prot · GE09119 · 1991-05-27 00:00:00 — Ett enigt utskottkonstaterar att det inte finns någon tidsgränsför hur länge sjukpenning skall utgå. Regeringensskrivning bör därför uppfattas som en erinran omen intensifierad bevakning av de långvarigasjukfallen, och jag tycker att det är bra attskrivningen skall uppfattas på så sätt.Jag tror också att det är nödvändigt att preciseravad som är arbetsgivarnas resp. försäkringskassansansvar. Detta har också utskottet gjort i sittbetänkande. Propositionen var mycket otydlig påden punkten. Visserligen kan man, som folkpartietgör, föra ett resonemang om att det är svårt för demindre arbetsgivarna -- sätter gränsenvid 15 anställda -- att klara av ansvaret. Jag hadesjälv samma tankar när jag läste regeringensförslag. Jag frågade mig hur det skulle gå för demindre arbetsgivarna, framför allt i samband medatt människor skall omplaceras. På en litenarbetsplats har man naturligtvis inte sammamöjlighet att ta fram andra arbetsuppgifter närnågon behöver byta arbete.Men gäller det alltså inte den delen avrehabiliteringen -- detta får komma i ett senareskede -- utan nu gäller det bara själva utredningen.Jag tror då att det är mycket viktigt att man inte hardessa gränser och talar om att arbetsgivare med ettvisst antal anställda skall slippa detta ansvar. Var viän sätter den gränsen -- om vi sätter den vidarbetsgivare med 5, 10 eller 25 anställda -- uppstårnya orättvisor. Då kommer givetvis denarbetsgivare som bara har en anställd utöver detfastlagda antalet att säga att det är en väldigt stororättvisa, eftersom hans företag inte har så mycketbättre resurser bara på grund av att man har en meranställd. Det är därför bra att vi har klarlagt attdetta gäller alla arbetsgivare.Förslaget om att arbetsgivarna skall få ett ökatansvar för att återställa människors arbetsförmåganär dåliga arbetsmiljöer har gjort oss sjuka är somvi ser det både riktigt och vällovligt. Men trots alltdet positiva i förslaget, finns det ändå som vi ser deten ganska stor risk att det i ett avseende slår fel,nämligen vad gäller möjligheterna för människormed handikapp och kroniska sjukdomar att kommain på arbetsmarknaden. Människor medfunktionshinder av något slag har alltid haft högrearbetslöshet än vi andra, även i högkonjunkturer.Man kan se på AMS siffror . Av350 000 arbetssökande -- vilket ofta också är ettmått på arbetslösheten -- hade 30 000arbetssökande ett funktionshinder. I de siffror somhandikapputredningen presenterade hade62 % av de intervjuade handikappade inget arbete.Det innebär alltså att av människormed handikapp finns ute på arbetsmarknaden,medan för befolkningen i övrig denna siffra är80 %. Skillnaderna är alltså så stora.Jag tror att vem som helst av oss -- det behöver inteligga några konspiratoriska tankar bakom detta --kan räkna ut, att om en arbetsgivare på förhand vetatt vissa av oss innebär en större risk än andra attarbetsgivaren förorsakas kostnader, påså sätt att vi kommer att få ett behov avrehabilitering, så väljer givetvis arbetsgivarennågon ur den andra gruppen, någon av dem somändå till synes verkar friska; någon garanti har manju aldrig, man de är ju ändå friska från början. Detmåste vara svårare att få ett arbete hos enarbetsgivare om det från början syns på en att manhar vissa funktionshinder.Vi har inte funnit att detta skulle vara skäl för attinte ge arbetsgivarna ansvar för rehabiliteringen,men man måste kunna garantera attförslaget inte ger upphov till de risker som jag härhar pekat på för människor med handikapp. Vimenar att detta går att motverka genom att mananvänder en lagstiftning som vi redan har ,nämligen främjandelagen. Detta är en lag somexisterar men som inte används. Att den inteanvänds beror på att det saknas faktiskamöjligheter att tillämpa lagen.Om arbetsmarknadsmyndigheterna -- om det nu ärdessa som skall ha ansvaret -- skall kunna tillämpalagen måste man ha tillämpningsföreskrifter ochsanktionsmöjligheter. Detta finns inte . AMSmåste dessutom givetvis få resurser för arbetet.Vi menar att detta är den enda möjligheten attgarantera att förslaget om aktiv rehabilitering inteslår mot redan utsatta. Visst är det bra att utskottetskriver att man förutsätter att effekterna förhandikappade skall belysas i uppföljningen avförslaget -- detta är faktiskt den enda gång utskotteti betänkandet nämner dessa problem; regeringennämner dem inte alls i sin proposition.Fru talman! Detta är som sagt bra, men det är enligtvår mening inte tillräckligt. Jag yrkar därför bifalltill reservation 6 till betänkandet. I övrigt står vibakom utskottets hemställan.Anf. 38 ():Fru talman! , ledamot isocialförsäkringsutskottet, ligger sjuk hemmai sängen i , och jag ersätter henne därför.Det är en svårgenomtränglig proposition somregeringen har lagt fram, och utskottet har lagt nedmycket möda på sin behandling av den. Tack varedetta har ett relativt lättläst betänkande kommit tillstånd.Människan svarar med sjukdom då hon blir alltförpressad. Jag hoppas att de signalerna går fram tillarbetsgivarna. Jag hoppas också atthandikapputredningen, vars delbetänkandekommer att presenteras i , kommer attpåverka rehabiliteringen.Det är ändå tacksamt att regeringen har lagt framett förslag till en förändring, eftersom det innebärproblem om många mår dåligt ute i arbetslivet.Människan är verkligen inte en maskin som mankan justera, inte ens med pengar, och stressen kaninte alltid kompenseras.Miljöpartiet nöjer sig här med att yrka bifall tillreservation 3 om den enskildes integritet,reservation 5 om kvinnornas situation, reservation14 om förtidspensionering av ungdomar ochslutligen reservation 21 om fosterskador. Vi anseratt dessa reservationer är särskilt viktiga men ställeross givetvis bakom alla de andra reservationer somvi har fogat till betänkandet.Anf. 39 ():Fru talman! Även om 21 reservationer har fogatstill detta betänkande vågar jag påstå att utskottetändå är ganska enigt. Jag skall så småningomåterkomma till de skillnader som trots allt finns,men jag skall först säga några ord rent allmänt.Utslagningen på arbetsmarknaden är ett stortproblem, det är vi överens om, och det har ocksåsagts tidigare i debatten. Antalet anmäldaarbetsskador är alldeles för stort, antaletförtidspensioneringar likadant. Det s.k. ohälsotalethar haft en otillfredsställande utveckling undersenare år. Detta styrs av en rad faktorer, inte minstspelar arbetsmiljön en stor roll.Den här utvecklingen frestar naturligtvis påsamhällsekonomin -- det är självklart -- men detverkligt tragiska är förstås att det bakom siffror ochstatistik döljer sig enskilda människoöden: kvinnoroch män som lider och far illa på sina arbetsplatser,som har värk, som tvingas gå hemma och känner sig isolerade, som längtar efter attfå arbeta igen. Det finns många som får sina livförstörda på grund av dålig arbetsmiljö, och dennautveckling måste motarbetas med all kraft.Utgångspunkten måste självfallet vara att var ochen skall kunna gå till sitt arbete utan att behövakänna oro för liv och hälsa.Det är därför mycket tillfredsställande att vi nu harfått förslag till förnyelse av arbetslivet och åtgärdermot de dåliga arbetsmiljöerna. Det viktigastemåste ju vara att söka alla medel för att förhindraatt människor blir skadade och sjuka på grund avdålig arbetsmiljö. Vi måste, somarbetsmarknadsministern sade, skapa det godaarbetet. I och med den proposition som har diskuterats i kammaren har vi, enligt minmening, kommit en bra bit på vägen mot det målet.Jag tror att vi framöver kommer att få färrearbetsskador och arbetssjukdomar, mennaturligtvis kommer vi också att fåuppleva att människor slås ut.Det är bara att erkänna att vi har varitganska dåliga på att ta om hand och rehabiliteramänniskor som av olika orsaker inte klarat av attarbeta längre. Ansvarsfrågan har varit oklar, denskadade eller sjuke har fått vandra mellan mångaolika aktörer och också varit hänvisad till olikaersättningssystem, samordningsansvaret har varitoklart, osv.Med den proposition vi nu diskuterar -- och med dekompletteringar som gjorts underutskottsbehandlingen -- kommer vi enligt minuppfattning att få ett bra system för rehabilitering.Så vill jag nämna några av de skillnader som ändåfinns. Det slås i betänkandet fast att det ärarbetsgivaren som skall ha ansvar för att denanställdes rehabiliteringsbehov klarläggs och för atterforderliga rehabiliteringsåtgärder vidtas. Det ärbra att det klart slås fast att det är arbetsgivarensom har huvudansvaret för att rehabiliteringenkommer till stånd. Behovet avrehabiliteringsåtgärder hänger så intimt sammanmed arbetsmiljön och arbetsorganisationen att denhär lösningen är den enda rimliga.I ett antal motioner och även i ett par reservationeryrkas på en annan ansvarsfördelning. Dels sägs detatt primärvården skall ha huvudansvaret, delsuttrycks det oro för att speciellt små företag skullekunna ha svårt att praktiskt klara den häruppgiften.Jag har viss förståelse för den osäkerhet som mankan känna för hur nya företag med mycket fåanställda kan leva upp till det här nya ansvaret.Enligt utskottsmajoritetens mening vore det dockfel att göra en uppdelning i graden av ansvarberoende på företagens storlek. Vi säger däremotinte att arbetsgivaren nödvändigtvis behöver görarehabiliteringsutredningen själv. I praktiken tordedet bli ganska vanligt att företagshälsovårdenhjälper till. Det kan också förekomma attarbetsgivaren inte kan göra utredningen själv avskäl som han inte råder över. Då skallförsäkringskassan ta över. Om en arbetsgivare inteskulle göra vad som rimligen kan krävas -- kanskehelt enkelt trilskas -- skall taöver. Utskottsmajoriteten har ansett attarbetsgivaren i sådana fall skall ersättaförsäkringskassan för de kostnader som uppstår. Vibegär att regeringen tittar på detta. Arbetsgivarenshuvudansvar slås fast. Det är bra. Vi anser också attförsäkringskassornas samordningsansvar är klartdefinierat och fastlagt.Beträffande tidsramarna finns det synpunkter påatt kanske är innanutredningen skall påbörjas. Det finns å andra sidanen reservation med krav om att det skall ske snabbt.Man måste väl då mena snabbare än de fyra veckorsom utskottsmajoriteten föreslår. Jag anser atttidsramen är väl avvägd; rehabiliteringsåtgärderbör komma i gång så snabbt som möjligt. Jag villerinra om att förslaget innebär att ingen utredningskall göras om det inte anses behövligt. Det är juinget obligatorium. Naturligtvis skall en förnuftigbedömning göras.Vikten av att den enskildes integritet skyddaspåtalas i en reservation. Detta är en mycket viktigaspekt. Det kan vara en fördel -- ibland kanske enförutsättning för en lyckad rehabilitering -- attarbetsgivaren känner till orsaken till sjukfrånvaron.På vissa avtalsområden medger kollektivavtal attarbetsgivaren kan få del av den anställdes diagnosvid sjukfrånvaro. Det är då förenat med strängasekretessbestämmelser. Denna rätt att träffa avtalbör, enligt vår mening, även fortsättningsvis finnaskvar. I både propositionen ochutskottsbetänkandet slås fast att arbetsgivarenendast med den försäkrades samtycke skall kunnafå information från om orsakentill sjukfrånvaron. Utskottsmajoritet ochreservanter är här överens.Den ekonomiska ersättningen vid rehabiliteringskall enligt förslaget täcka inkomstförlusten, dvs.utgöra . Detta är utskottsmajoriteten ochreservanterna överens om. Vi är också överens omatt det inte är rimligt att man skall kunna uppbärahögre ersättning än om man förvärvsarbetar.Likaså är vi överens om att peka på det system sominfördes i samband med att kompensationsnivåernai sjukpenningförsäkringen ändrades, dvs. attsjukpenningen skall minska om arbetsgivarenunder sjukperioden betalar lön överstigande en vissnivå till den anställde. På en punkt är vi inteöverens. Reservanterna begär förslag omlagstiftning från , medanutskottsmajoriteten anser att regeringen noga skallfölja utvecklingen och vidta åtgärder om det visarsig att det förekommer överkompensation. Vianser att man inte skall stifta lagar förrän man vetatt de behövs.Rehabiliteringsersättning skall enligt förslagetkunna utges fram till . I encenterreservation anförs att det knappast kanupplevas som meningsfullt medrehabiliteringsåtgärder när man är närapensionsåldern. Reservanterna föreslår -- somKarin sade -- attrehabiliteringsersättning inte skall utgå längre äntills den försäkrade fyller . Vi förutsätter attförsäkringskassan även väger in åldersaspekten närrehabiliteringsplanen godkänns. Vi anser inte attdet behövs någon lägre åldersgräns.I samband med behandlingen av proposition 141har också väckts -- eller snarare återuppväckts -- ettantal krav som vi har behandlat här ikammaren. Dit hör allmän obligatorisksjukförsäkring, obligatorisk arbetsgivarförsäkringoch ersättning från AMF till försäkringskassorna.För att vinna tid, och därför att något nytt intetillkommit sedan vi senast behandlade dessa frågor,hänvisar jag till protokollen från dessa intressantaoch spännande debatter.I två reservationer tas frågor kringarbetsskadeförsäkringen upp. Där krävs dels attden s.k. samordningstiden förlängs från 90 till 180dagar -- för övrigt ett gammalt borgerligt krav --,dels att arbetsskadebegreppet ses över. Enskyndsam utredning krävs. Regeringen har aviseratatt en samordning av sjuk- ocharbetsskadeförsäkringen bör ske. Utgångspunktenär att den enskilde som skadar sig i sitt arbete skallhållas skadeslös. Detta stämmer för övrigt med vadett enigt utskott uttryckte . Det äri dagsläget inte utklarat hur kostnadsfördelningenskall vara mellan arbetsmarknadens parter ochsamhället. En utredning av frågan pågår. Innan denär klar anser utskottsmajoriteten attsamordningstiden skall vara oförändrad.När det gäller arbetsskadebegreppet har ocksåutredningen i uppdrag att följa uppförsäkringsöverdomstolens praxis i syfte att fåklarlagt om utvecklingen på olika områdenförändrat domstolens bedömningar.Reservanternas krav på utredning borde med dettavara tillgodosett.Före statsrådets ankomst frågade när regeringen skulle fatta mod och kommamed ett beslut när det gällerarbetsskadeförsäkringen. Jag upprepar detta nu såatt statsrådet uppfattar frågan.Jag skall slutligen beröra frågan om differentieradearbetsgivaravgifter. Arbetsmiljökommissionenansåg att ett system med ekonomiska styrmedel föratt åstadkomma arbetsmiljöförbättringar bordeprövas. Ett flertal här aktuella motioner kräverdifferentierad arbetsgivaravgifter. Enutskottsmajoritet, där socialdemokraterna inte ärmed, kräver att regeringen skall komma tillriksdagen med förslag om differentierade avgifter.Vi socialdemokrater har reserverat oss mot detta.Motivet till detta är att vi inte anser det tillräckligtbelyst vilka konsekvenser på olika områden ettsådant system kan få. aviserar regeringen att enutredning skall tillsättas med uppgift att se påmöjligheterna för ett differentierat avgiftssystemoch dess konsekvenser. Enligt departementschefenbör utredningen särskilt uppmärksamma deadministrativa konsekvenserna av ett sådant systemoch beakta att det inte får leda till ökad utslagningav arbetskraft. Det kan finnas sådana risker, ochdet är viktigt att man noga undersöker ochöverväger dessa aspekter innan man bestämmer sigför det ena eller det andra.Till sist vill jag kommentera den bistra kritik somriktats mot vissa inslag av propositionen. Det ärriktigt att utskottet har riktat kritik mot vissaförslag -- eller brist på förslag -- i propositionen.Det kan erkännas att den socialdemokratiskagruppen i utskottet inför hotet av att helapropositionen skulle återförvisas gick med påfränare skrivningar än den annars skulle ha gjort.Vi tyckte nämligen att det var mycket viktigt attdenna proposition nu får behandlas och att beslutnu fattas. Det var viktigare, och jag tror nog attregeringen överlever viss kritik.Jag tycker det skulle vara nog någon gång.Utskottet har framfört en viss kritik, och det ärfel ändå. Det är kanske litet långsökt, men detpåminner mig om en brandchef uppe från minatrakter. Han var helt enkelt ute och slarvade ochhängde inte med när brandlarmet gick. Man släcktedock snabbt, effektivt och bra. Han muttrade, svor och sparkade idet som låg där. Någon i frågade: Vadär det för fel nu då? Vi har ju släckt. Svaret blev:Det är fel släckt.Det påminner om detta. Här har vi framfört enallvarlig kritik emot regeringen. Men ni ger er inte,det är fel lika fullt.Fru talman! Med det jag nu har sagt yrkar jag avslagpå reservationerna nr 1--16 och nr 18--21 samt iövrigt bifall till hemställan i utskottsbetänkandetmed undantag av hemställans punkt nr 29 där jag istället yrkar bifall till reservation nr 17.Anf. 40 () replik:Fru talman! Det var i och för sig inte fel släckt,. Det fanns skäl till att vi frånoppositionen ändå skrev någonting mer, eftersomni känner er så betryckta av att ni har måst skrivadenna kritik mot regeringen. Det var väl enbekännelse om någon att säga att om vi inte hadevarit pressade så skulle vi naturligtvis inte ha varitkritiska. Tycker ni att förslaget var bra så säg det,och tycker ni att det fanns skäl att kritiseraregeringen så stå fast vid det. Det skulle varaklädsamt.Nils-Olof är en förnuftig man, och hanhar helt rätt i att mycket måste göras i dessa frågor,framför allt för de enskilda människornas skull.Detta försökte jag också säga i min inledning. Mendär slutar tydligen vår gemensamma uppfattning,eftersom inte tycker att deenskilda människorna eller de enskilda anställda ide allra minsta företagen skall ha samma rätt,trygghet och förutsättningar att bli behandlade påett bra sätt om de får behov av rehabilitering. Jagär ganska engagerad i dessa frågor av det enklaskälet att jag har jobbat en del med dessa frågor.Jag kan deklarera till protokollet attförsäkringskassans tjänstemän som är förnuftigaoch rationella kommer att hjälpa många småarbetsgivare med dessa frågor eftersom de inser attdet är mest rationellt och bäst för den enskilda lillamänniskan. Dessutom är det bäst för dem själva.De får detta snabbt och effektivt uträttat. Sompraktiska människor borde vi också kunna inse skall se till realiteten och inte bara föra ettsådant resonemang som Margó Ingvardssongjorde här. Det tycks vara bra bara det är lika ochkorrekt, om det sedan drabbar enskilda människorspelar mindre roll. Det viktiga är tydligen att det ärlika för alla så att alla drabbas lika oskäligt, om detär så illa. Jag har en annan människosyn och tyckeratt man skall se till den enskilda människan.Vi har det stora bekymret, ,med att arbetsskadeförsäkringen inte är med i dethär paketet. Det har funnits en total enighet underden mellan oss politiker och ävenandra företrädare om att någonting måste göras.Jag tycker då inte att det bara går att skjuta på dettaärende och säga att det får komma närparterna möjligen är intresserade. Vi har ett stortansvar för att det skall bli en rehabilitering som ärvärd namnet. Det får då inte finnas konstruktionersom gör att människor drar sig för att ställa upp påden ena eller andra åtgärden. Då är lagen inteeffektiv, och då har vi bekymret kvar. Det är dettasom oroar mig.Anf. 41 () replik:Fru talman! fick litetbekymmer med att få ihop det på slutet där hanbeskyllde oppositionen för att inte var nöjd när mannu hade lyckats så bra eftersomsocialdemokraterna har gått med på en hel del avförslagen. Om vi skall kunna bli fullständigt nöjdaskulle för det första den levererade produkten varai betydligt bättre skick och för det andra skulle densamordning av sjukförsäkringen ocharbetsskadeförsäkringen som vi har beställt varitmed. Det känns litet fel att vi tar bit efter bit i ettsystem och inte vet hur helheten blir. Mycket av detsom vi kommer att fatta beslut om ivoteringen kommer att träda i kraft halvfärdigteftersom arbetsskadeförsäkringen, som betyder såoerhört mycket i dessa sammanhang, inte finnsmed. Vi kommer fortfarande att få slitas medarbetsskadan om det är den som avgör att man villvänta på att rehabiliteringen skall sättas in,eftersom det kan vara motiverat av olika skäl får ersättning i högre grad. I beslutande stundär vi nog inte riktigt på det klara med hur dessaproblem kommer att lösas. Det finns mångafrågetecken kring detta. Vi tycker därför inte att nihar släckt elden helt. Det pyr på några ställen, ochsläckningen kanske kan göras på ett bättre sätt.Tack och lov -- får vi nog säga eftersom ni inte gårmed på vårt förslag -- har de små arbetsgivarnabetydligt lägre frånvarotal när det gällersjukfrånvaron bland de anställda. Därför kanske dekan räddas. I de fall man har en person anställd därman behöver hjälp med att få enrehabiliteringsplan, tycker vi inte att det är oskäligtatt myndigheterna träder in och tar över detansvaret. Vi kommer att följa hur detta utvecklarsig med stort intresse. Det är av stor vikt att dettasker. Småföretagare kan inte heller lika lättomplacera personal på arbetsplatsen som storaföretag kan. Därför krävs också att man får hjälpmed dessa saker.Jag står fast vid att primärvården,företagshälsovården och andra instanser hadekunnat klara den samordnande delen på ett bättresätt än såsom nu föreslås med försäkringkassanshjälp.Det är bra att man återkommer om det visar sig attdet sker överkompensation. Det är mycket viktigtatt vi får strikta gränser när det gällerersättningarna så att man inte lockas av vissa förslagoch vinner på att gå kvar i rehabilitering i stället föratt gå ut i arbete. Det krävs mycket uppföljning avett så här stort och vittomfattande förslag.Anf. 42 () replik:Fru talman! Jag vill börja med att fråga Nils-OlofGustafsson om han står fast vid kritiken ibetänkandet eller om han är på väg att krypa ur.Om man har skrivit under ett betänkande får manväl stå för det sedan. Det hör till god ton. Att vi nufrån oppositionens sida har preciserat ossytterligare på en punkt, nämligen när vi bekymraross över att arbetsskadeförsäkringen över huvudtaget inte finns med i betänkandet, tycker jag nogatt det finns alla skäl till. Propositionen ärbristfällig, men betänkandet kan vi alla stå för.Nils-Olof sade att vi har varitdåliga på att rehabilitera människor eftersom vi harhaft oklara ansvarsförhållanden. Jag vill erinra omvad jag sade i första meningen i mitt inlägg,nämligen att lade vi moderater iutskottet fram ett förslag som i huvuddrag är detsom vi nu behandlar. Regeringen har haftsynnerligen god tid på sig för att förverkliga detta.Det är därför något förvånande att det har blivit ettså dåligt resultat. Vi hoppas dock att vi medförenade krafter har gjort det hela litet bättre.Det finns skäl för kritik, och jag skall nämna någrapunkter. Det finns en del oklarheter. Vi begär ettförslag på hur vi i fortsättningen skall agera när denförsäkrade vägrar att underkasta sig medicinskbehandling eller rehabilitering. Vi vill ha sammamöjlighet som tidigare att minska ersättningen. Vivill veta hur man skall beräkna sjukpenning vidavbrott i rehabiliteringen. Vi vill att förhållandenamellan medicinsk och arbetslivsinriktadrehabilitering skall framställas något klarare. Detuttrycks mycket svävande i propositionen. Ochregeringen har fått ett fullständigt underkännandenär det gäller den här schablonregeln omförtidspensionering. Är vi överens om att det här ärriktigt eller inte?När det gäller de små företagen vill jag erinra omatt det är fyra partier som uttrycker bekymmer överde små företagens möjligheter att klara detta. Ochalla är överens om att arbetsgivaren har ett ansvar,men vi anser att i vissa fall bör gåin och göra dessa utredningar. Och detta gälleralltså de små företagen. Vi vill också, vilket anges ien reservation, att de skall betala lägrearbetsgivaravgifter, osv. Om företagen skall klaradetta är det nämligen viktigt att de också harekonomiska resurser till det. I fråga om detta skullevi kunna ha en allmän näringspolitisk debatt, mendetta hör inte till detta utskottsområde.Anf. 43 MARGÓ ()replik:Fru talman! och jag äröverens om det mesta i det här betänkandet. Det äregentligen bara på två punkter som vi har någotolika uppfattningar.Jag skulle vilja fråga hur manegentligen resonerar när man menar attdifferentierade arbetsgivaravgifter skulle innebäraen risk för ökad utslagning och utestängning avarbetskraft.