prot · GE09128 · 1991-06-10 00:00:00 — I synnerhet är detinte så enkelt när ett politiskt beslut, som förraårets livsmedelspolitiska beslut, är resultatet avganska mycket diskuterande mellan en lång radolika aktörer och slutsumman blir en kompromiss.Jag har tidigare i debatten redogjort för att vi intevar helt nöjda med den utformning som den nyalivsmedelspolitiken fick. Vi befarade att den skullefå en balans som i likhet med den gamlajordbrukspolitiken gynnade de mer storskaligajordbruken i den södra delen av landet ochspannmålsproduktionen i förhållande tillmjölkproduktionen. Vi befarade att den nyalivsmedelspolitiken i sin slutgiltiga utformningskulle få sådana nackdelar också. Eftersom vitycker att det är allra viktigast för samhällets del attvärna jordbruket i skogs- och mellanbyggd, där dehar störst betydelse för infrastruktur, förlandskapsvård och för samhället i övrigt, vill vi mycket noga följer det nyakompromissbeslutet och att man är beredd att vidtakorrigerande åtgärder om utvecklingen går åt felhåll. Konstigare än så tycker jag inte att detbehöver vara att vi begär en uppföljande analys.Anf. 110 () replik:Herr talman! Det är klart att man skall följa uppbeslut. Det lustiga är att man väljer ut en specifikdel av landet. Det var därför jag reagerade. Skallman göra en uppföljning, borde man rimligtvis göraden över hela landet, för att se hur den här politikenslår.Jag tycker ändå att man, med tanke på de olikaerfarenheter man har av den gamlajordbrukspolitiken, i stort sett vet vad som kommeratt hända när man nu går in i den politik som rentextremt går åt samma håll. Vi vet att storadelar av odlingsbygden i kommer attläggas ned. Det handlar om mellan 30 och 50 %.Det tycker jag är en fullständigt förödande domöver den jordbrukspolitik som är på väg attfullföljas. Här gläds man åt detta. Jag tycker att detär helt fasansfullt. Vill man åstadkommaförändringar av priset på svenska matprodukter,tycker jag att man skall göra det på annat sätt ängenom att lägga ned kulturmark och odlingsmark.Man skall se till att hårt bevaka användningen avkemiska bekämpningsmedel och handelsgödsel ochi stället bedriva ett mer extensivt jordbruk som ärlångsiktigt hållbart.Anf. 111 () replik:Herr talman! Det är självklart att uppföljningenskall göras i hela landet. Jag har ingen annanmening än i det avseendet.Jordbruket i mellanbygden kommer inte heller attläggas ned i den omfattning som nuförutspår. Men att ständigt upprepa detta ärfaktiskt något som utgör ett stort hot motjordbruket i just dessa delar av landet. Med dengamla jordbrukspolitiken hade vi, vilket vet, precis den här processen. Vi förmåddeinte hävda jordbruket i de här delarna av landet.Det är inte en effekt av den nya jordbrukspolitiken.Den nya jordbrukspolitiken innehåller, enligt minmening, bättre redskap för att värna jordbruket iskogs- och mellanbygd än vad den gamla gjorde.Trots det finns det risker för att utvecklingen integår i rätt riktning. Det är därför man behöver ensådan här uppföljning.Miljöpartiets jordbrukspolitik kunde man kanskekortfattat kalla att vilja men inte kunna.Miljöpartiet tycks tro att det räcker med att säga vill väldigt många saker som gäller jordbruketoch då kommer det också att bli så. Men tyvärr ärpolitik inte bara att vilja. Det handlar också om attkunna. Det handlar om att forma de redskap somleder dit man vill. Det är inte säkert attmiljöpartiets oerhört hårda detaljstyrning av vadvarje enskild bonde skall göra och hur han skallbruka sin lilla plätt i kombination med kraftigthöjda avgifter på bekämpningsmedel ochhandelsgödsel är den jordbrukspolitik som leder tillett bevarande, livskraftigt och alternativt odlatjordbruk i vårt svenska land. Jag befarar att det, ommiljöpartiets jordbrukspolitik finge vara denrådande, skulle vara mycket stor risk för att viskulle drabbas av ännu mer drastiskanedskärningar av den svenskalivsmedelsproduktionen än de vi har sett.Anf. 112 () replik:Herr talman! har inte föreskrivit idetalj hur man skall odla varje liten markplätt idetta land. Det vore fullständigt förmätet att göraså. Det finns experter på det, det är de svenskabönderna. Det man möjligen kan göra, och som jagtycker är riktigt att göra, är att dra upp de allmännariktlinjerna och hjälpa fram en utveckling sominnebär att man hushållar med resurser, inteförgiftar mark och vatten, så att vi får giftrester i vårmat, samt ser till att vi får ett långsiktigt fungerandejordbruk.Jag förstår att måste varabesviken på den politik som hon har medverkat till.Det är därför hon ofta blir litet aggressiv i dennadebatt. Men det är hennes sak. Jag hade verkligenhoppats att skulle ha haft en annanhållning i den här frågan.Talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att hon inte ägderätt till ytterligare replik.Anf. 113 ():Herr talman! har i och medden här debatten sannolikt deltagit i sin sistariksdagsdebatt. Som vanligt har han varit saklig,samlad och kunnig. Vi som har debatteratjordbruks- och miljöfrågor i undersenare år har inte alltid delat uppfattning, men vi har alltid uppskattathonom för hans professionella men ändå folkligtjordnära sätt att framföra sina synpunkter.Vi önskar att Du efter välförrättat värv här iriksdagen får varva ner och får tid att njuta av dittvackra , gärna den bit av som Dusjälv har lagt ned odlarmöda på, såväl på åker somi skog. Tack för trivsamma år.I detta anförande instämde (), ÅkeSelberg (s), (), MarianneSamuelsson (mp), (), AnnikaÅhnberg (v), (), NicGrönvall (m), () och Per-OlaEriksson (c).Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )9 § Konkurrenslagstiftning pålivsmedelsområdet, m.m.Föredrogsnäringsutskottets betänkande1990/91:NU33 Konkurrenslagstiftning pålivsmedelsområdet, m.m. (prop. 1990/91:87 delvisoch prop. 1990/91:147).Kammaren biföll talmannens förslag attnäringsuttskottets betänkande NU33 skulleavgöras efter endast en bordläggning.Anf. 114 ():Herr talman! Det rör sig här om en viktig fråga.Den inbjuder till en nästan lika monomental debattsom den vi hade i samband med föregående ärende.Jag skall emellertid försöka begränsa min egenuppskattning av min persons betydelse. I ställetskall jag hålla mig till viktiga frågor.Först konstaterar jag att vi i denna debatt har attutgå från två propositioner, nämligen regeringensnäringspolitiska proposition och regeringensproposition som handlar om en begränsning avkonkurrens inom livsmedelssektorn. Därtillkommer ett antal motioner.Bägge propositionerna är värda uppmärksamhet.Den näringspolitiska propositionen är värduppmärksamhet av det skälet att däri läggs fast meden överraskande tydlighet att regeringen stårbakom en aktiv konkurrenspolitik. Manförutskickar en ny konkurrenslagstiftning ochlängre gående konkurrensregleringar. Detta ärmycket postiv.Inga-Britt är en av mina favoriter vadgäller motdebattörer alltsedan den tid då vi bådasysslade med konsumentpolitik. har hon fått engod konkurrenspolitik. Konkurrens är till förkonsumenterna, och det är något som Inga-BrittJohansson verkligen borde ta till sig och lära sig avsin regering. Konkurrens är alltså till förkonsumenterna.Det tråkiga är att regeringen och Inga-BrittJohanssons parti avslöjar sig i detta betänkande.Det enda man förmår påvisa är nämligen attytterligare 5 miljoner anvisas till NO och SPK. Istället kunde man väl blicka ut över fältet för att sevar det går att avreglera och var det går att befriamarknadskrafterna, så att dessa får gynnakonsumenterna, !Konsumenterna behöver marknadskrafterna, en frikonkurrens och en fri prisbildning. Det är den bästakonsumentreglering som vi kan tänka oss.Men det enda som socialdemokraterna orkar medär alltså att anvisa ytterligare 5 miljoner till NO ochSPK. I stället borde, som sagt, hela den den härsektorn avregleras.Herr talman! Jag vill peka på reservation 1, som ärden enda reservation i detta betänkande som jagyrkar bifall till. I all hast vill jag bara säga att vi i deborgerliga partierna i reservation 1 påvisar enmängd sektorer inom det ekonomiska området därkonkurrensen inte är fri. Vi understryker hurutomordentligt centralt det är för tillväxt, förinflationskontroll, för prisbildningen med tanke påkonsumenten och för konsumentens insyn iverksamheten att vi får en frikonkurrensetablering. Det handlar då omförvärvsregler, om vård och omsorg samt om enmängd områden där vi visar hur stor betydelse denfria konkurrensen har för den enskilda människan.Sedan vill jag med några ord beröra delivsmedelspolitiska frågorna. Jag vill gärnatillbakavisa varje antydan från handelsministern,från och från andra debattörer om attvi moderater inte skulle stå bakom en äkta frikonkurrens. Vi kan aldrig acceptera ensubventionering av exportsamverkan viaskattemedel, vilket ju är vad som den härlagstiftningen syftar till.Vi politiker måste komma ihåg en sak: Politikenoch resultatet av denna måste vara förutsebara förden enskilde medborgaren och för företagarna ivårt land.1990 fattade ett livsmedelspolitiskt beslutsom fick långtgående betydelse för mångamänniskor, ja, för en hel näring och förkulturmiljön. Det var viktigt att ge den här aktuellasektorn av vårt samhällsliv ett planeringsutrymme.Det måste vara möjligt att förutse konsekvensernaav vårt beslut. Det går inte att efteråt manipuleramed populistiska småregleringar. Men det är precisvad socialdemokraterna gör -- ett agerande somgrundar sig på deras ångest för att förlora ett val.Jag kan peka på fem omständigheter som gör att vigår emot den här lagstiftningen, och då får man integlömma vår grundläggande tro på den friakonkurrensen.Den här lagstiftningen brister nämligen i fråga omgeneralitet. Vidare är det en sektorsbetonadlagstiftning. Den här lagstiftningen går emot 1990års livsmedelspolitiska beslut. Den går emot och tarinte till sig de internationella rörelser som pågårinom hela denna sektor. EGs jordbrukspolitik är juunder förändring, likaså GATT-förhandlingarnaoch . Men lika fullt rusar densocialdemokratiska regeringen i väg och företarnågot som skall verka kraftfullt ochhandlingskraftigt. Men i stället strider det hela motbehovet av att avvakta. Det allra viktigaste för vårdel har varit behovet av att låta denna näring, somskall ställas om , få tillfälle att byggaupp egna strukturer. För den exportsamverkan somdenna näring behöver är det nödvändigt att byggaupp starka exportföretag. Det har också sagts i ochmed det livsmedelspolitiska beslutet, och det har vimoderater ställt oss bakom. Även om det går påtvär med vår näringspolitiska grundsyn måste vitillåta denna uppbyggnad av resurser, och dennalagstiftning går på tvärs med behovet av resurser ifråga om exporten av livsmedel.Dessutom innehåller lagstiftningen tekniska bristersom är uppseendeväckande och beklagliga. Det hardärför varit nödvändigt för oss att, även om vi hargjort det under plåga, gå mot den härlagstiftningen. Den strider nämligen mot vårgrundsyn beträffande en fri handel. Det var alltsånödvändigt att gå emot, eftersom det har varitviktigt att se till att förutsebarheten beträffande1990 års livsmedelspolitiska beslut kan bestå.Anf. 115 ():Herr talman! Den konkurrenslag som vi har i dagträdde i kraft och innebar då, i förhållande tilltidigare lagstiftning, skärpningar på flera punkter.Lagen syftar till att främja en från allmän synpunktönskvärd konkurrens inom näringslivet.Marknadsdomstolen skall kunna vidta åtgärdermot en näringsidkare som genomkonkurrensbegränsning föranleder s.k. skadligverkan. Lagen bygger på grundtanken att enfungerande konkurrens bidrar till effektiviteten inäringslivet som den verkarprispressande. Ytterst är det konsumenternasintresse som lagen skall skydda.Sedan två år tillbaka arbetar en kommitté,konkurrenskommittén, med att utreda hurkonkurrenspolitiken ytterligare kan förstärkas. Enslutrapport kommer att lämnas av kommittén isommar.Ett viktigt inslag i en generell politik för förbättradeallmänna villkor för näringslivet består i åtgärderför att åstadkomma en stärkt marknadsekonomi.Endast om marknadsekonomin fungerar väl -- dvs.utan att företagen skyddas genom t.ex.protektionism, regleringar och kartellsamarbete --kan företagen bli verkligt stabila och starka ochdärmed konkurrenskraftiga på den internationellamarknaden. liberalerna, moderatasamlingspartiet och anser det varaangeläget att denna principiella uppfattning läggstill grund för överväganden om dekonkurrenspolitiska insatserna.Friheten att etablera och driva företag ärgrundpelaren i ett marknadsekonomiskt system ochhar därmed en avgörande betydelse för den svenskaekonomin. Varje omständighet som hämmar ellerhindrar företagandet måste därför, anser vi ifolkpartiet liberalerna, motverkas. En samladöversyn av etableringsregler av olika slag bör därförgöras. För konkurrensen skadliga regler börmönstras ut. Dessa utgör ett hot mot den friamarknaden.En effektiv konkurrenslagstiftning är nödvändig föratt marknadsekonomin skall kunna ges godaförutsättningar. I jämförelse med motsvaranderegler i vår omvärld, inte minst inom EG, framståremellertid den svenska konkurrenslagstiftningensom svag och därtill svår att tillämpa.Det är nödvändigt att fri konkurrens inte stannarvid att enbart vara ett honnörsord. Därför utgår viifrån att konkurrenskommittén kommer att läggafram ett samlat förslag till konkurrenslagstiftningsom svarar mot de ändrade förutsättningar som harvuxit fram, inte minst genom de senaste årensökade internationalisering. Detta gäller exempelvisolika slag av horisontell samverkan mellan företagsom borde vara konkurrenter, men också vertikalakonkurrensbegränsningar, såsom leveransvägranoch andra åtgärder som en leverantör kan vidtagentemot efterföljande led i syfte bl.a. attupprätthålla en viss prisnivå. Frågan omövervakning bör få en ändamålsenlig lösning;snabba och kraftfulla insatser från dekonkurrensvårdande myndigheternas sida ärnödvändiga för att lagstiftningens trovärdighet inteskall kunna ifrågasättas. Lagstiftningen börutformas utifrån de principer som styr EGsregelverk.Såsom liberalerna gjort många gångertidigare vill vi starkt betona angelägenheten av attden offentliga servicesektorn öppnas förkonkurrens, bl.a. när det gäller vård och omsorg.Enskilda initiativ måste uppmuntras. Vi villframhålla vikten av att detta kommer att beaktas avkonkurrenskommittén.Vi menar alltså att konkurrens med skadligutveckling av företagsstrukturen i näringslivet är såviktig att förhindra, att man i mycket långtgåendefall kan vidta åtgärder i form av uppbrytning avexisterande företag. Detta återkommer jag till inästa betänkande i frågan om branschglidning inomden finansiella sektorn.Beträffande myndighetsstrukturen påkonkurrensområdet är det angeläget att göra den såeffektiv som möjligt. En samordning mellannäringsfrihetsombudsmannen och statens pris- ochkonkurrensverk bör övervägas. Båda organenbedriver konkurrenskontroll, och sannolikt sker enviss överlappning av verksamheterna. Det ärresurser som borde användas effektivare -- inteminst till att korta handläggningstiderna, vilket äravgörande för många småföretag om de skall kunnaöverleva en process om illojal konkurrens.Herr talman! Vad gäller det jag här har sagt kannaturligtvis inte livsmedelssektorn undantas.Den senaste tidens matprisdebatt har varitvälbehövlig. På ett tydligt sätt har den visateffekterna av brist på konkurrens inomlivsmedelssektorn. Naturligtvis har även Sverigeshöga skattetryck en negativ inverkan på priserna.Från sida vill vi dock framhålla att ensänkning av mervärdeskatten på vissa livsmedel, pådet sätt som föreslås av flera partier, utgör enåtgärd av endast skatteteknisk natur. Först när engenerell sänkning av momsen kommer till ståndkan detta på ett varaktigt sätt få genomslag också iform av sänkta livsmedelspriser. Det bör ävenframhållas att en sänkt mervärdeskatt på enbartlivsmedel visserligen kan påverka den absolutanivån på dessa priser, men utvecklingen avlivsmedelspriserna kommer man däremot inte åtmed en sådan åtgärd.Nej, det behövs en ökad konkurrens pålivsmedelsområdet, och till detta kan naturligtvisen ökad internationell handel avlivsmedelsprodukter bidra. Det är önskvärt att ettmedlemskap i , samt en regelöverenskommelsei , meför en ökad konkurrens på lika villkor.De flesta lantbrukare liksom LRF ser med visstillförsikt den utvecklingen närma sig. Det skall inteett ögonblick förnekas att det blir en tuffkonkurrens för svenska bönder, men den blirsannolikt inte omöjlig. Ett rationellt och moderntsvenskt jordbruk blir nog en svårslagenkonkurrent för jordbrukarna i flera nuvarande EG-länder.På den inhemska handelssidan behövs ocksååtgärder för att genom konkurrens pressa nedpriserna. Vi liberaler har kritiseratregeringen för att gerkommunalpolitiker ett effektivt instrument attförhindra etableringar, bl.a. av handelsföretag.Ofta drabbar det s.k. lågprisbutiker och varuhussom genom en radikal lågprissättning skulle bringaandra dagligvaruaffärer att sänka priserna. Denkritiken mot socialdemokratin består, och skulleSverige begåvas med en välförtjänt borgerligregering kan man nog utgå ifrån att deförändringar sker i PBL som behövs för att brytadet etableringsstopp som råder på många håll.Det är inte bara skatter, gränsskydd och skydd motlågprisbutiker som är orsak till de höga matprisernahär hemma. Till skillnad från andra företag ärlantbruket omslutet av ett omfattanderegleringssystem -- en regleringskedja som i sinnuvarande utformning härrör . Deolika grossist- och förädlingsleden inneharpraktiskt taget monopolställning, eller näst intillmonopol, på den svenska marknaden eller enmycket kraftig marknadsdominans. Producenternaär de huvudsakliga ägarna till de dominerandeföretagen i dessa led. Här gäller i hög gradbeskrivningen jag tidigare gjorde påmarknadsdominerande företag som urkonkurrenssynpunkt har en skadlig verkan.För ett år sedan fattade beslut om en nylivsmedelspolitik. En utgångspunkt för denna är attjordbruksproduktion i princip skall varaunderkastad samma villkor som andra näringar.Hittillsvarande regleringssystem har medfört attproduktionen av jordbruksprodukter blivit nästanoberoende av konsumenternas efterfrågan påprodukterna. Alltså medan andra företag tvingasdra ner på produktionen om efterfrågan minskar,har det varit tvärtom för lantbruket. Där har ingenkänslighet funnits för marknadens storlek, utanböndernas situation har snarare stimulerat dem tillkontinuerliga produktionsökningar.Det är inte så svårt att förstå lantbrukarnasprotester mot dels det jordbrukspolitiska beslutet1990, dels de konsekvensbeslut som kommer attfattas. Lantbrukarnas yrkestrygghet blir långtosäkrare med en öppnare konkurrens, det kräver isin tur förnyelse i produktionen, nya synsätt hosden enskilda bonden, ett lönsamhets- ochkonkurrenstänkande ända fram till konsumenten.Jag kan inte undanhålla kammaren denkommentaren att intressepartier här i ,som framför allt annat driver en politik som syftartill att gynna i huvudsak en yrkeskår, inte bidrar tilllångsiktigt välbefinnande inom den kåren.Centerpartiet kan inte undandra sig sitt ansvar föratt i såvälkoalitionsregering med socialdemokraterna somvid senare tillfällen varit starkt inriktat på att ökastatligt stöd till lantbruket och därmed öka detstatliga inflytandet där. Det omfattanderegleringssystemet har inte kommit till av en slump,och det är naturligt att partiet varit kraftigt påhejatav lantbrukarna.Nu har emellertid regleringssystemet överlevt sigsjälvt och blivit så kritiserat, när även andraintressen börjat göra sig hörda, att en förändring ärofrånkomlig. Jag känner inte att folkpartietliberalerna tyngs av samma ansvar för en ensidignäringspolitik för jordbruk.Samtidigt tänker jag inte förneka attlantbrukaren genom de olika besluten nu försätts ien svår och smärtsam situation. Att avvecklainarbetade och invanda förmåner är inte enkelt.Att avskaffa regleringssystemet och öppna för frikonkurrens med avveckling avjordbrukskooperationens totalamarknadsdominans innebär naturligtvis samtidigten avveckling av en skyddad avsättning för bondensprodukter.Men lika fullt måste denna process nu ske, och detär bättre att den inhemska omstruktureringen fårgenomföras innan lantbrukare utsätts förEG-konkurrensen. Eftersom avregleringen tar sinbörjan , är det angeläget att ävenförbudet mot konkurrensbegränsningar inträder sånära som möjligt i tiden.Jag kan ha förståelse för synpunkterna att ensärlagstiftning för enbart en del av näringslivet,nämligen jordbruksområdet, inte är bra. Menrådande omständigheter med avregleringen kräverdetta temporärt, om en övergång till en fungerandekonkurrensutsatt marknad skall kunnaåstadkommas. Det är emellertid viktigt att betonaatt denna lag skall upphävas i anslutning till attriksdagen beslutar om en ny generellkonkurrenslag.Herr talman! Jag yrkar bifall enbart till reservation1 men stöder naturligtvis alla reservationer somfolkpartiet står bakom.Anf. 116 ():Herr talman! Det här betänkandet handlar omkonkurrensfrågor i allmänhet ochlivsmedelsområdet i synnerhet. Jag skallkommentera båda delarna.Betänkandet har inte kommit fram utan vånda. Dethar tagit sin tid. Det är en del som har behövt tänkaoch en del som det har behövts förhandla om.Föredraganden i utskottet som har försökt hålla ipennan -- inte bara försökt, utan tvingats att hålla ipennan -- och stå för nedskrivningen har fått ägnadetta stor möda och mycken tid. hargjort ett gott arbete med de förutsättningar hon harhaft att arbeta under. Hon har ägnat både natt ochdag åt detta betänkande och hon är värd en elogeför sitt mödosamma arbete.För att man skall kunna skapa en fungerandemarknadsekonomi är en sund konkurrensnödvändig. Konkurrens behövs för att skapaeffektivitet i näringslivet och lägre priser för osskonsumenter. Om konkurrensen sätts ur spel,riskerar vi att det inte blir en riktig prissättning påvaror och tjänster. Monopol -- de må vara offentligaeller privata -- måste alltid bekämpas.Näringsfriheten är nödvändig för en fungerandemarknad. Det måste alltid finnas lika spelregler förolika företagsformer, för statliga, privata ellerkooperativa företag.Herr talman! Kännetecknande för näringslivetunder främst har varit att stora företagblivit allt större. Ett flertal redan stora företag köptes uppeller fusionerades med andra företag. Inomskogsindustrin har ett flertal stora företagsfusionerägt rum, den senaste och mest omfattande är juSCAs köp av MoDo.Affären mellan och -- då enkoncern med inriktning på läkemedel, bioteknikoch livsmedel bildades -- innebar också enomfattande fusion, i det här fallet mellan statlig ochprivat verksamhet. Vi har också exempel därprivata företag, statliga företag och, finansiellainstitutioner såsom AP-fonderna,löntagarfonderna och försäkringsbolag medverkattill att skapa nya stora koncerner och fusioner. Detfinns en risk för att detta sättermarknadsmekanismerna ur spel.I som är ett litet land kan stora koncernermed en dominerande ställning snabbt sättamarknadsmekanismerna ur spel. Därför ärförekomsten av en mångfald företag nödvändig,många mindre och medelstora företag, som därtillär fungerande och livskraftiga en grundläggandeförutsättning för en positiv ekonomisk utveckling ihela landet. Det är viktigt att koncentrationen inäringslivet bromsas och att de små och medelstoraliksom de kooperativa företagens villkor stärks.Svenska företag och svenskt näringsliv blir alltmerintegrerat med företag inom EG. Även inom EGhar det rests farhågor för konsekvenserna av destora fusioner som ägt rum mellan olika företag.Det finns en uttalad oro för att fusioner mellanföretag som behärskar viktiga produktionsgrenaroch utvecklingsresurser och som redan har storamarknadsandelar skall leda till ökad dominans ochkanske monopol på vissa marknader. EG har motdenna bakgrund beslutat om en särskild prövningav fusioner mellan företag som överstiger en vissomsättning.EGs förordning om fusionskontroll, som trädde ikraft , omfattar alla företag som uppfyller vissakriterier bl.a.:1. när de deltagande företagens samladeomsättning på världsmarknaden överstiger 5miljarder ecu, vilket motsvarar ca ,2.