prot · GE0958 · 1991-02-07 00:00:00 — Detär förklaringen till att budgeten måste se ut som dengör i år.Vi kan konstatera att vid sidan av den insats somhar gjorts inom statliga verksamheter, harkommuner och landsting på sina områden påmotsvarande sätt byggt ut och förstärktkulturverksamheterna och deras förutsättningar.Några noteringar: I samverkan mellan alla de trepolitiska nivåerna -- stat, landsting och kommun --har vi fått en fast och säker bas för kultur i helalandet -- länsteatrar, länsmuseer och länsorkestrar.Vi har också fått ett stort antal kulturens boningarav mycket hög kvalitet. 86 kommuner har på tio årskaffat sig nya huvudbibliotek; en tredjedel avlandets kommuner har förnyat sittbiblioteksbistånd.Vi har fått stora konserthus, och en tidskrift utropartriumferande ''Konserthusboomen!'' när manredovisar vad som har byggts på kulturområdet.Vi har satsat -- och det ligger utanför de belopp jaghar redovisat -- på en ny musikteater i ,vilket blir en mycket viktig resurs, inte bara förgöteborgare som skall gå och lyssna på musikteater,utan också för de konstnärligt yrkesverksamma,som företrädesvis är hänvisade tillStockholmsoperan samt de mindreoperainstitutionerna i landet i övrigt.Det gäller också institutioner som same- ochfjällmuséet i , en liten biblioteksfilial iHerräng och det stora . På punkt efterpunkt kan man visa vad som faktiskt har hänt.Vi kan också konstatera att kulturinsatsen har varitframgångsrik i så motto att medborgarna har tagitemot den. Regeringen lade fram förslagom att ge en garanti på 8,5 milj. kr. för tillkomstenav en ny nationalencyklopedi.Sparbanksföreningen, den samladesparbanksrörelsen, gick också in med 8,5 milj.kr.Det var då en garanti för något som många ansågvara dödfött. I själva verket räckte denna garantiför att väcka ett intresse som gjorde att utgivarenav verket med en viss stolthet kunde kommatillbaka och säga: får statentillbaka och lika mycket får sparbanksrörelsen,eftersom så många var intresserade. Det är ett gottexempel på hur en god kulturpolitik kan utformas!Alla de som begär statliga garantier för exempelvisstora idrottsevenemang har icke alltid sammaframgång när det gäller att förvalta de anslagsmedelde får till sitt förfogande.Den Europarådsrapport som lämnades visar på storframgång för svensk kulturpolitik. Men vi tvingasalltså att konstatera att vi inte har disponiblamedel för att kunna fullfölja det vi hade räknat medexempelvis i fråga om konstnärsstödet och denregionala utbyggnaden. Vi måste då, vilketnaturligtvis i sig inte är särskilt angenämt, gå tillriksdagen och säga detta. Men vi måste göra det ivetskap om att inflationen är förödande förkulturanslagen, för kulturverksamheten. Vi kaninte medvetet lägga fram ett förslag som innebär attvi spär på inflationstakten och tömmer kassorna, låtvara att det då inte behöver vara regeringen somskyltar med att tömma kassorna, utan att det är denmer anonyma inflationen. Vi måste se till att depengar som finns för kulturverksamheter är säkraoch goda slantar, som duger att betala med.När det gäller finns i det förslag som ärframlagt ingen som helst nedvärdering av dessverksamhet, tvärtom. Men jag konstaterar attRiksteatern inte har de fasta åtaganden som andrahar, och den har därför lättare att i en ekonomisktkrisartad situation begränsa sin verksamhet för attsedan kunna komma tillbaka.De slutsatser jag kan dra av det som har hänt påkulturområdet är att det är glädjande att det är enså stor och i långa stycken omfattande enighet. Mentillgängligheten, som det har varithuvudsyfte att öka, räcker inte. Vi måste också setill att ta vara på det som i god mening kan kallasfolkbildningsviljan, att få fler att intressera sig ochta del.Då är det också viktigt att vi utnyttjar de strukturersom finns. Vi har i långa stycken sökt utnyttjaexempelvis marknaden, där en sådan finns.Nationalencyklopedin är ett exempel påframgångar på det området.Filmproduktion och biografverksamhet har hittillsvarit framgångsrika. har vi råkat ut för det attantalet biografbesök har sjunkit och attvideouthyrningen har minskat dramatiskt.Filminstitutet tillförs inom ramen för filmavtaletmer pengar . Det är alltså branschensbidrag som sviktar. Statsbidragen höjs också . Itidningsdebatten kan man ibland få intrycketatt det är staten som begränsar sina insatser tillFilminstitutet. Men statsbidragen höjs. Vi får såsmåningom tillfälle att diskutera filmpolitiken. Detär alltså branschen och biografbesökarna som ickehar lämnat bidrag i den omfattning som hade varitönskvärt för att man skulle kunna hålla sammahöga nivå.För 1990-talet gäller , med en stabil ekonomi somgrund, att vi skall söka utveckla vår kulturpolitik.I Europaperspektivet handlar det om att förstärkaidentitet och kulturbas snarare än att försöka finnamarknader för kulturen som handelsvara.Kulturmiljövården är ett ganska bra exempel pådetta med att förstärka bas och identitet, eftersomdet ju där inte handlar om att ge en rationellmarknadsföring.På medieområdet handlar det om att sörja för enbred uppslutning kring uppgifter och mål förSveriges Radio.På skolans område handlar det om att ge våra barnkunskaper och delaktighet och att väcka ochutveckla deras skapande förmåga.Vi har en mycket god struktur för vårkulturpolitik, och den viktigaste frågan framöver ärkanske ändå en helt annan än den vi har ställttidigare. har vi ofta när det gäller vårainstitutioner gått ut och frågat: Vad kaninstitutionen göra för den medborgaren, för denenskilde eller för den eller den medborgargruppen?Jag tror att vi , när vi har dessa institutioner -- defina biblioteken och de fina teatrarna -- bör fråga:Vad kan den enskilde medborgaren, vad kangruppen av medborgare göra för att tillföra sinaresurser till den institution vi har så att vi förstärkerdess möjligheter och utvecklar institutionerna, intetömmer dem på deras resurser? Vi har möjligenhittills haft alltför lätt att göra just det.Anf. 68 () replik:Herr talman! Det finns en form av skryt som kanvara nästintill förmäten därför att den kan vara sigsjälv nog. När jag lyssnar på kanjag instämma i att det och det är bra. Men när detliksom stannar därvid och man tycker att det är såbra att inga ytterligare förbättringar behövs, då blirjag litet rädd.Först angående de 300 miljonerna. När riksdagenfattar beslut är vi inte tvingade bara att göraomfördelningar. Det är vi som handhar statsutgifteroch statsinkomster. gav en känslaav att vi får fördela hur vi vill och att han sedan harrätt att dra tillbaka vad vi har velat lägga till.Bengt tar också upp Bra Böcker ochNationalencyklopedin. Glöm inte att det är frågaom fantastiska enskilda insatser av allamedarbetarna i -- dessa har faktisktföreträdesvis funnits i -- som dag och natt ochunder har jobbat med denna encyklopedi.Och ersättningen, den pekuniära, har inte varithuvudmålet.Det är de enskildas engagemang som spelar så storroll.Så slutar med att säga: gällerdet vad medborgarna kan göra. Här har BengtGöransson år räknat med att sponsring ärnågot som stora företa skall ägna sig åt. Där har hani och för sig ändrat uppfattning. Vad vi har velatmed våra förslag om kulturfonder är att ge enklamänniskor möjligheter att visa att de vill göra någotför kulturen genom att kunna ge bidrag till 50-årsdagar, testamenten och i begravningar. MenBengt har bara tagit de stora företagenoch talat om och sagt att det går inte att bildakulturfonder. Men det går när det gäller medicinskforskning, och jag är övertygad om att det finnssamma vilja också när det gäller kulturen.Ett ord till om de enskilda engagemangen. Vi har 2 000 konstföreningar. Vi harmer än 100 teaterföreningar, som går vid sidan avSkådebanan, konstfrämjandet och allt detta. Dettaatt människan själv engagerar sig är ju vad som bärupp och utvecklar den levande kulturen.Jag förstår att inte hade tid attsvara på mina två frågor, men det gälldegrundbeloppen och hur han ser på organisationenav kulturmiljöarbetet ute i vårt land.Anf. 69 () replik:Herr talman! Jag skall inte ge mig in någonomfattande sifferexercis om miljoner hit eller dit.Vi får återkomma.Vi har klart den uppfattningen att även omkulturutskottet gjort förtjänstfulla insatser för attöka anslagen på vissa områden finns ändå ett stortgap kvar för förstärkningar innansocialdemokraternas löfte är uppfyllt. Men denfrågan får vi återkomma till.Jag vill gå in på en annan sak som kulturministerntog upp och som jag tycker är principiellt intressant.Den hänger också samman med vad jag tog upp imitt anförande. Kulturministern räknade upp alltsom hänt. Det hade byggts teatrar, konserthus osv.Det är precis vad som hänt, och det är just detta jagville hänvisa till i mitt anförande.Låt mig ta ett exempel från min hemkommunÖrebro, som gått in med ett omfattandeekonomiskt ansvar i ett nytt konserthus. Där harockså kulturministern varit med, det är jagmedveten om. har man sagt att statenskall ge sitt bidrag för att den musik som skallfrodas, växa och leva i det huset skall utvecklas.Men tas det löftet tillbaka.Vad skall och kommunen i min hemortdå säga när utbildningsministern inte håller detlöftet?Jag förstod inte riktigt hans syn på inflationen. Ärdet så att uppfyllandet av detta löfte skulle bidra tillinflationsbrasan? Missuppfattade jag det, eller sadekulturministern det? Jag trodde i och för sig att detvar en annan värme kulturarbetarna skulle spridaän att öka inflationsbrasan.Även om jag inte fick svar på min fråga är detkanske så att kulturministern menar att därför måste göra vissa andra inskränkningar ibudgeten måste också kulturen bära sin del av detansvaret. Alltså måste vi också spara påkulturinsatserna. Är det så jag får tolka detta?Anf. 70 () replik:Herr talman! Jag vill inte försumma tillfället attberömma den förda kulturpolitiken i mångaavseenden.Målen för den statliga kulturpolitiken harlegat som grund för en reformpolitik som varitambitiös och ofta framgångsrik. De målen har varitett bra styrinstrument.Jag har försökt utnyttja detta och föreslå ettnytt mål som skulle kunna befrämja ett personligtansvarstagande för naturens helhet och för attuppnå ett ekologiskt medvetande. Det är tydligenen väg man kan gå vidare på.Jag vill också påminna om att Europarådetsexaminatorer granskat den svenska kulturpolitikenoch kunnat peka på många bra saker i den. I taktmed nya erfarenheter och nya behov har regeringenförsökt gå vidare med reformverksamheten.Sålunda har man presenterat sedan 1989 årsbudgetproposition ett treårsprogram för ökadekulturinsatser.Regeringen ville prioritera att vidga deltagandet ikulturlivet, att förstärka det regionala kulturlivetoch att förbättra konstnärernas villkor.Jag är glad att ha fått vara med om detta lyft förkulturen i landet under de två tidigare budgetåren,men jag måste deklarera min besvikelse över nuföreliggande kulturbudget. Den ambitiösareformpolitiken avslutas snöpligt i en reträtt meduppgivande av stöd till vitala kultursektorer. Jagtänker då, som jag sade tidigare, på ,som man lämnar vind för våg. Vi kan inte ha teatrarsom står med tomma scener. Jag tänker också pålänsmuseernas verksamhet som särskilt för vår delberör miljövård och liknande ting. Det finns ocksåen del andra ofullkomligheter i budgeten.Detta drabbar det andra prioriteringsmålet attstärka det regionala kulturlivet.Vad beträffarfrågan om att förbättra konstnärernas villkor hardet nu kommit ett öppet brev om hur förändringendrabbar väldigt hårt. I den Thamska utredningenvar det fråga om 72 miljoner man skulle lyftakonstnärernas villkor med. Av det ser vi tyvärrmycket litet.Anf. 71 ()replik:Herr talman! När man debatterar medkulturministern och är kritisk till vissa delar avkulturpolitiken löper man alltid risk att uppfattassom svartmålare. Det är en risk man får ta. Men jagtycker det finns inslag i utvecklingen i i dagsom borde göra också kulturministern bekymrad.Det finns kommersiella inslag i kulturutbytet somdominerar hela kulturlivet i . Mångabetecknar det som kulturimperialism, som ettmassivt försök att påtvinga oss livsstilar och idéeroch värderingar som kommer utifrån.Det finns många som hävdar att en stor del avungdomarna är historielösa.Utan tvivel ligger det i politikernas intresse attkunna utveckla alternativ till den av kommersiellakrafter dominerade masskulturen. Alternativen ärsådana kulturyttringar som bygger på folkserfarenheter och folks liv, som utvecklar denfolkliga nationella kulturen. Den gör det möjligt förvåra ungdomar att få ett perspektiv på sitt liv somsträcker sig till det kulturella arvet.Man kan inte komma ifrån att dessa risker finns.Det är inte svartmålning om man påpekar det.Kulturministern säger att vi inte kan satsa hurmycket som helst på kulturverksamheten. Vi skallinte spä på inflationen ytterligare. Jag vill hävda attdet inte är fråga om detta. Regeringensbudgetproposition riskerar inte att spä påinflationen. Både 1989 och 1990 räknaderegeringen med en prisuppräkning ellerkostnadskompensation . Den verkligainflationen i landet var 1989 och 1990,vilket innebär en de facto minskning av de medelsom går till kulturell verksamhet.Lägger man därtill de negativa effekterna för vissakulturyttringar av skatteomläggningen, med ökadekostnader för resor och hotell, så ser man att eninstitution som t.ex. drabbas speciellthårt i den budget regeringen lägger fram.Anf. 72 () replik:Herr talman! Jag håller med kulturministern omtvå saker, nämligen att det finns ett starkt ochväxande intresse för kultur och att vi har ett vitaltkulturliv i vårt land. Men det gäller att göra detmöjligt för kulturlivet att även framöver vara vitalt.Utifrån det synsättet har vi i framställt vårkulturbudget.Sedan något om . Jag hävdar att denturnéverksamhet som bedrivit har varitett synnerligen värdefullt komplement till denregionala och lokala teaterverksamheten. Det är enav anledningarna till att vi i ävenfortsättningsvis är beredda att stödja den härkompletteringen.Kulturministern efterlyste ett enskilt engagemang.Då ligger det naturligtvis nära till hands att tänkapå sponsringen. Sponsringen ser faktiskt ut att varaen möjlighet att åtminstone till en viss del finansierakulturell verksamhet. Också från näringslivets sidafinns det ett intresse för kulturen. Det ärnaturligtvis inte fråga om ren oegennytta frånföretagens sida, utan det handlar kanske om vill göra företaget i fråga litet känt ikulturkretsar. Vi tycker att det är viktigt att detfinns hållbara normer på det här området, för dåkan faktiskt sponsringen bli en finansieringskällasom är till ömsesidig glädje. Om statligt ochkommunalt drivna kulturinstitutioner skalldelfinansieras genom sponsring, är det särskiltviktigt att det finns just fasta normer. De metodersom tillämpas -- som jag har nämnt, bl.a.när det gäller Operan -- gör att den härfinansieringsmetoden som sådan kan råka ivanrykte.I princip har vi i egentligen inte någrainvändningar mot detta med att offentligakulturinstitutioner kompletterar sin finansieringmed stöd från bl.a. näringslivet. Men det behövsvissa kriterier i det avseendet. Dessa har vi ocksåredovisat i årets kulturmotion från oss. att avtalen skall vara öppna. Det får alltså inteförekomma något hemlighetsmakeri. Generöstbetalda mellanhänder måste undvikas. Dessutommåste det finnas en klar avgränsning när det gällersponsorsåtaganden. Det får inte vara så, att det ärskattepengar som skall utnyttjas när ettsponsorsåtagande är avslutat.Slutligen vill jag säga att jag, naturligtvis, avvaktarsvar på de frågor som jag har ställt tillkulturministern.Anf. 73 Utbildningsminister ():Herr talman! Jag börjar med frågan ominflationen. Det budgetförslag som regeringenpresenterar är ett förslag till en balanserad budget.Självfallet måste också kostnaderna påkulturområdet vägas in. Även kulturens kostnaderär ju en del av samhällsekonomin. För mig är dettaelementärt. Jag inser att en del tycker att sådanapengar inte bör räknas, eftersom kulturen ärnågonting som är nyttigt. Men de pengarna räknasfaktiskt.Jag menar att inflationen är förödande förkulturens verksamheter, för konstnärerna och förinstitutionerna. Därför måste vi fästa mycket storvikt vid inflationsbekämpningen. Den som tyckerannorlunda får göra det. Men då måste man varamedveten om att det blir ett spel med t.ex.kulturarbetarna som insats, och det är någontingsom jag inte vill vara med på.Lars säger att regeringen har svikitÖrebro. Vi har sagt att vi får skjuta på detta medsymfonimusiken. Bl.a. beror det, ,på att vi i en uppgörelse med landstingenom länsorkestrarna har åstadkommit en mycketkraftig ökning. 39 milj. kr. har nämligen tillförtsområdet för att möjliggöra ett mera vitalt ochfördjupat musikliv.När det gäller uppräkningen av kulturanslagen,, vill jag säga att denuppräkningen är större än inflationen. Det är alltsåinte fråga om någon schablonartadbidragsomräkning. Med höjskulturanslagen i den budget som jag lägger fram.Merparten av de pengar som anslagits har gått tillmuseer -- bortemot 100 milj. kr.Konstnärsbidragens realvärde under den härperioden uppgår till ungefär 41 milj. kr. Förkulturmiljövården gäller 32 milj. kr. Det här är destörsta bitarna i fråga om de förstärkningar om 376milj. som jag tidigare nämnde. En mycketkraftig höjning av anslagen har således skett.Jag avser inte att skryta, , för attdölja några kvarstående problem. I själva verketjag valt att vara utomordentligthederlig i min redovisning. Jag säger att det återstårområden som vi hade velat klara. Men eftersomriksdagen har möjlighet och är i sin fulla rätt attfatta beslut som inte överensstämmer medförslagen i olika budgetpropositioner, harriksdagen fattat beslut som innebär att de slantarsom jag hade räknat med att kunna disponera fördet tredje året redan har förbrukats. Pengarna hargått till andra ändamål. Den slutsatsen kan det välknappast vara kulturministern obetaget att fåredovisa inför kammaren. Jag har ju ett tvång övermig att redovisa en balanserad budget.Stina hade några frågor om delönebidragsanställda. Jag kan säga att det pågåröverläggningar i i detsammanhanget. Det finns problem som måste få enlösning.Vidare hade krav på utredningar.Det gäller t.ex. museiväsendet. Vi möter oftasådana krav. Något ironiskt, men vänligt, vill jagframhålla att jag tycker att ni i verkarälska att fly in i ett entusiastiskt utredande, vilketger möjlighet till välvilliga uttalanden. Men för denskull behöver man inte dra några slutsatser av devänligheter som strös omkring.Ingrid och harmissförstått mig på en punkt. Det gäller frågan omdet enskilda engagemanget. Jag är medveten om attjag uttryckte mig litet kortfattat på den punkten. Nitror med en gång att det handlar om att få enskildamänniskor att ge pengar till stadsbibliotek ellerteatrar. Men det var inte sponsring som jag taladeom, utan jag sade att människor måste få möta kravpå sig att faktiskt utnyttja de institutioner som harskapats. är ett ganska bra exempel påhur man hanterar sådant här. Jag möter ofta t.ex.bibliotekarier som frågar: Vad kan bibliotektetgöra för pensionererna? Vidare säger man att maninte kan göra någonting för pensionärerna,eftersom man inte har fått några extra anslag för detändamålet. Sedan definierar man snabbt ett antalgrupper som var och en för sig fordrar särskildainsatser av institutionen, och på det sättet tömsinstitutionen på sina resurser.Jag tycker att vi skall gå ut och fråga: Vad kan denstora pensionärsgruppen tillföra mitt ibyn som en resurs där? Hur används förstudieverksamhet och fritidsverksamhet? Hurförstärker vi denna institution som ändå finns? Detär viktigt att ställa dessa frågor, som en konsekvensav den kulturpolitik som förs. Annars kommer vialltid att ha institutioner som blir ett slags mekaniskfördelning av skattepengar -- var och en skall hatillbaka exakt vad vederbörande har satsat. Men dåvore det enklare att dela ut en bok till var och en.Inger ser detta med En bok för alla somen stor socialistisk kampanjorganisation. Honkonstaterar, och det är litet överraskande för migatt höra det, att En bok för alla har gjort slut på densvenska litteraturen, att den har gjort att det intefinns något mera att ge ut som är värdefullt.Jag har rannsakat mitt minne -- jag har inteutgivningen klar för mig -- men jag kan barakomma på en riktigt socialistisk kampskrift som hargivits ut. Jag tänker på 1700-talssocialisten ochteoretikern , vars verk harpublicerats i en fin En bok för alla-upplaga. Jagförmodar att det är den som avses när det talas omen socialistisk kampskrift som borde förhindras iEn bok för alla-upplaga.Jag för min del känner mycket stor glädje när detgäller den här boken. Jag har spritt den blandmänniskor, både barn och ungdomar, som jag harmött. Jag har sagt att de nu kan läsa . Menjag inser att , vid en striktkontroll i mitt eget parti, sannolikt skulle lämna ettoch annat att önska. Det gäller då både hans syn påvardagligt beteende hos medborgare och påsamhälleligt ansvarstagande. Men jag tycker att detär bra att Bellmanvolymen har givits ut i En bok föralla-upplaga.Även vill avskaffa kulturrådet.Det är tur att hon inte hann göra det innan arbetetmed kom i gång.Kulturrådets direktör är i realiteten en av debesjälade personerna bakom detta projekt. Det ärju inte en enskild bokförläggare som har varit mestentusiastisk, utan det råkar vara kulturrådetsföreträdare som nästan maniskt har drivit dettaarbete. Han har ringt mig ochsagt med starkt engagemang att vi måste göranågonting. I själva verket är Nationalencyklopedinett exempel på hur en samhällelig organisation somhar en bestämd uppgift kan ta initiativ, drivainitiativ och sy ihop privata intressen. Jagunderskattar inte värdet av det somdet privata bokförlaget har gjort -- tvärtom. Jag ärövertygad om att det har varit nyckeln till det hela,och jag är mycket glad för att vi har kunnat få dennabreda samverkan som har gjort att -- om jag fåranvända en litet tillspetsad formulering -- vi harkunnat dra fördel av kommersialismens godaegenskaper och verkningar i utarbetandet avNationalencyklopedin.Grundbeloppssystemet är naturligtvis inte allsevigt. Vi har all anledning att se över strukturer ochsystem. Jag är bara angelägen om att det skallkunna ske på annat sätt än i form av de ständigastora utredningarna.Slutligen till , som tar upp ett mycketintressant och tankeväckande resonemang omnatur och kultur. Jag har respekt för det , men jag tycker ändå att gör detlitet för enkelt för sig. Han landar man, som såmånga miljöpartister gör, i föreställningen attkultur och miljö egentligen är en och samma sak,och så är det ju inte. Kultur och miljö är varandrasmotsatser, och det måste vi erkänna. Om vi gör detblir det möjligt att föra en naturmiljöpolitik och enkulturmiljöpolitik som blir meningsfull. Vad är våraansträngningar att bevara det odlade landskapetannat än ett försök att hindra naturen att ta tillbakadet som vi en gång har erövrat från naturen? Jagtror faktiskt att det är nödvändigt att vi ser dennaspänning, att kultur alltid innebär ingrepp på olikasätt. Det kan konkretiseras på många sätt. Jagnoterar att avslutar med att säga attdatorerna egentligen var onaturliga. Ja, där har vifaktiskt en konfliktpunkt som är mycket påtaglig.Jag går ibland på de stora teatrarna ochteaterinstitutionerna och på en och annan friteater.Jag ser deras datoriserade ljus- och ljudbord ochtänker på hur det såg ut . Så ser jag hurmycket elkraft de kräver underteaterföreställningarna. Även de är faktiskt en deli denna spänning mellan natur och kultur, och dendefinieras inte bort genom att säga att den elkraftoch datorkraft som används av ljusbordskulle vara särskilt ekologisk jämfört med annandatorkraft. Det är den faktiskt inte.Anf. 74 () replik:Herr talman! Låt mig ta detta med pengarna först.Bengt säger att hans slantar ärförbrukade. Men jag vidhåller att det är riksdagenoch inte som bestämmer överslantarna. Jag måste säga att jag fick mig entankeställare när jag hörde att regeringen harföreslagit 250 miljoner till information ommedbestämmandelagen.