prot · GE09102 · 1991-04-25 00:00:00 — Men arbetarrörelsen måste återupprättakulturen som ett vapen och verktyg att förändraverkligheten. Arbetarrörelsen måste ta strid motskräpkulturens och underhållningsbrusetsvulgarisering och fördumning av verkligheten.Socialdemokratin skall inte göra det med förbudeller censur, utan genom att arbeta för alternativ tillden internationella, kommersiella masskulturen. ''Så där skrev alltså socialdemokratin i sin 90-talsrapport, och i detta instämmer vänsterpartiethelhjärtat. Det är speciellt glädjande att den i storadelar idémässiga och värderingsmässigagemenskapen som de facto finns inomarbetarrörelsens partier kommer till uttryck, om äntyvärr enbart i programmatisk form. somsocialdemokratin gör sådana där deklarationer i 90-talsrapporten slängs det ut miljard efter miljard tillJAS-projektet. Man snålar när det gällerkultursektorn. Detta rimmar inte. Vad beror dethär på? Inom arbetarrörelsen har det i och för sigfunnits en motsättning mellan krafter som tänkermera kortsiktigt ekonomiskt och andra som gärnavill framhäva ideologiska värderingar, ideal ochvisioner. Har de kortsiktigt ekonomiskt tänkandepersonerna inom arbetarrörelsen helt fåttövertaget? kan vi konstatera att avståndetmellan programmatiska mål å ena sidan och denpolitiska praxisen å andra sidan ökar mer och mer.I dag kan man konstatera att arbetarrörelsenstraditionella idémässiga och värderingsmässigahögborgar och ideal raseras till förmån för enkortsiktig ekonomi och s.k. pragmatisk politik, sominte är något annat än en ideologisk kapitulation förde verkliga ekonomiska makthavarna och derasvillkor. Därför accepterar vi prylkonsumtionensantiintellektuella och kulturfientliga dominans.Därför har vi en omfattande och vitt förgrenadbyråkrati, som brer ut sig i den administrativaapparaten, där den icke ifrågasättande lojalitetenär den främsta meriten i karriären. Den mestaenergin används för att bevaka sina egna positionervid köttgrytorna. Därför finner vi oss i enutveckling som innebär att förutsättningarna för attyttrandefriheten skall komma till uttryck blir ettprivilegium för en allt mindre skara professionellatyckare, idédebattörer, kulturskribenter ochexperter. rör det sig om en omfattandekultursnobbism, som i första hand söker ständigbekräftelse på sin egen förträfflighet. Allt detta ärmycket fjärran från sjuksköterskans vardagliga liv,problem, förhoppningar och drömmar.Så visst är dagens utveckling ett nederlag för helaarbetarrörelsen, ett ideologiskt, värdemässigt ochkulturellt nederlag. Det behöver sägas och detbehöver diskuteras speciellt . Annarsriskerar vi att sjunka ned i självbelåtenhetensintellektuella stagnation. I då vi mer ännågonsin skulle behöva fria medier och levandekulturliv håller vi på att översvämmas av enkommersiell, massproducerad och främmandekultur, som med nödvändighet är utslätad ochförgrovad och som förmedlar allmännavästerländska ideal, värderingar och livsformersom inte stämmer med svenska folkets verklighet.Det hela syftar till att upphöja människan till ettnytt slags individualistisk varelse, helt befriad frånsamhälleliga, sociala eller klassmässiga samband,där känslan av ouppnåelighet får råda i stället församhörighet. Denna kultur saknar varje form avnationella särdrag och syftar till att omvandlaindividen till konsumtionsfaktor. Därför utgör denett oerhört hot mot yttrandefriheten. Till följd avdenna kultur får en hel generation ungdomar ettförhållande till sina idoler som präglas av den egnaotillräckligheten i stället för av samhörighet.För att passa in i den nya kulturens ideal gäller detatt du lever upp till de normer, regler och mönsterför beteende och utseende som den kräver. Detinnebär att du måste köpa enligt den trend förkläder, prylar, tankar och åsikter som gäller förtillfället, den trend som är skapad av dem som harmakt och inflytande. Misslyckas du med att levaupp till de förebilder som den kommersiellakulturen öser över dig, riskerar du att alltid kännadig otillräcklig och misslyckad.Totalt okritiska skall ungdomarna ikläda sig enidentitet skapad för att passa ett samhällssystem därdet inte finns några olikheter och följaktligen ingamotsättningar. I den mån olikheterna finns, skall desminkas över med ett kladdigt lager brunkräm.Men när skalet görs till den mest betydande delenav människan, förlorar insidan sin betydelse.Det är den själsliga tomhet som den här kulturenlämnar i människornas inre som tvingar ungdomartill desperata handlingar, som ett sätt att göra sigsynliga i ett samhälle som gjort dem osynliga. Låtarbetarrörelsens ideal och värderingar varavägledande för vårt handlande och inte enkortsiktig ekonomisk politik, vars villkor andrabestämmer. Då kan vi angripa -- somsocialdemokraterna själva skriver i sitt 90-talsprogram -- vår tids överskuggande problem,som är andlig fattigdom, brist på tillit, på bildningoch på just god kultur, mitt i den materiellavälfärden.En god kultur är en kultur som återspeglar dagenssvenska verklighet, som framspringer ur vårtkulturella arv, men också ur det svenska folketsvardagliga liv, som återger det svenska folketsproblem, villkor, förhoppningar och visioner, somfångar upp nyanserna i samhällsutvecklingen, somförmedlar sanningar, attityder och moralbegreppoch som åskådliggör sambanden i människornas liv.På så sätt kan det svenska folket få sina egnaerfarenheter bekräftade genom kulturen. Då får vien levande, nationell kultur, som fyller sin roll somen garant för yttrandefriheten.Om den antikulturella utvecklingen tillåts fortsätta,kommer även i fortsättningen attkunna konstatera att de historielösas ochidentitetslösas skara växer. Man kan tillägga att detnu är tid att förstå att det finns mycket starkapolitiska och ekonomiska intressen somuppmuntrar denna utveckling imultinationaliseringens tidevarv, i EG-anpassningens tidevarv och i pragmatismenstidevarv. Fler och fler s.k. idédebattörer utropar attideologierna och med dem följande värderingar ärdöda. Fler och fler politiker och idédebattörerutropar ett leve för pragmatismen, dvs. det av ideal,värderingar, moralbegrepp och visioner heltbefriade, kortsiktiga och perspektivlösaekonomiska tänkandet. Politiska maktcentrabefolkas mer och mer av visionslösa''korridorglidare'', som intar ur opinionssynpunktlämpliga ståndpunkter. Det politiska klimatet är tillsitt väsen antiintellektuellt, antiideologiskt och etthot mot kulturen.I det sammanhanget vill jag fråga kulturministern:Är det möjligt för arbetarrörelsen att fortsätta, medbibehållen styrka och utstrålning, utan en klartutmejslad ideologisk och värderingsmässig profil,som bygger på arbetarrörelsens traditionellavärderingar av humanism, medmänsklighet,solidaritet och gemenskap? Om det inte är möjligtför arbetarrörelsen att på lång sikt spela någonpolitisk roll, måste man nu inrikta sig på att slå vaktom arbetarrörelsens kulturella och idémässigaidentitet.Herr talman! Det är sant att man med den nyateknikens hjälp kan skapa nya möjligheter tillinternationellt kulturellt utbyte. Men dennautveckling har ägt rum under kapitalistiskamarknadsförhållanden. Respekten för nationelltkulturarv har undertryckts. Resultatet har blivitkulturimperialism och konstnärlig utslätning.Målet har aldrig varit kulturellt utbyte, utanideologisk dominans.Rätten till nationell identitet, kulturarv och till ettsjälvständigt internationellt kulturutbyte måste försvaras mot imperialistiska koncerners ochstaters strävan efter ideologisk dominans. Vpkanser att en förutsättning för människorna, ochframför allt för ungdomarna, att skapa sig engruppidentitet, som är sammansatt av bådenationell identitet och klassidentitet, är att de tardel av sitt kulturarv, ett kulturarv som inte är enrelik i form av en färggrann nationaldräkt, avseddatt plockas fram och dammas av vid högtidligatillfällen, ett kulturarv som motsvarar ettfornminne som appelerar till en förgången och föralltid död tid, utan ett kulturarv som är enkontinuerlig kulturpolitisk utvecklingskedja, medklara och uppenbara samband till dagens kultur.Kulturarvet består av samlade erfarenheter ochvunna konstnärliga erövringar. Det består av verkoch arbetsmetoder skapade under specifikahistoriska betingelser. och medvarje ny generation läggs ny kunskap, grundad påupplevelser av nya förhållanden, till kulturarvet.Gamla etablerade sanningar ifrågasätts. På så sättberikas, tolkas, förändras och utvecklas vårtkulturarv.Vänsterpartiet anser att arbetarrörelsen måsteskapa ekonomiska förutsättningar som möjliggöroch garanterar den konstnärliga mångfalden, denkonstnärliga friheten och därmed yttrandefriheten.Vänsterpartiet föreslår att av statsbudgetenavsätts för kulturella ändamål. De här resursernaskall bl.a. användas för att skapa förutsättningar fören större och i procent fastställd andelsvenskproducerade program i Radiossändningar. De skall också användas för attutveckla och stödja kulturyttringar som vänder sigmot förtryck och degradering av människan och istället genom sitt motstånd bidra till en fri ochallsidig utveckling. De skall användas för attsärskilt stödja den kulturella kamp som bedrivs avutsatta grupper med särskilda erfarenhet ochbehov, vilket förutsättsätter klassamhälletsnedbrytande. Vi anser i vårt parti att det är hög tidför arbetarrörelsen att genom ekonomiskasatsningar och omprioriteringar gå ifrån detkortsiktiga, ekonomiska och pragmatiskatänkandet och framhäva sin egen kulturella,idémässiga och värderingsmässiga identitet, annarshar vi inte någon framtid.Herr talman! Jag yrkar bifall till samtligavänsterreservationer som är fogade till dessa tvåbetänkanden.Anf. 30 ():Herr talman! Jag skall be att få deklareramiljöpartiets syn på kulturen till att börja med.Kulturen tillfredsställer mänskliga behov avskapande, helhets- och skönhetsupplevelser.Kultur är ett område på vilket människor meroförbehållsamt kan ta fram sina bästa mänskligasidor. Att bli delaktig av kulturlivets frukter kanstärka människors förmåga till fantasi, känsla ochförståelse. Det ger glädje och näring åt själen.Mycket av det här slaget av kultur kräver stöd avstat, landsting och kommun, mer än förut,eftersom de kommersiella drivkrafterna i ökadutsträckning tränger in på kulturområdet.Den kulturdebatt som förs kan sägas blimandatperiodens avstämning av den fördakulturpolitiken, av det som har åstadkommitsunder regeringens egid, med en prioriterad satsningpå kultur. bör debatten kunna peka utinriktningen för framtiden. Det är därför inteointressant att de kulturpolitiska målen på nytt blirföremål för kritik och för krav på förändringar ellertillägg.De åtta målen har säkerligen varit nyttiga somriktlinjer för kulturpolitiken -- och ärdet väl alltjämt, fastän i avtagande och på etthalvhjärtat sätt. Det innebär en stadga. Men dekommer väl att duka under införkommersialismens glättade och utslätande, för attinte säga ansvarslösa, framfart.Det visar den s.k. utvecklingen påetermedieområdet. Det finns tydliga tecken pådetta. När det gäller den uppbromsandeetermediepolitiken för kulturområdet tycks riskenfinnas att denna kommer att brytasner helt, när reklamvågorna breder ut sig med fullkraft. Vi i de gröna har här en klartannorlunda kulturpolitik, speciellt med tanke påden unga generationen. Men vi har blivit överkördaoch har tvingats till vissa kompromisser i denparlamentariska medieberedningen.Det första kulturpolitiska målet är att skyddayttrandefriheten och att skapa reellaförutsättningar för att denna frihet skall kunnautnyttjas. På den punkten påtvingar de borgerligapartierna oss en hållning till yttrandefriheten ochetermedia som snarare kommer att innebära enminskning av yttrandefriheten vad gäller flertaletmänniskor.Inom några år kommer tidningspressen antagligenatt vara fullt engagerad i etermedia. Via reklam kanen vital demokratisk och fri debatt ute blandmänniskorna komma att förstummas. Denjournalistiska självständigheten blir kanske ettminne blott.Vi i de gröna har vid något tillfälleställt oss bakom målen om konstnärlig kvalitet ochmångfald. Verklig mångfald och rimligaarbetsvillkor för landets fritt arbetande konstnärerskulle komplettera de befintliga kulturpolitiskamålen. Den reservation där dessa saker tas uppställer vi oss bakom.Kulturutskottet vidhåller sin uppfattning i fråga omde kulturpolitiska målen. Man avstyrker förslag omnya mål och är inte ens beredd att genomföra enutvärdering av i vad mån kulturpolitiskamål har uppnåtts eller har en levande realitet.Det kulturpolitiska målen upprepas på nytt i åretsbetänkande, på samma slentrianmässiga sätt somtidigare. Vi står även nu bakom dessa men ärskeptiska. Vi undrar om man verkligen på allvar villförverkliga de här målen, i synnerhet som det inteheller skedde under den borgerliga regeringstidenunder åren 1976--1982. Vi har därför sökt oss frampå en annan väg.Herr talman! Vi anser liksom att detföreligger ett behov av att få till stånd en samladvärdering av hur de olika målen har uppnåtts. betänkande 1989/90:17 framgår attutskottet trodde att en sådan värdering skulle visaatt målen står sig men att medlen måste förnyas.Det är kanske inte målen som behöver ändras inågon större utsträckning utan medlen för att nåmålen. Det är troligen de senare som måste förnyaseller reformeras.Efter en så grundlig utvärdering bör det vara lättareatt på ett genomgripande sätt ta ställning till olikaförändringar, för att slippa en sådan slentrianmässigupprepning som jag har varit med om under denperiod som vi har suttit med här.Det har emellertid inte saknats bidrag eller uppslagtill nya kulturpolitiska mål från degröna. Jag har vid olika tillfällen fört fram sådana.Vår kulturmotion från den allmänna motionstidenhar ett motto som anknyter till filosoferna : ''Den lyckliga upplevelsen av björken isolskenet finns i björken lika mycket som i mig somåskådare. ''Med detta vill jag ha sagt att det är ensjälvdestruktion att ta avstånd från naturen i det''andligas'', ''kulturens'' eller ''samhällets'' namn.Om naturen kan exploateras hur som helst,kommer detta också att gälla människor. Respekteller vördnad för naturen är en respektför människan. Här kan kulturen utgöra ett bidrag.Jag har tidigare fört fram förslag till en nymålsättning som visar på alternativ till en livsstilsom utvecklar en tillit till den egna förmågan atthantera livet, med ett minskat beroende avmyndigheter och marknader. Liv är ett samspelmed andra varelser. Det handlar inte om att härskaöver andra och inte heller om att reduceras tillobjekt. Livet består av interaktioner mellansubjekt: ''Det går inte att isolera björken där utesom ett ting och glädjen som en känsla i mig'', sägerArne , som är en filosofisk företrädare förden s.k. djupare ekologiska rörelsen.Kulturpolitiken bör kunna främja ett personligtansvarstagande beträffande naturens helhet för attdet därigenom skall vara möjligt att uppnå endjupare ekologisk medvetenhet.Någon helt generell hållning till naturen finnsemellertid inte. Med den skisserade hållningenskulle en synvända kunna åstadkommas i fråga omvårt förhållande till naturen.Den skönhet som därvid skulle kunna manifesterasskulle vittna om en sanning. ''Sanningen'' blir att seföremålen på rätt sätt. Att göra konsterfarenheterär att tänka, betänka, begrunda och tänka efter --att försjunka i ''saker''.Det är nästan motsatsen till den nymornadeborgerlighetens främsta postmodernamanifestation -- den s.k. uppblåstaGloben som är ett skrytbygge utan någon som helstprövande instinkt vad gäller kulturella ambitioner.Någon eftertanke inför det bygget kan knappastuppbådas. Skall någonting sådant bli framtidenssymbol?Med det sönderfall beträffande den offentligasektorn som i viss mån har varit kulturens vagga iSverige och en extremt marknadsfixeradborgerlighet blir framtidsperspektivet dystert närdet gäller en progressiv utveckling avkulturpolitiken, där en fri och otvungen kultur -- föratt inte säga motkultur -- skulle kunna blomstra.Det statsbärande partiets hållning är bådedefensiv och visionslös.När det gäller den regionala kulturpolitiken förs deti betänkandena fram argument om att det förkulturlivet som helhet behövs starka centralakulturinstitutioner som måste ligga i ,eftersom de är kostnadskrävande och därförnödvändigtvis måste tillföras ökade resurser -- ävennär det är önskvärt att bygga ut den regionalakulturen. Det kan tolkas så, att det blir omöjligt attöver huvud taget någonsin kunna erbjuda deregionala kulturinstitutionerna rimliga villkor,vilket ju också propositionen delvis ger belägg för.Beträffande sponsring och kulturfonder handlardet om en utvecklingsverksamhet i kulturrådetsregi. Det här anses vara ''en synnerligen angelägenstrategisk resurs''. Detta upprepas iutskottsskrivningen. Det gäller inte minstsatsningen på Folkmusik- och . Vi imiljöpartiet de gröna vill främja folkmusik- ochdansområdet i hela dess vidd och önskar attriksdagen uttalar sig för en satsning under fem år.Anslaget passar enligt min mening in både underrubriken i akut nödsituation och underrubriken projekt och evenemang ochkontinuerliga utvecklingsinsatser -- vilka liggerunder kulturrådet.Trots detta tar man paradoxalt nog 2 miljoner frånden verksamheten. Visserligen heter det iutskottets motivering att man ''tvingas avstyrkakrav på ökade resurser till folkmusik''. Vidare stårdet: ''Utskottet är inte berett -- -- --.'' Nej,utskottet är inte berett. Utskottet är passivt, ochkulturrådet tvingas också till en hård prioriteringvid prövningen av bidragsansökningar. Katten--på--råttan-leken är här i full gång. Den kommer atttillämpas även beträffande musikinstitutioner ochfilminstitutet. har redan beskrivitdetta som en ''danse macabre''. Det gäller dåRiksteatern.Den dystra bild av kulturen som förknippas medoch blir följden av regeringens kapsejsning införfinansdepartementets hårdhänta behandling gerdock några ljusglimtar. Sålunda förstärktvisningsersättningen till konstnärerna -- dockursprungligen till ett högt pris. Man drog ju in allaRiksteaterns resurser om 23 miljoner. Detta hardelvis reparerats genom ett samgående mellansocialdemokraterna och . Om dettainte hade skett, skulle ochsocialdemokraterna ha fått bestämma, och då hadedet blivit . Men denna kombination har fåttnegativa kedjeverkningar över nästan helakulturområdet.Herr talman! Det finns en innovation i åretskulturbetänkande. Ett av förslagen till nyttkulturpolitiskt mål är nämligen inriktat på attlandets fritt arbetande konstnärer skall få rimligaarbetsvillkor. Detta bör i synnerhet gälla ungalovande artister för att dessa över huvud taget skallkunna få ett fotfäste på arbetsmarknaden -- isynnerhet som dessa kan ha en avgörande betydelseför förnyelsen av verksamheten inom musik ochsång, drama, dans etc.Projektet kallas husartister. Man knyter dessaartister till kulturinstitutioner, i första handregionala, . de gröna vill att viskall pröva detta projekt med 20 husartister.Som vanligt vill vi gå litet längre än regeringen påolika områden inom ramen för de ytterligare 100miljoner till kulturen som vi ställt till förfogande.Vi hörde av att 34 miljoner redan harräddats för kulturen utöver regeringens förslag.Jag tänker nu på inkomstgarantier för konstnärer.Här föreslår regeringen endast ett enda nyttgarantirum. Detta är naturligtvis glädjande att enenad opposition har kunnat förverkliga ettursprungligt beslut från /89 om totalt20 garantirum , därregeringen inte nådde ända fram så nära som på defem ytterligare garantirum som räddas.I likhet med projektet husartisterna är den nyaformen av tioåriga stipendium somkonstnärsnämnden har föreslagit intressant och börprövas. Det är därför bra för kulturskapare i landetatt oppositionen också här har kunnat ena sig ominrättande av 15 långtidssstipendier för nästabudgetår.Herr talman! Med hänvisning till vad jag här sagtber jag att få yrka bifall till reservationerna 3, 21och 35 i betänkande KrU20. För övrigt ställer jagmig bakom 1, 7 och 14. I kulturutskottetsbetänkande 21 yrkar jag bifall till reservationerna1, 4 och 7 samt i övrigt till utskottets hemställan.Anf. 31 ():Herr talman! ''Socialdemokratins kulturpolitiksyftar till att berika och frigöra, tillgodose behov avgemenskap åt känsloupplevelser. Socialdemokratinvill ge möjligheter åt alla att fördjupa sinaerfarenheter och vidga sina perspektiv genom att tadel av och delta i olika former av kulturyttringar;om man är van att reflektera över sitt och sinamedmänniskors liv med hjälp av litteraturen,teatern och konsten, är det lättare att ta till sig nyaimpulser, oavsett om de kommer från klassikernaeller avantgardisterna, från den egna kulturkretseneller någon annan. Socialdemokratin ser kulturellkvalitet och mångfald som viktiga samhälleligavärden. Den demokratiska socialismen ser det friaskapandet, som är den bärande principen i allkulturell verksamhet, som en omistlig del avsamhällslivet. ''Så heter det i ingressen till det kulturpolitiskaavsnittet i det socialdemokratiskapartiprogrammet.Det speglar en insikt i det nödvändiga att görakulturens värden tillgängliga för hela folket. Häriligger en strävan att låta en aktiv kulturpolitik varaett led i att fördjupa demokratin. Här har helasamhället ett gemensamt ansvar -- staten,kommunerna och landstingen. En viktig del ärutbyggnaden av länsinstitutioner i hela landet.Under senare år har det också skett enmålmedveten och successiv utbyggnad i samverkanmed olika samhällsorgan.Denna socialdemokratins deklaration innebärockså att vi tror på det nödvändiga i att förbättraarbets- och inkomstmöjligheterna för konstnärer.Detta kommer att utvecklaytterligare i sitt anförande.Folkrörelser, sång- och musikgrupper,ungdomsorganisationer och andrasammanslutningar bildar ett kulturellt nätverk överhela landet, och de måste ha godaarbetsmöjligheter. För många människor ärdeltagande i denna verksamhet deras viktigastekulturella aktivitet och engagemang. Att stimuleraverksamhet inom barn- och ungdomskulturen är enannan viktig del av socialdemokratinskulturpolitiska arbete.Herr talman! Dessa utgångspunkter var också enviktig grund i regeringsförklaringen , dåregeringen utfäste sig att under en treårsperiodförstärka de statliga insatserna med 300 miljoner.Årets budgetförslag är det sista i det programmet.Jag blev litet förvånad när flera av talarna, framförallt från borgerligt håll, sade att man inte levt upptill programmets utfästelser, för det stämmer inte. redovisning som utskottet har tagit del av ochsom är gjord av den 30januari framgår att höjningen i fastpenningvärde är 376,2 milj.kr. Sedan har bl.a.socialdemokraterna i kulturutskottet gjort sitt. Detinnebär att i stället för 300 miljoner är det snarare400 miljoner -- och ni säger att utfästelsen inte äruppfylld. Till detta kan tilläggas satsningen påinvesteringsbidrag på närmare 350 miljoner tillbyggande av en ny musikteater i . Enbartdetta är mer än utfästelsen på 300 miljoner. Därförtycker jag att det kunde vara klädsamt -- jag vill intepåstå att jag själv är nyansernas mästare -- om manvore litet mera nyanserad i diskussionen på dessapunkter.Självklart är detta positivt, men vi får aldrig slå osstill ro med redan vunna framgångar -- detta apropåvisioner. står alltför många människorutanför olika aktiviteter. får vi bevis påstora behov inom filmens, museernas och musikensområden. har vi mycket ogjort när detgäller det internationella kulturutbudet. Därmedhar vi också stora utmaningar framför oss.Det kan ha sitt värde att göra internationellajämförelser. En sådan är resultatet av Europarådetsgranskning av medlemsländernas kulturpolitik.Sverige får ett högt betyg för den statligakulturpolitiken både när det gäller dekulturpolitiska insatsernas omfattning och när detgäller resursernas fördelning över landet. Mendetta är också de ouppfyllda förväntningarnasmissnöje. Trots detta måste vi bli ännu bättre pådessa områden. Man bedömer i Europarådetsrapport de kulturella yrkesutövarnas villkor somgoda. Ändå tycker vi att det är nödvändigt att fattabeslut om att ytterligare förbättra villkoren. Medförvåning konstaterar examinatörerna attadministrationen är så liten.