önskemål, men jag måste först föraöverläggningar i mitt eget parti och i utskottet ivanlig ordning, och det vore fel av mig att nuframföra någon slutsats av denna diskussion ochsäga vad jag tror kommer att bli resultatet av den.Anf. 32 ()replik:Herr talman! Jag tackar för detta, åtminstone iviljeinriktningen, positiva besked från väckte Per den mycket svåra fråganhur ondskan i världen skall bekämpas. Jag tror förmin del att vi behöver ta både ochMuhammed till hjälp och därutöver internationellrättsskipning, folkrätt och ibland, tyvärr, t.o.m.polis och militär. Det var något förunderligt för migatt se Per i talarstol. När jaghörde hans diskussion om krigsfurstar och hur manskulle förhålla sig så funderade jag något på hurnära i ålder vi är, Per och jag. Jag ärnämligen född . När jag såg Per iriksdagens talarstol tyckte jag att han antogChamberlains gestalt -- det är inte så lätt alla gångeratt bekämpa ondskan i världen.Anf. 33 () replik:Herr talman! Per hävdade att Saddamredan hade vunnit kriget. Det skulle ju innebära attden strategi som man borde ha valt hade varit attlåta honom fortsätta, dvs. att låta våldet triumfera.Då är det på den punkten som vi skiljer oss åt. VadPer pläderar för är ett radikalpacifistisktperspektiv. Och jag har en mycket stor respekt fördet. Jag har många bekanta som har deninställningen. Men jag tror inte att ett land somSverige kan tillämpa en sådan princip. Och ikonsekvensens namn borde Per mena attSverige skall utträda ur ,eftersom vi då inte längre skulle vara förpliktigadeatt följa beslut i . Jag kan harespekt även för en sådan ståndpunkt. Men jagtycker att det är bättre att är kvar i FN ochefter avslutat krig försöker fundera över hur vi skallundvika att hamna i en liknande situation. I bästafall kan den här konflikten tjäna som en varning tillandra diktatorer och despoter att Världssamfundetinte kommer att tolerera angrepp och ockupationav fria och självständiga stater.Sedan tror jag faktiskt att är något bättre änMuhammed som riktmärke när det gällerfredsarbete. Men till ett närmare bibelstudium omdetta ber jag att få inbjuda Per vid ettannat tillfälle.Anf. 34 () replik:Herr talman! tror inte attkonventionen hjälper mot . Låtmig säga att jag delar hans pessimism på denpunkten. Men jag hoppas att inlägginte skall tolkas som att ordföranden i utrikesutskott inte anser att vi böreftersträva en utveckling av krigets lagar, enutveckling av ett internationellt konventionssystemför att åtminstone i någon mån begränsa de värstaavarterna i samband med krigföring.Jag tog upp denna fråga därför att det i det härkriget åter har visats hur man använder medvetenmiljöförstöring som ett led i krigföring. Vi har settmånga exempel på det tidigare. ärett annat sådant skrämmande exempel. Vi vet attdet finns ett Genèveprotokoll som innebäratt man försöker ingripa mot detta. Menprotokollet ger ett mycket bräckligt skydd, och fåstater har ratificerat det. Jag inbillar mig att vi ändåär eniga i uppfattningen, att det även om vi vet attdet alltid kommer att finnas härskare av SaddamHusseins typ som inte bryr sig om någrakonventioner, är viktigt att vi tar vara påerfarenheterna också från detta krig och försökerstärka folkrätten på de områden där det finnsluckor. Det gäller naturligtvis även den andrafrågan som jag tog upp, nämligen att man inom FNsram försöker skapa något slags organ, något slagstribunal för att pröva folkrättsbrott. Folkrättsbrottav alla slag och sorter, framför allt från sida isamband med det här kriget, har varit mycketvanliga.Anf. 35 () replik:Herr talman! Jag ställde två frågor som faktisktinte var oviktiga. Jag vet inte hur jag skall tolkatystnaden från dem som har yttrat sig. Jag vet attdetta var den sista replikomgången. Men detkommer såvitt jag förstår en ny replikvända närutrikesministern har talat. Och jag väntarfortfarande på svar från de borgerligarepresentanterna på de två frågor som gällerkurderna. Jag utgår från att utrikesutskottetsordförande, som har en replik kvar i dennaomgång, svarar på dessa två frågor, inte minst medtanke på att själv tog upp kurdernasproblem och vikten av att hjälpa dem. Då finns dettvå konkreta förslag. Frågan är: ordförande ta initiativ när detgäller observatörsstatus i FN?