prot · GF0947 · 1991-12-17 00:00:00 — Därför måste vi vidhålla vårtavslagsyrkande. Men vi kommer, herr talman, attfortsätta att arbeta för en konstruktiv lösning sominnebär att vi för barnomsorgen får de kvalitetskravoch den lagstiftning som krävs för att garanteravalfrihet och mångfald åt alla, inte bara åt några påde flestas bekostnad.Anf. 98 () replik:Herr talman! I så fall är det som partisekreterarenToresson har sagt fel. Han menar attsocialdemokraterna skulle ha gett upp motståndetoch börjat tala om kvalitet i stället. Han har ocksåsagt att frågan om vem som sköter daghemmen ärunderordnad. Det var således felaktigt.Jag tror att många människor i som lästedet pressmeddelandet som gick ut från BirgittaDahl såsom talesman i de sociala frågorna,uppfattade det som om socialdemokraterna ställdeupp på det här förslaget. säger går ut i en konstruktiv opposition. Det endakonstruktiva i den oppositionen när det gäller dethär förslaget är att man säger nej. Man säger blanktnej till att det skall utgå statsbidrag förbarnomsorgsverksamhet som drivs iaktiebolagsform. Det övriga man säger om att detfinns risk för segregation i ett system med friavgiftssättning och fri intagning av barn utanbeaktande av den kommunala barnomsorgskön ärbara påståenden. Det finns inget belägg för detta.Om man läser propositionen och betänkandetfinner man att det är ganska klart uttalat att manskall ta hänsyn till dessa frågor.Krav på personalen tas upp särskilt. Jag blir interiktigt klok på vad man menar. Menar man attpersonalen skall ha mindre eller mer utbildning? Ipropositionen och i synnerhet i betänkandet tasbarnomsorgspersonalens utbildning upp. Mansäger att enskilda förskole- och fritidshem skall ståunder offentlig kontroll och omfattas avbestämmelser i socialtjänstlagen och med stöddärav i socialtjänstförordningen. Nej, jag,liberalerna, andra partier ochmänniskor ute i samhället uppfattar nog det här,, som om socialdemokraterna inte villha någon förändring, utan att de vill att det skallvara som det är. Det är stillastående, . 99 () replik:Herr talman! Jag har pressmeddelandet framförmig. Det inleds med orden: ''Rättvisa, bra kvalitetoch mångfald skall prägla barnomsorgen. Barnensbehov och rättigheter skall sättas i främstarummet.'' Vi säger nej till propositionen, eftersomden inte alls behandlar dessa krav och på någraviktiga punkter t.o.m. sänker dem. Ennyckelformulering som fanns förut omkvalitetskraven och som löd ''utbildning ocherfarenhet'' har ändrats till ''utbildning ellererfarenhet'' för att ta ett exempel. Utskottetsmajoritet skriver att man nu tar bort restriktionernanär det gäller organisationsformer, intagningsregleroch föräldraavgifter. Man går t.o.m. längre änpropositionen. Vi underkände propositioneneftersom den inte tillgodosåg dessa krav. Viredovisade vad man borde göra för att kunna släppaalla olika huvudmannaskap fria inom ramen för ettsystem som medborgarna genom sina valda ombudkontrollerar.Jag har undrat mycket varför debatten har varit såförvirrad. Man har sagt saker när det gäller mig ochandra som vi aldrig har sagt. Jag tror att det berorpå att det här finns två kulturer -- en borgerlig ochen socialdemokratisk. För den borgerliga är detviktigaste att avdemokratisera, och då stårvinstintressen och annat också i centrum. Man haraldrig tyckt om att samhället har hållit ihop den härverksamheten. För oss är det barnen ochföräldrarna som står i centrum för arbetet med denhär frågan. Vi missförstår därför varandra ochlyssnar inte på varandra. Jag är faktiskt mycketbesviken över att , som vi tidigarekunnat samarbeta med när det gäller barnomsorgoch jämställdhet, och , som vi har haft ettbra samarbete med i fråga om en skola för alla, iden här frågan helt har underordnat sigmoderaternas syn.Anf. 100 () replik:Herr talman! Om jag uppfattade pårätt sätt är det utbytet av ordet ''och'' mot ''eller''som skiljer socialdemokraterna ifrån majoritetensskrivning i utskottets betänkande. Jag måste sägaatt det är mycket märkligt. Det är som att kokasoppa på en spik.Här har vi ställt upp för barnens behov. Vi talar ombarnens behov och föräldrarnas möjligheter attpåverka daghemmen. Vi har varit starktpådrivande vid det beslut som fattades omprincipien att förverkliga rätten för alla barn att fådelta i barnomsorgsverksamhet från ettoch till dess att barnen börjar iskolan. Vi tycker att det är mycket viktigt att vi haren barnomsorg för alla som kan tillgodose detbehov av valfrihet som finns. Jag tycker attsocialdemokraterna krånglar för att hindra enutveckling. Jag förmodar att socialminister kommer att utveckla detta vidare ikammaren.Andre vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 101 ():Herr talman! Det är, som sagts tidigare här idebatten, ett för barnomsorgen och framför allt förbarnfamiljerna principiellt mycket viktigt steg somnu tas i och med detta betänkande.Det är det första steget bort från det rigida ochdogmatiska regelsystem som socialdemokraternaunder sitt regeringsinnehav byggt upp kring detgemensamma ansvaret för omvårdnaden av vårabarn.Vi har, herr talman, förvisso en i allt väsentligtmycket bra barnomsorg i vårt land. Något annat gårinte att påstå. Vi har också en mycket duktig ochkompetent personal inom barnomsorgen inom allayrkesgrupper. Allt detta måste vi vara rädda om.I den valfrihet som skapas finns inte heller någonsom helst risk för att denna höga kvalitet inte skallkunna upprätthållas även . Så längesamhället svarar för stora delar av finansieringen avbarnomsorgen har man också möjlighet att ställa dekvalitetskrav som man vill ställa på såväl enkommunal som en privat barnomsorg. Detta gälleri lika hög grad barn med särskilda behov som andrabarn.Nej, det är faktiskt tvärtom så att konkurrens ochvalfrihet befrämjar god kvalitet. Såvida man intemisstror föräldrarna om att ta ansvar för sina barnkommer det att gälla även barnomsorgen. Jag vill idet här sammanhanget säga att jag har svårt attförstå vad det är för dunkla krafter som skullekomma att släppas loss om kommunernatillsammans med föräldrarna -- och inte vi här iriksdagen -- fick rätt att besluta om i vilka formerbarnomsorgen skall bedrivas. Jag har svårt attförstå på vad sätt de kommunala beslutsfattarnaoch föräldrarna skulle vara mindre kompetenta attbesluta om detta än vad vi är. Jag är övertygad omatt föräldrar när de väljer barnomsorg för sina barnär betydligt mer kräsna än vad t.ex. GudrunSchyman kan tänkas vara när hon väljer om honskall handla sin på eller på ICA.Vill man inte ha privat barnomsorg, väljer man inteheller privat barnomsorg. Det är ju det som ärgrejen i det hela -- valfriheten gör ju också att mankan välja bort detta alternativ.Det finns med andra ord ingen motsättning mellanmångfald och kvalitet. Däremot finns ett tydligtsamband mellan brist på valfrihet och högakostnader. Som regeringen uttrycker det är dettadet första steget i en valfrihetsrevolution -- i denmån en revolution kan genomföras stegvis.Fortfarande återstår emellertid flera viktiga ochavgörande steg bort från de socialdemokratiskadogmerna. Det är bl.a. inte helt tillfredsställandeatt statsbidragsreglerna inte redan i det första stegetändras i enlighet med regeringsförklaringen så attbidrag utgår även i de fall dagbarnvårdarna har sinaegna barn inskrivna som dagbarn i sitt egetfamiljedaghem.Detta kostar nu en del pengar -- visserligen inte såmycket som anges i propositionen, men likvältillräckligt för att det på grund av den dåligaekonomi som socialdemokraterna lämnat efter sigännu måste anstå någon tid. Om inte förr, kommerdetta problem att lösas om denkommunalekonomiska kommitténs förslag gårigenom här i riksdagen.Det finns också ett otal andra exempel på hurhittillsvarande regelsystem har hindrat flexiblalösningar som skulle kunna göra barnomsorgenännu bättre. Bl.a. är det fortfarande inte möjligt fört.ex. två dagbarnvårdare att slå sig ihop ochtillsammans bedriva verksamhet i en gemensamlokal vid sidan av det egna hemmet. Däremot finnsdet inget som hindrar att man har gemensammaaktiviteter i något av familjedaghemmen, ikvartersgården, i förskolan eller var det nu kanvara. Detta måste nu ändras genom den påbörjaderevolutionen.Herr talman! Någon fullständig valfrihet inombarnomsorgen blir det inte förrän någon form avvårdnadsbidrag införs. Arbetet med detta har nupåbörjats inom och är därför avavgörande betydelse för barnfamiljerna. Det är idetta sammanhang bara att konstatera att vi meddet här betänkandet tar ett första och principielltmycket viktigt steg bort från dogmatismens enfaldmot valfrihetens mångfald.Jag yrkar bifall till utskottets hemställan.Anf. 102 () replik:Herr talman! frågar sig vilkadunkla krafter som kommer att släppas loss. Jag ärav den uppfattningen att det är mycket dunklakrafter som släpps loss, nämligen den borgerligaregeringens ekonomiska politik, som innebär enrasering av den sociala välfärden och som innebäratt man redan nu kan se att kommuner ochlandsting håller på att rusta ned vård och omsorg,inte minst barnomsorg. Detta har redan nuinneburit stora besparingar och indragningar frånkommunerna på mellan 10 och 15 miljarder, ochdet kommer också att bli fråga om ännu mer avsådana besparingar. Detta gör också att det överhuvud taget inte blir några pengar över till attstatligt finansiera barnomsorg. Det är ju därförman på detta sätt vill öppna för en privatisering ochen privat finansiering genom att göra det möjligt atthöja avgifterna utöver dagens nivå. Det är det somkommer att bli resultatet, och detta är mycketdunkla krafter för den som har som politiskambition att arbeta för ett samhälle där det råderrättvisa, jämlikhet och solidaritet.Anf. 103 () replik:Herr talman! Det som tar upp ärett delvis ekonomiskt betingat problem. Att manute i kommunerna nu tvingas dra åt tumskruvarnaberor ju på att man drabbas av densocialdemokratiska ekonomiska politiken på ettsådant sätt att man inte längre har tillräckligt medresurser för att kunna genomföra de ambitionerman haft tidigare. Detta har inget att göra medföräldrarnas och kommunernas frihet att välja hurolika former av barnomsorg skall organiseras,vilken driftform man skall ha, osv.De dunkla krafter talar om äregentligen inget annat än att föräldrarna ochkommunerna tillsammans i bästa samförstånd fåravgöra om man skall ha ett privat alternativ ellerom man skall fortsätta med ett kommunalt sådant.Föräldrarna kommer säkert att välja bort detalternativ som de inte tycker är bra. Detta är i sigingen risk, och det har heller egentligen inte särskiltmycket med den ekonomiska politiken att göra.Anf. 104 () replik:Herr talman! Det är just vad det har. Om vi skallha en samhällsfinansierad vård och omsorg talar juriktlinjerna för den ekonomiska politiken -- som vibeslutar om här -- om hur mycket pengar som dåskall gå till finansieringen av den vården ochomsorgen. Eftersom kommunerna numera genomhär politiskt fattade beslut inte har möjlighet atthöja sina skatter och att ha någon annanambitionsnivå än den som föreskriver,blir ju detta resultatet. Jag menar att denekonomiska politik som regeringen för innebär attpengar dras bort från kommuner och landstingsamtidigt som man säger att det skall varaskattestopp. Det enda sättet är då att höjaavgifterna. Det innebär att det till slut bara är desom har mycket pengar som kan använda sig av denvård och omsorg som finns.Man kan ju säga att detta handlar om att varakräsen, på samma sätt som troddeatt föräldrarna när det gäller barnomsorg var merkräsna än vad jag var när jag köpte min falukorv.Men det som är avgörande för hur kräsen man kanvara är ju faktiskt hur mycket pengar man har. Harman inte så mycket pengar i plånboken kanske maninte kan vara så kräsen. Har vi då en differentieradvård och omsorg där den s.k. bättre kostar mer, fårju den som inte har så mycket pengar hålla till godomed det som är mindre bra. Det är ganska logisktatt det blir på det sättet. Det är just det jag vändermig emot, skiktningen i samhället, de ökadeklyftorna som vi dessutom ständigt ser växa. Dettaär inte en utveckling som jag vill ha. Jag vill haprecis raka motsatsen. Jag vill ha minskade klyftor.Jag vill ha vård och omsorg som är lika för alla. Jagtycker att avgifterna skall vara så låga som möjligt,så att alla kan använda sig av den nödvändigavården och omsorgen.Anf. 105 () replik:Herr talman! Genom valfriheten ökarkonkurrensen. Genom konkurrensen kankostnaderna hållas nere. Genom att kostnadernakan hållas nere räcker pengarna till fler. Det är denenkla formel som gäller på det här området såvälsom på andra. När man diskuterar olikakvalitetsnivåer, skall man ha klart för sig att sålänge det mesta av barnomsorgen ärsamhällsfinansierad, kommer också samhället attkunna ställa de krav man vill ställa.Det finns -- för att på nytt anknyta till GudrunSchymans falukorvsköp -- inget som säger attfalukorven skulle vara sämre i än på ICA.Den smakar litet olika, och jag tycker att vi skallha möjlighet att välja mellan de båda sorterna. Denkostar också litet olika, och även med tanke på dettycker jag att det är bra att vi har frihet att välja.Detta är i varje fall något som befrämjarkonkurrensen.Andre vice talmannen anmälde att GudrunSchyman anhållit att till protokollet få antecknat atthon inte ägde rätt till ytterligare replik.Anf. 106 ()replik:Herr talman! inledde med att säga''så länge vi har en offentlig finansiering avbarnomsorgen''. Man undrar då direkt omregeringen nu tänker sig något annat.Roland sade också att vi har möjlighet attställa de kvalitetskrav ''som behövs''. Eftersompropositionen inte ger möjlighet att ställa dekvalitetskraven, kan jag inte tolka vad RolandLarsson sade på något annat sätt än att det intebehövs några kvalitetskrav.Roland talar vidare om en''valfrihetsrevolution''. Men det kommer ju,, att handla om hur tjockplånboken är.Roland sade också att med valfrihet får vikonkurrens, och med konkurrens får vi sänktapriser. Men det är faktiskt barn vi talar om, intebilframställning. Vi har redan märkt hur borgerligakommuner, inte minst här runt , hållerpå att höja avgifterna i den kommunalabarnomsorgen på ett så dramatiskt sätt att föräldrarmed vanliga inkomster helt enkelt inte har råd attefterfråga någon plats. Är detta vad man avser medvalfrihet, konkurrens och sänkta kostnader? Detskulle jag bra gärna vilja veta.Anf. 107 () replik:Herr talman! Måhända uttryckte jag mig någotslarvigt beträffande att det inte finns någon risk sålänge vi har offentlig finansiering. Det är ju snarareett konstaterande av att man när det finns enoffentlig finansiering kan ställa dessa kvalitetskrav.Såvitt jag vet finns det inte från något håll någraambitioner att ta bort den finansieringen.Det är klart att man skall kunna ställa kvalitetskrav.Det är givet. Det måste kommunerna kunna göra.Men de bästa och mest rimliga kvalitetskravenställer föräldrarna själva utifrån sin kännedom omsina barn. Det finns ingenting som talar för att ettprivat alternativ skulle leverera en sämre kvalitetpå omsorgen än den kommunala. På samma sättsom det finns olika kvalitetsnivåer inomden kommunala barnomsorgen och i olikakommuner, kommer det att finnas olikakvalitetsnivåer även efter en sådan här reform.Men det viktiga är att föräldrarna självatillsammans med kommunerna har att avgöra vadde helst vill ha. Pengarna räcker dessutom på så sättlängre. Ni försöker nu i det här sammanhanget attföra in även det problem som består i att det saknaspengar efter en slösaktig socialdemokratiskregering.Anf. 108 ()replik:Herr talman! Jag måste ändå få ställa ytterligare enfråga till beträffandedagbarnvårdarnas egna barn. Jag har märkt attRoland har varit oerhört engagerad i dettaärende och har fört flera kammardebatter i ämnet,den senaste för sedan med BengtWesterberg. Det var väldigt intressant att höra attBengt har använt till stor del sammaargument som förra statsrådet närdet gällde kostnadsdelen, dvs. att man får enmycket stor kostnad utan att få en enda ny plats.Roland , som var så glad närregeringsförklaringen var färdig beträffandedagbarnvårdarnas egna barn, har uppenbarligenfått krypa till korset och acceptera dessamotiveringar.Anf. 109 () replik:Herr talman! Någon från regeringen har inte påståttnågot annat. Vad som har sagts är att detta intekan genomföras i nuvarande läge beroende på attdet kostar en del pengar, dock inte så mycket somman påstår i propositonen. Jag vidhållerfortfarande att det är en felsyn.Jag har svårt att tro att vår nuvarande socialministerhar fört samma argumentation som BengtLindqvist. Det har jag inte upplevt vid någottillfälle tidigare. Det tror jag inte är riktigt. Det ärmöjligt att man när det gällt att räkna pengarna harutgått från det förhållandet att alladagbarnvårdares barn vid ett och samma tillfälleskulle beredas plats och gå in i detta system på enenda gång. Både och jag, vilkahar arbetat i den kommunala verksamhet, vet attdet inte fungerar så i praktiken. Det tror jag att vikan vara överens om.Jag har räknat med att dessa problem försvinner avsig själva den dag den kommunalekonomiskakommitténs förslag genomförs. Då kommerproblemen inte att finnas kvar längre. Därför harjag accepterat att min motion har avstyrkts.Det har jag tidigare deklarerat i annatsammanhang.Anf. 110 ():Herr talman, riksdagskolleger och statsråd! Detkänns oerhört positivt för oss såsomkristdemokrater att en ny epok har börjat med enny attityd till barnomsorgen, en attityd där vitillsammans kommer att arbeta för mer valfrihetoch där varje familj kan välja den omsorgsform somanses bäst för barnen och just den egna familjen.Inget annat land har som i så höggrad socialiserat familjens funktioner. Stat ochkommun har satsatomfattande resurser på en utbyggnad av denoffentliga barnomsorgen. Stora statliga ochkommunala insatser har ensidigt satsats på defamiljer som har velat och kunnat få del av denoffentliga barnomsorgen. De familjer som harönskat satsa på eget alternativ har ställts helt utanoffentligt stöd och har naturligtvis ofta haft svårt attförverkliga sin önskan.Trots allt fagert tal om att våra barn är det finasteoch värdefullaste vi har, har barn inte sällanbetecknats såsom ''förvärvshinder'' t.o.m. ioffentliga dokument. Möjligheterna för föräldraratt anpassa sitt yrkesarbete så att de själva får tidoch möjlighet att vårda och fostra sina egna barnhar snarare beskurits än skapats. Stat och kommunhar tydligen ansett att offentlig heltidsomsorg förbarnen skulle vara det normgivande och det avsamhället accepterade.Det säger sig självt att de allra flesta föräldrarkänner sig otillräckliga och upplever tidsbrist när deav enbart ekonomiska skäl tvingas förvärvsarbetaheltid även under barnens förskoletid. Vi vet dessvärre att det inte bara är föräldrarna som far illa.Också barns tankar och känslor finnsdokumenterade. Deras missnöje med föräldrarnaströtthet, dåliga humör och upptagenhet framträdertydligt. Barnens självförtroende påverkas avföräldrarnas negativa stress, vilket lätt kan ge enkänsla av att ''vara i vägen''. Denna typ avreaktioner från barnen borde i mycket störreutsträckning tillmätas politiskt intresse. Överhuvud taget måste politiken mer ta hänsyn tillbarnens perspektiv. Det, mina vänner, gäller intebara i denna talarstol.Om denna attitydförändring, som jag är glad över,kan vi nu läsa i den regeringsförklaring som kom utden . Jag vill citera några stycken:''Att ge bättre förutsättningar för trygga familjeroch för barnens uppväxt och omvårdnad i vårtmoderna samhälle är en av de allra viktigasteuppgifterna för framtiden. Det är i de små näragemenskaperna som de flesta individer finnertrygghet och förankring. Här möter de uppväxandegenerationerna kärlek och omtanke och fostras tillansvarstagande för sina medmänniskor och sinomvärld.Familjepolitiken skall underlätta för föräldrarna attsjälva välja den vård och fostran av barnen och denarbetsfördelning som passar dem och barnen bäst.Det innebär, att familjepolitiken skall främja bådevalfrihet och jämställdhet mellan kvinnor och män.Den som väljer att förvärvsarbeta skall haekonomiskt utbyte av detta.En ny familjepolitik syftar till att ge ökad valfrihetför småbarnsföräldrar, att ge en möjlighet för mertid åt barnen och att i större utsträckning skaparättvisa villkor för alla delar av landet.Om varje barnfamilj får möjlighet att lösabarnomsorgen på det sätt den själv önskar skapasstörre trygghet. Det innebär att det måste finnasbarnomsorg utanför hemmet av god kvalitet fördem som vill ha det och bättre ekonomiskamöjligheter för dem som så önskar att stannahemma när barnen är små. ''Fyra partier står alltså bakom dennaregeringsförklaring.Denna omläggning av familjepolitiken kommergivetvis att ske stegvis av olika skäl. Det viktigastei dag för mig -- och borde vara det för alla -- är atten grundläggande attityd- och prioritetsförändringär på gång i den nya riksdagsmajoriteten och dettatill förmån för barnen och den egna familjen.Familjen är det lilla samhället. Det säkraste sättetatt minska våld och kriminalitet, att motverkarotlöshet och drogbruk är att ge ett bra stöd till hemoch familjer. Vi måste uppvärdera familjens roll.Det är i de små nära miljöerna som vi kan skapa enmotkraft till den materialistiska människosyn somegentligen föder egoism och hänsynslöshet.Föräldrarnas kravlösa kärlek kan knappast ersättasav något. Familjen blir vad man skulle kunna kallasamhällets bästa och mest naturligasolidaritetsskola. Därför är familjepolitiken ett avde absolut viktigaste områdena i samhällsarbetet.Familjepolitiken griper in i så gott som allasammanhang. Det är i familjegemenskapen somvärdemönster, normer och vägledande etik kanöverföras från generation till generation.Herr talman! Sammanfattningsvis kan mankonstatera att den fördabarnomsorgspolitiken utgör exempel på att detoffentliga i alltför hög grad har ingripit på ettområde som borde ha förbehållits familjen. Statenskall naturligtvis garantera alla invånare säkerhetoch trygghet, men den skall inte uppträda somförmyndare över familjen eller över t.ex.föräldrarnas val av barnomsorg. Det får inte varastatens eller kommunens uppgift att genomekonomiska regler fastslå att en vissbarnomsorgsform skall föredras framför en annan.Det mest naturliga och självklara måste vara attfamiljen själv får avgöra hur den vill ordna sinbarnomsorg. Statens uppgift är att på ett så flexibeltsätt som möjligt anpassa sig till familjens önskemål.Och i det arbetet, herr talman, vill vikristdemokrater vara med.Jag yrkar bifall till hemställan i betänkandet ochavslag på samtliga reservationer.Anf. 111 ()replik:Herr talman! sade bl.a. att meraav politiken skall ta hänsyn till barnen. Det ärnaturligtvis engagemanget för barnen som liggerbakom socialdemokratins krav på en brabarnomsorg till alla barn, och vi vill nu ta flera stegframåt.Däremot kan jag inte säga att jag är särskiltimponerad av det sätt på vilket regeringen har tagitin barnen i sin förda politik. För det förstavill jag peka på denna proposition, som saknarsådana väsentliga delar som kvalitet och rättvisa.För det andra vill jag peka på den ekonomiskapolitik som har lett till en alltmer ökadarbetslöshet och allt vad det betyder för situationeni väldigt många familjer i . För dettredje vill jag peka på förslaget att inte höjabarnbidraget. Jag anser att detta är tre godaexempel på en regering som inte tar hänsyn tillbarnen. Jag tycker att det ser ut som om kds harhamnat i fel regering, eftersom ni i kds juinte har fått något gehör för era krav påvårdnadsbidrag.Jag har i flera sammanhang hört att det inte går att motivera en omfördelningav de statsbidrag som går till barnomsorgen tillvårdnadsbidrag, eftersom barnomsorgen ärsjälvfinansierande. De skatter somsmåbarnsmammorna betalar in när de arbetarräcker till för att finansiera subventionerna tilldagis. Inga pengar kan därför, enligt BengtWesterberg, tas från barnomsorgen tillvårdsnadsbidrag.Jag undrar om som en företrädareför denna fyrpartiregerings politik instämmer iBengt uttalande.Anf. 112 ()replik:Herr talman!