prot · GF0912 · 1991-10-17 00:00:00 — Så är dock inte fallet.Bara en av de sjukdomsgrupper som omfattas avvårdgarantin, nämligen coronarsjukdomen,drabbar nästan hälften av detta lands medborgare.Man undrar varför tillståndet är så eländigt fördessa kranskärlssjuka i . Naturligtvis finnsdet som alltid flera anledningar till detta.En anledning, kanske huvudanledningen, är degravt felaktiga prognoser som sedan1975 har presenterat. Det har kommit tre sådanautredningar där man har gjort uppskattningar avbehovet av öppenhjärtkirurgi ochkranskärlsdilatation. I den senaste utredningen,som kom , värderades behovet avsådana åtgärder inför 90-talet. Utredningen utgickfrån att av dessa patienter skulle vara över 70år på 90-talet.Jag har roat mig med att räkna hur många av vårapatienter på som har varitöver . Jag fann att drygt 20 %redan det första året var . Härhar vi verkligen en bomb som väntar oss med dessaåldringar som vi skall operera. Vi opererar nupatienter upp till 85--ålder.Landstingsförbundet och harträffat en uppgörelse om ett statligt bidrag på 500milj. till de huvudmän som fr.o.m. den 1 januari1992 inför en vårdgaranti. Bl.a. höftleds-, gråstarr-och kranskärlsoperationer skall omfattas av dennagaranti. De patienter som garantin omfattar skallerbjudas operation från den dagbeslut fattats och patienten därvid placerats påväntelista.Som underlag till denna vårdgaranti harLandstingsförbundet insamlat uppgifter omoperationsköernas längd för tidigare nämndaingrepp. Observera att intehar samlat in uppgifter om utredningarnas längd,dvs. hur det tar att få en kranskärlsröntgengjord -- vilket ofta tar än att bli opererad.För att minska antalet personer som är berättigadetill operation har man även infört olikarestriktioner. För grå starr gäller att synen måste haminskat med på båda ögonen innan enoperation får utföras på ett öga, enligt garantin.Vad beträffar kranskärlsoperationer gäller garantinförst från det datum då vederbörande satts upp påden kirurgiska väntelistan, och således ej från dentidpunkt då behovet uppstått. I tardet minst en patient somremitterats till kardiolog, dvs. hjärtspecialist, tasom hand. Beslutar sig kardiologen för utredning,vilket i regel innebär en kranskärlsröntgen, och denkan utföras vid närmaste regionsjukhus, dvs. iUmeå, så tar det . Operationskön iUmeå är däremot bara fyra månader.Vårdgarantin för en norrbottning innebär såledesatt väntetiden för hjälp minskar från 17 1/2 till 161/2 månad! För sjukhusets del tar det att komma till en kardiolog.Angiografikön för oprioriterade patienter är nu sexmånader inom sjukhusets område,medan själva operationskön efter olika insatserunder 1991 minskat . Jag villhär nämna att vårdgarantin infördes i Stockholmslän för vissa sjukdomsgrupper,däribland coronarsjukdom. Trots en fungerandevårdgaranti enligt papperet tar det fortfarande,inom upptagningsområde, tio månaderfram till kranskärlsoperation.Dessutom har förkortningen av kön förkranskärlsoperationer i delvis skettgenom omprioriteringar. Kranskärlssjuka har fåttgå före andra grupper av hjärtsjuka som behöveroperation, såsom personer med klaffsjukdomar,främst aortastenos. Aortastenos är en förträngningi klaffen mellan vänster kammare och den storakroppspulsådern. Denna diagnosgrupp ökarkraftigt på grund av att vi nu har avanceradeundersökningsmöjligheter med ultraljud. Detgäller främst patienter som är 70--. Detär de som får vänta på operation i stället för dekranskärlssjuka.Denna prioritering av kranskärlssjuka har skett pådirekt order av ansvariga politiker, och är oetisk pågrund av att patienter med aortastenos löperbetydligt större risk för plötslig död än patientermed kranskärlssjukdom. Så går det när politikerprioriterar.Med anledning av det anförda är det såledesväsentligt att man vid tillämpning av vårdgarantinäven tar hänsyn till väntetiden för utredning. Denoetiska prioriteringen av kranskärlssjuka framförpatienter med ännu större behov av snarhjärtoperation måste upphöra. Det är ävenväsentligt att patienter som väntar på hjärt- ellerhjärt- lungtransplantation omfattas avvårdgarantin.På kort sikt kan man tillföra medel till detta genomatt införa generiska preparat, dvs. blåvita varor,inom läkemedelsindustrin. Därigenom kan manspara minst 500 milj.kr., kanske uppemot 1 miljard,enligt beräkningar som gjorts. På måsteman ändra hela systemet. Man måsteavmonopolisera vården, så att kommuner,stiftelser, privata företag m.fl. ges möjlighet attdriva sjukhus. Inför en obligatorisk allmänsjukförsäkring, som ersätter den finansiering avvårdkostnaderna som skett vialandstingsskatten! Landstingens sjukhus kommerdå att tvingas att på lika villkor konkurrera medandra vårdgivare. Jag är inte övertygad om attlandstingssjukhusen alltid vinner.Vad beträffar vårdgarantin vill nydemokrati ha enverklig vårdgaranti, där man erbjuder hjälp efter det att behovet uppstått. När visäger menar vi inte 16 1/2 månad.Anf. 93 ():Herr talman! Även jag ber att få hälsa statsrådetKönberg välkommen i samarbete för social välfärdi hela vårt land.Det har varit intressant att lyssna till den tidigaredebatten, och inte minst till minasocialdemokratiska kolleger. Utöver densedvanliga historieskrivningen rörandesocialförsäkringssystemen har vi fått oss till livs enrad fina klyschor om generell välfärd,medmänsklighet, rättvisa och valfrihet. Hum, hum.När den lede blir gammal blir han religiös -- finnsdet ett gammalt uttryck som lyder, herr talman. Detlåter ungefär som om vi skulle leva i den tryggasteav världar.Alla vet ju att tillvaron utanför detta hus inte ser utpå det sättet. Var och en som har någon kontaktmed verkligheten vet att det finns mångamänniskor som står väntande i vårdköer, som hardet mycket besvärligt. Jag vill säga att det ivårt land finns människor som lever undergammaldags fattigdom. Det är sanningen.Svenska folket har valt en ny riksdag, och varförhar man gjort det? Jo, naturligtvis för att man villha förändringar -- förändringar till det bättre. Detär uppfordrande för oss, och särskilt för oss som äri majoritet.Länge har det ju varit så att socialdemokratin haruppfattats som skapare av och garant förvälfärdspolitiken. Det gäller inte bara inom de egnaleden, utan det har faktiskt varit en ganska klaruppfattning. ''Solidaritet'' och ''fördelningspolitik''har varit honnörsord vid uppbyggnaden av de storasocialförsäkringssystemen, som är en blandning,vill jag säga, av försäkrings- och fördelningssystem.Det är alltså inte någon helt generell välfärdspolitikvi talar om.Under de senaste åren har det blivit helt uppenbartför människor att de sociala systemen inte hållerlängre om det inte är tillväxt i ekonomin. Det gällerfrämst ATP-systemet, som herr statsrådet tidigarehar talat om och där vi behöver minst entvåprocentig årlig tillväxt. Vi står på minus.Men det gäller också den sociala tryggheten i ettvidare perspektiv. Social trygghet kräver nämligenen god samhällsekonomi. Det har människorutanför förstått, och det är därför som vihar en ny majoritet.Det räcker inte att tala vackert omfördelningspolitik. gäller det att skapa något attfördela. Grunden för detta är ett fungerandenäringsliv, som vi måste ge betydandeskattelättnader för att vi andra skall kunna få njutaav frukterna och också skapa social välfärd. Vimåste få en minskad offentlig sektor och ökathushållssparande. Det behövs med andra ord dennya start för som ligger till grund för dennya regeringens politik. Det behövs också, vilket ärmycket väsentligt, en skattepolitik som gör attmänniskor kan stå på egna ben, att man kan leva påsin lön när skatten är betald och att man inte tvingasin i bidragsberoende.Det gamla honnörsorden ''solidaritet'' och''fördelningspolitik'' har fått en alltmer negativklang . Människor har kunnatkonstatera att de som främst borde ha fått stöd ochhjälp har blivit lämnade utanför, medan stora,mäktiga grupper t. o m. har blivitöverkompenserade. Socialdemokratin som idébygger ju på stora kollektiva lösningar, anpassadeefter stora grupper. Där har vi gräddfilen, minavänner, medan många enskilda individer kommer ikläm. Vi ser resultatet. Jag kan ta ett parexempel.Alltför länge höll socialdemokraterna fast vid dets. k. timsjukpenningssystemet, som t. o. m. gjordedet mer lönsamt att sjukskriva sig än att gå ochjobba. Att knysta om att sjukförsäkringssystemetockså användes på ett negativt sätt, som ettstrejkvapen eller vid ''måndagssjuka'', var nästintill tabu i denna kammare. Därom kan jag gebesked, ty jag var med. Inte förrän det blev totalkris i ekonomin vågade regeringen föreslå någraförändringar. Och vi vet nu attsjukskrivningsfrekvensen har gått ner med 20--efter besparingen inom försäkringen. Var ochen kan ju dra sina slutsatser av detta.Arbetsskadeförsäkringen har tidigare berörts här.Jag vill säga att det är uppfordrande för den nyaregeringen att snabbt lägga fram ett förslag omförlängd samordningstid och också ett helt nyttsystem.Ett par andra exempel som visar hur den s. k.fördelningspolitiken slår fel -- åt andra hållet, så attsäga:Ca 80 % av pensionärerna har fått det sämre,främst genom dyrare varor, resor, fotvård, ochframför allt bostäder. Är det rimligt att våra gamlabildligt talat skall stå med tiggarskålen framförsocialbyråerna? Jag anser att detta är en skamfläckför ett s. k. välfärdssamhälle. Förhoppningen är nuatt regeringsförklaringens uttalanden verkligenskall få giltighet, så att vi kan förbättra situationenför de gamla. Frågan brådskar.De handikappade har all anledning att varamissnöjda med den förda politiken, men förväntarsig nu ''ökade möjligheter till ett gott liv'', som detstår i regeringsförklaringen.De unga föräldrar som fortfarande får nöja sig med60 kr. därför att de aldrig har kunnat fånågot jobb förväntar sig nog också att vi ökar derasmöjligheter att leva ett värdigt liv. Vi kan jämföramed situationen för oss som har höga inkomster ochfår . som grundersättning inomföräldraförsäkringen.Jag vill säga: Nog kunde du och jag som ärrelativt friska ändå dela med oss och ta eller minskad ersättning frånsjukförsäkringen för att ge dem som bäst behöverdet en bättre tillvaro.Anf. 94 () replik:Herr talman! Jag kom just in i kammaren då jagfick höra om att man använder sjukförsäkringensom ett strejkvapen. Det vet vi. Det var polisernasom började, och det verkar ju nästan som om detdärigenom var sanktionerat. Det vände vi från allapartier oss mycket kraftigt emot, och vi uttaladeockså detta i utskottet. Det tror jag att GullanLindblad kan erinra sig. Sjukskrivning som ettvapen i en lönekonflikt kan icke och skall ickeaccepteras.Sedan vill jag fråga : Skall vi ifortsättningen ha en sjukpenning som är baserad påinkomsten eller skall vi inte ha det, eller är det barainom föräldraförsäkringen det skall varaannorlunda? Det är byggt påinkomstbortfallsprincipen och inte på utfört arbete.Det sista jag hörde sägas handlade om de tvåkarensdagarna. Det är mycket möjligt att tvåkarensdagar är underbart bra. Men för mig är dethelt avgörande att detta i så fall skall drabba allamänniskor oberoende av var de arbetar. Det varinte så när förslaget presenterades år1982, utan det var enbart fråga om LOsprivatanställda. Det var de som hade de tungajobben, byggnadsarbetare och andra som var ute itungt arbete som fick karensdagarna, och inte desom var tjänstemän. De fick inga karensdagar. Detvände vi oss emot, och därför fick vi ett system däralla får del av den sänkning som vi nödgades göra.Anf. 95 () replik:Herr talman! Det är bra att gör enabsolut deklaration att sjukförsäkringssystemetinte skall användas på ett felaktigt sätt. Men jag harvarit med så pass att jag vet att dettidigare var näst intill tabu att tala om dessa frågor.Det är därför bra att gör denna klaraoch koncisa förklaring. Men när det gällermåndagssjuka och annat har jag fortfarande intehört någon från socialdemokratiskt håll skarpt taavstånd från dessa fenomen som ju också är ettmissbruk och som är en allmän offentlig hemlighetsom man inte vill tala högt om.Vi har ett sjukpenningssystem med eninkomstbortfallsprincip, och jag har inte för avsikt,och regeringen har heller inte haft för avsikt, attlägga fram något förslag om ändring i detta. Mendet finns, som jag tidigare sade, vissafördelningspolitiska inslag i våra socialförsäkringar.Jag anser faktiskt -- och det finns en delsocialdemokrater som delar min uppfattning, detvet jag genom motioner -- att man borde kunnahöja föräldraförsäkringens garantibelopp så att viinte håller på sparlåga dem som aldrig har lyckatsfå ett arbete eller inte hunnit ut i förvärvslivet innande blivit föräldrar.När det sedan gäller frågan om två karensdagartalar vi faktiskt om framtiden, , ochinte om historieskrivning. Den nya regeringen ochriksdagsmajoriteten blickar framåt. Nog bör detfinnas vägar att finna ett system som gör att vi kanspara in ytterligare i sjukförsäkringen. Vi som ärganska friska och blir sjuka har densolidaritetskänslan om vi därmed kan hjälpa dehandikappade, de svårast sjuka och de svaga. Så villjag se ett verkligt socialt socialförsäkringssystem.Anf. 96 () replik:Herr talman! är litet oförsiktig isin yvighet. Jag hoppas att nu har tagittill sig att grundbeloppet i föräldraförsäkringen börhöjas så att denna orättvisa inte kvarstår längre.Det är en absolut beställning från kan inte göra någonting åt det, utan jagöverlämnar detta med varm hand åt Bo Könberg.Jag tycker att det närmast är en oförskämdhet,, att säga att vi socialdemokraterpå något sätt har sanktionerat att sjukförsäkringenär acceptabel som ett strejkvapen. Jag känner detsom en ren förolämpning. Självfallet tar vi avståndfrån sådana saker.Dessutom anser jag att det är oförsiktigt av GullanLindblad att säga att hon vet att det är en offentlighemlighet att det är alltför många måndagssjuka.Titta på statistiken och se hur talen harfortsatt att gå ner! Då har man heller inte, vilket jagvill upprepa, redovisat vad som hänt eftersänkningen . Det är inte klart . Detfinns i anslagsframställningen somriksförsäkringsverket har lagt fram.Man gör också den bedömningen, vilket jag sade imitt tidigare inlägg, att man fram har fåtten minskning på . Det s.k.ohälsotalet sänks med detta till en kostnad av 1,56miljarder kronor för . Därutöver vill jaggärna ha sagt att det är mycket viktigt att se påförtidspensioneringarna och vad rehabiliteringenger så att man kommer tillbaka i jobbet. Det tyckerjag är oerhört viktigt. Där har vi också möjlighet attse framtida besparingar. Något som är mycketviktigt att titta på är att långtidssjukfallen, sjukdomöver , står för avkostnaderna.Anf. 97 () replik:Herr talman! måste ha hört upp litetdåligt. Jag sade att jag var tacksam för att DorisHåvik så klart tog avstånd från att användasjukförsäkringen som ett strejkvapen. Mendäremot bekräftar hon ju själv att man inte fått talaom att försäkringen använts felaktigt på andra sätt.Det har inte bara sagts här utan har alltid sagtsfrån socialdemokratiskt håll med stor indignationatt så inte är fallet.När det gäller ohälsotalet, dvs. antalet sjukskrivna,vet vi att det alltid går ner när det blir ont om jobb.När det blir arbetslöshet i landet är människorrädda om jobbet, och då sjunker också det s.k.ohälsotalet. Jag tror också att det nya systemet meden sjuklön kommer att förbättra läget eftersomman från arbetsgivarhåll får ett intresse av attverkligen förbättra arbetsmiljöerna. Jag vet ocksåatt man redan genom en minskad ersättning harminskat sjukskrivningarna med 20--jämförtmed tidigare.Jag tror att och alla vi i dennakammare får vara beredda att slakta många heligakor framöver när vi nu vet att svensk ekonomi är såurusel som den är . Vi får nog inte vara räddaför att nalkas dessa system med ganska så stort modoch vilja till förändring. Det är det som behövs.Anf. 98 ()):Herr talman! Mitt inlägg i den här debatten syftartill att diskutera insatser för att allmänheten skallkunna åtnjuta en kvalitetsmässigt bra hälso- ochsjukvård och socialtjänst på lika villkor. De andraaktörerna på detta område är kommunerna,landstingen och regeringskansliet.Landstingens och kommunernas ansvar är attuppfylla gällande lagstiftningskrav rent praktiskt.Regeringskansliet arbetar med att verkställariksdagens beslut, uppfylla regeringsdeklarationenoch hantera opinionsyttringar av olika slag.Såväl landsting, kommuner som regering blir lätthändelsernas fånge. Tiden blir knapp förnytänkande.Här i , jag suttit här, harvi dignat under mängder av motionsyrkanden därmerparten har varit av detaljkaraktär ochupprepningar av föregående års motioner. Vi harendast i begränsad omfattning hunnit ägna oss åt demer principiella frågorna.Men utanför vårt riksdagshus går förändringarnasnabbt. Just nu genomgår hälso- och sjukvården iSverige vad man internationellt brukar kalla dentredje revolutionen. Den första ägde rum , då vi började få moderna, effektivamen också riskabla behandlingsmetoder. Denandra inträffade då vi fick ensolidarisk sjukförsäkring. har vi den tredje sominnebär att sjukvården måste beskriva vad den göri kostnads/nyttotermer och redovisa detta förbeställaren.Riksdagens roll i detta skeende tycker jag är att littapå förkant och mer systematisk ta uppframtidsfrågorna till debatt och ställningstagande.Ett exempel på principfrågor vi borde diskutera ärde nya ekonomiska styrmodeller med köpa-säljsystemet som tas i bruk. Här finns högtuppdrivna förväntningar på vad man kan spara ipengar med sådana system. Men här lurar faror.Tänk om köparen inte är kompetent nog att avgöravad han behöver köpa, eller om han inte har råd?Kvalitetssäkringen i dessa nya system är oerhörtviktig och en fråga som vi borde diskutera.Ett annat frågekomplex är patienternasrättssäkerhet i vården, tillsynen över vården,och roller. Vi harsignaler i media om försämrad situation förpatienterna.Datoriseringen av journalföringen och desskonsekvenser för vårdtagare och personal är ettannat viktigt område att ta upp.HIV-utvecklingen internationellt och i Sverigeskulle behöva belysas mer ingående, liksomkonsekvenserna av den lagstiftning vi har här.Egenvårdens möjligheter och betydelse för hälsanär ett annat område att ta upp.Etiken i vården och etiken i det politiskabeslutsfattandet är också ett stort frågekomplex.De kvalitetssäkringssystem med intern och externmedicinsk revision, som prövas, inrymmer såväletiska problem som integritetsfrågor som behövertacklas.Här, herr talman, vill jag inflika -- eftersom etik ipolitiken var ett ämne som inte inrymdes i denallmänpolitiska debatten -- att jag vill hålla mittlöfte och bilda en grupp medriksdagsledamöter som är intresserade av attdiskutera etik i politiken. Välkomna att lämna enintresseanmälan till mig.Tillbaka till ämnet. Förra mandatperioden börjadevi försiktigt med utfrågningar, t.ex. omprioriteringar i hälso- och sjukvården. Det här är enlinje jag tycker vi skall gå vidare på. Medanregeringen ägnar sig åt att vara riksdagensarbetsutskott och tid åt att verkställa riksdagensbeställningar skulle kunna vara enspjutspets och fånga upp annalkande problem ochfrågeställningar.Riksdagsarbetet har ökat i betydelse under senareår när vi fått minoritetsregeringar. Och måste vimodernisera riksdagsarbetet både i kammare ochutskott.För socialutskottets del skulle detta kunna innebäraatt vi för den kommande treårsperioden mersystematiskt tog upp principiella diskussioner ochinte lät oss fångas av detaljer och tillfälligheter.Jag tror att ordföranden i socialutskottet är här ochfångar upp dessa tankegångar.Anf. 99 ():Herr talman! Välkommen, statsrådet , tillsocialdebatten här i riksdagen.I årets valrörelse kom sjukvården ochäldreomsorgen nästan helt bort, i varje fall påriksplanet. Ändå är det frågor som mycketengagerar väldigt många människor. Vi vet ocksåatt det inte är någon lätt uppgift som ligger framföross när det gäller att på ett bra sätt klara aväldreomsorgen, som jag närmast tänker beröra här.Det är en stor utmaning med tanke på denförsämrade samhällsekonomin, och med tanke påatt antalet mycket gamla människor kommer attöka starkt under det närmaste decenniet. Det finnsingen generallösning på det här området.Eftersom de äldre alla är olika individer med olikabehov och önskningar behövs det ett mångsidigtserviceutbud och det behövs inlevelseförmåga ochpersonlig omtanke.Jag är förstås glad att den nya regeringen sattäldreomsorgen högt på prioriteringslistan. Iregeringsdeklarationen sägs bl.a. ''att förbättra ochförändra vården blir en av de viktigaste uppgifternanär det gäller välfärdspolitiken'', och detunderstryks att arbetet med att skapa värdigavillkor för gamla och sjuka måste intensifieras. Jagvill särskilt ta fasta på värdigheten i vården.Jag hör inte till dem, och det gör inte iövrigt heller, som dömer ut offentlig verksamhet.Kritiken mot vård i offentlig regi har ofta blivitmissriktad och kommit att slå mot vårdpersonalensom i så stor utsträckning gör helt fantastiskainsatser.Det som kan och skall kritiseras är den stelbenthetoch byråkrati som lätt blir inhuman och som går utöver värdigheten. I all vår synliga välfärd ochvälmening finns sådana effekter.Jag vill bara ta ett helt aktuellt exempel blandmånga.En 93-årig dam faller i sin lägenhet och gör sig illa,man befarar brott på lårbenshalsen och hon förs tilllasarettets kirurgavdelning. Där konstateras atthon visserligen knappt kan gå, men något brott ärdet inte fråga om. Därför bestämmer man sej för atthon inte behöver någon vård utan hon skickas hemtill sin lägenhet där hon bor ensam. En dotterkontaktas.På morgonen efter ringer dottern till lasarettet ochberättar att det här går inte, mamma kan inte gå ensmellan sängen och toaletten och hon mår inte bra.Lugn blir svaret, vi har ordnat så att hon fårhemhjälp någon timme . Inte ochkanske inte , men . Närhemtjänsten varit hos den gamla meddelarman därifrån att det här fungerar absolut inte, honmåste få komma till lasarettet åtminstone för någradagars gåträning.Men till kirurgen får hon inte komma, det har manju redan tidigare bestämt. Till långvården då? Nej,de har inte fått någon beställning, och förresten harman ingen plats. Till medicinska avdelningen?Alldeles uteslutet, någon sådan åkomma har hon juinte.I sin förtvivlan och efter kontakt med kurator, åkerdottern med sin mor till akutmottagningen. Efterflera timmars väntan får de beskedet att de åkt ionödan, någon ny undersökning anses intebehövlig och skall inte göras. Först efter att bådabrutit samman undersöks den gamla varefter honskickas till ett avlastningsrum på ettålderdomshem. Där får hon vård, men inte dengåträning som hon allra bäst behöver.Tänk, så mycken oro och så mycket lidande somkunnat undvikas både för den gamla och hennesanhörig och så mycket egentligen onödigt arbeteför en rad inblandade om den gamla damen direktfått stanna på sjukhuset medan henneshemresa förbereddes!Ändå tror jag inte att det var av illvilja dettaskedde! Nej, krångliga och bristfälliga regler ochrutiner var förmodligen orsaken, och jag tror intedet är möjligt att lagstifta bort sådana. Inte lärÄDEL-reformen hjälpa. Men om man på olika sättunderlättar för privata vårdgivare att skapaalternativ som kan komplettera och konkurreramed den offentliga vården tror och hoppas jag attdet kan leda till en större flexibilitet och till envärdigare behandling, totalt sett.Eftersom jag varit inne på äldres anhöriga vill jagtill slut helt kort beröra det området. Det harräknats med att tre fjärdedelar av all äldreomsorgutförs av anhöriga eller andra närstående. Det varlänge sedan man tittade på hur deras situation serut. Kan vi, vågar vi och skall vi räkna med attsamma höga andel av vården också framöverkommer att utföras av närstående? Det lär ingenkunna ge svar på . Det är därför minförhoppning att regeringen låter se över området,så att vi får ett begrepp om läget och om vad somkan behöva åtgärdas exempelvis i fråga om ökadsocial trygghet för anhörigvårdare.Anf. 100 (nyd) replik:Herr talman! Detta berör just det som jag tog uppoch som jag inte hann med tillräckligt, eftersommina bilder inte fungerade. Här finns mycketexplicita instruktioner till oss som arbetar inomsjukvården.