prot · GE09109 · 1991-05-08 00:00:00 — I och med detta har kravet imiljöpartiets reservation på en översyn av barnensrätt delvis blivit tillgodosett.I interimistiska beslut skall man endast ta ställningtill var barnet skall bo och inte till vem vårdnadenskall tillfalla. Det behövs alltså inte någonomfattande utredning.Till vill jag säga att också jaghar uppmärksammat problemet med deensamstående männens ställning. Det finns engrupp inom som arbetar medjust detta. Vi får hoppas att man snart kan kommafram till något förslag.Anf. 87 ():Herr talman! Jag konstaterar att GunillaAndersson är helt nöjd med den lagstiftning somjust har trätt i kraft. Hon har ingenting till övers förde farhågor och den kritik som uttalats av bl.a. demsom jag citerade, dvs. kvinnojourer ochrepresentanter från BRIS.Jag tycker att det är anmärkningsvärt att man frånmajoritetens sida är så tvärsäker och att man harkunnat lösa dessa frågor på ett tillfredsställandesätt, trots kritiken från sakkunnigt och erfaret folk.Det vore en betydligt bättre lösning att följareservationens krav på att dessa frågor skall sesöver. Det är så oerhört många viktiga saker att taställning till. Det gäller vilka uppväxtförhållandenmånga barn skall ha och vilka rättigheter resp.skyldigheter många vårdnadshavare ochumgängesrättshavare skall ha. Därför vore detvärdefullt om dessa frågor fick en allsidig belysning.Som i så många andra frågor är socialdemokraternanöjda med de regler som gäller. Det är bara attåterkomma. Den förra frågan som vi diskuteradehar vi återkommit till . Jag hoppas att manåterkommer även i den fråga som vi nu diskuterar,så att man får en tillfredsställande lösning.Anf. 88 ():Herr talman! Det är verkligen viktigt att barn harrätt till båda sina föräldrar. Detta är nog särskiltviktigt när föräldrarna är skilda.Jag upprepar mina två frågor för att få svar på dem.Är inte oroad över att den härlagstiftningen är oklar -- något som ändå harframförts från flera håll? Är vi överens eller inte omatt straffsanktionerna för båda skall tas bort, så attdet blir likställighet mellan umgängesrättsföräldernoch vårdnadshavaren?Det är glädjande att det finns en grupp som arbetarmed frågan om ensamma pappors ställning. Det varav det skälet som vår motion och reservationavslogs förra gången, men det var inte någon somkunde klara ut huruvida det fanns en grupp ellerinte. Vi har noterat att det finns en grupp somarbetar med detta. Jag är nyfiken på hur tidsplanenser ut. När kan man tänka sig något konstruktivtresultat?Många ensamma pappor lider svårt. Förutom att dehar förlorat sitt barn, har de även förlorat sinfamilj, sitt jobb och sitt fotfäste i samhället.Låt barn få rätt till båda sina föräldrar inkl. pappan!Låt det inte ske bara på papperet utan även iverkligheten!Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )16 § Allmänna arvsfondenFöredrogslagutskottets betänkande1990/91:LU30 Allmänna arvsfonden (prop.1990/91:132).Talmannen konstaterade att ingen talare varanmäld. (Beslut skulle fattas . )17 § Uppskov med behandlingen av vissaärendenFöredrogslagutskottets betänkande1990/91:LU32 Uppskov med behandlingen av vissaärenden.Talmannen konstaterade att ingen talare varanmäld. (Beslut skulle fattas . )18 § Huvudmannaskapet försjukreseadministrationen m.m.Föredrogssocialförsäkringsutskottets betänkande1990/91:SfU15 Huvudmannaskapet försjukreseadministrationen m.m. (prop.1990/91:135).Anf. 89 ():Herr talman! , chef förfinansdepartements strukturenhet, skriver i sin bokDet nya samhället:Lägg om sjukvårdens finansiering. Sjukvårdenskall finansieras på ett sätt som gynnar konkurrensoch kostnadseffektivitet inom vården. Detta skerbäst genom att sjukförsäkringen tar över helafinansieringen av vården. Då följervårdersättningen patienterna, som själva kan väljavilken vårdcentral de vill ha som vårdare ochrådgivare. Behöver patienterna mer vård kanvårdcentralen hjälpa dem att finna det sjukhus ellerden specialist de behöver.Vi moderater har länge förespråkat en allmänobligatorisk sjukvårdsförsäkring som följerpatienten, där han och hans läkare som rådgivareväljer den vård som är bäst och billigast. Vi vill hakonkurrens inom sjukvården. Vi vill inte medverkatill att cementera landstingsmonopolet.Det är nödvändigt också av kostnadsskäl.Sjukvården kostar avbruttonationalprodukten. Landstingen hade förbara 14 miljarder i reserver. harde 3 miljarder i skulder, och underskottenfortsätter. Det nuvarande sjukvårdssystemet hållerpå att braka samman utan att något påtagligt görs.Situationen för de mest utsatta handikappade ochinvalida blir allt ovissare.Det här förslaget tar bort ytterligare en funktionfrån försäkringen och gör landstingen ännu mercementerade som ensamma vårdgivare, och vi gårvidare mot sjukvårdens kommande totala kollaps.Även ett sjukresemonopol skapas nu förlandstingen.Även om det här förslaget på kort sikt kan geadministrativa fördelar är det ytterligare ett steg ifel riktning. Och det allvarliga är inte steglängdenutan färdriktningen. Kortsiktiga lösningar är alltidsämre än långsiktigt kloka beslut. Det gäller i vårtdagliga liv, och det gäller också i politiken.Dessutom tar det här förslaget också ifrånpatienten ytterligare en möjlighet att själv påverkaanvändningen av sina försäkringsmedel. Vi vill atthan skall få tillbaka makten i sjukvården ochmakten över sina försäkringsmedels användning.Det är en frihetsfråga. Men framför allt gör dettaförslag det ännu svårare att gå över till ett vettigtförsäkringssystem. En av vårdgivarna får monopolpå sjukresorna. Konkurrensbehovet motverkasytterligare.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation 1.Anf. 90 ():Herr talman! I denna proposition behandlasöverförande av huvudmannaskapet frånförsäkringskassorna till landstingen.Som sägs i motion Sf44 tillstyrker folkpartietliberalerna förslaget att huvudmannaskapet försjukreseadministrationen förs över frånförsäkringskassorna till sjukvårdshuvudmännen.Vi tror att detta kan underlätta en samordning avsjukresorna, vilket kommer att ge lägrekostnader. Men vi tycker inte att förslagettillräckligt tydligt anger förutsättningarna för denenskilde.Enligt propositionen skall den statliga regleringenav hur ersättningen för den enskilde skall beräknasslopas. Men det sägs att regeringen kan föreskrivaett maximum för reskostnaden.Sedan i höstas arbetar en parlamentariskutredning, merkostnadskommittén, som bl.a. hartill uppgift att överväga ett högkostnadsskydd ävenför sjukresor. Vi liberaler tycker att det är viktigtatt slå fast att landstingen inte skall kunna höjaegenavgiften för den enskilde innan dennautredning är klar och ett förslag tillhögkostnadsskydd finns.Vi torde alla ha diskussionen i gottminne då taxi höjde sina priser. För undvikande avnågot liknande anser liberalerna attriksdagen, i avvaktan på utredningens förslag, skallslå fast att den enskilde inte skall belastas medhögre egenavgift för sjukresor än för närvarande.Detta sägs i reservation 2, men för att besparakammaren en votering yrkar jag inte bifall tillreservationen.Anf. 91 ():Herr talman! Ansvaret för sjukresorna hardiskuterts . Äntligen har staten ochsjukvårdshuvudmännen nått en överenskommelseom att överföra huvudmannaskapet för sjukresornatill sjukvårdshuvudmännen.Ett viktigt skäl till den här förändringen är attkostnaderna för sjukresorna ökat snabbare än denallmänna kostnadsutvecklingen under senare år.Om inte någon förändring görs av organisationenoch administrationen, kommer den enskildapatienten att bli lidande. Samhällsekonomin tålnämligen inte att kostnaderna bara stiger, när det ärkostnader som inte förbättrar människornasvälfärd. Då hade kravet på kraftigt höjdapatientavgifter för resorna kommit som ett brev påposten.För att förhindra kraftiga höjningar för de enskilda,måste man rationalisera. Den rationaliseringen kaninte ske på alltför långt avstånd från patienten. Detbetyder att sjukvårdshuvudmännen lättare kangöra de praktiska förändringar som behövs.Om t.ex. två personer från samma by skall tillsamma sjukhus för kontroll och bådabehöver åka taxi, är det ganska dumt att de åkermed . Om de i stället ficksådana kontrolltider på sjukhuset att de kundesamordna resan, skulle varken patienterna ellerlandstinget bli lidande, men mycket pengar skullesparas.Det är viktigt att vi inom den offentliga sektornhittar sådana här expemel för att kunna hindrakostnadsstegringar som inte är till glädje för någon,utom i detta fall möjligtvis för taxinäringen.Moderaternas reservation, om att inte ändra någotalls i avvaktan på den stora förändring av helasjukvårdsförsäkringen som de vill göra, tycker jag ioch för sig är konsekvent men ändå väldigtslösaktig. Hur länge skall man låta reskostnadernarusa i höjden utan att den enskildes välfärd ökar?Tycker att man kan blunda för attkostnaderna tredubblats --som konsumentprisindex endastfördubblats? Även rent kortsiktigt borde alltsåmoderaterna ha intresse av att resorna sköttes merrationellt. Sedan har jag väldigt svårt att förstå skall kunna ha någon som helstkostnadskontroll med moderaternassjukvårdsmodell. Vi har t.ex. sett vad som har häntpå reseområdet sedan taxinäringen släpptes fri.Fortfarande får vissa patienter i ett par län i Sverigebetala mer än . per resa därför att taxinäringentagit ut oskäliga priser.Med det här förslaget så kansjukvårdshuvudmännen helt enkelt teckna avtalmed de företag som ger bäst och billigast service förden enskilde.I övrigt vill jag inte kommentera synpå sjukvårdspolitiken, eftersom det som han togupp rör stora principer som egentligen intebehandlas i detta betänkande.Jag hyser stor sympati för det som sägs i folkpartietsreservation. Men påpekande om attden enskildes kostnader inte bör öka är juegentligen hela tankegången bakom propositionen.Det är ju just för att förhindra en sådan utvecklingsom det är bråttom att genomföra det här förslaget.Regeringen har ju också rätt att föreskriva hur storden högsta resekostnaden får vara för den enskilde.Och vi har också i utskottets betänkande särskiltsagt att vi utgår från att regeringen beaktar behovetav att den enskildes kostnader begränsas. Sompåpekas skall ju merkostnadsutredningen också seöver detta, och den kommer snart att lägga fram ettförslag. Jag tror därför att vi i praktiken egentligenär ganska eniga på den här punkten.Med det anförda yrkar jag bifall till hemställan iutskottets betänkande och avslag påreservationerna.Anf. 92 ():Herr talman! Självfallet är socialdemokraternaglada över att kunna cementeralandstingsmonopolet med ännu ett steg mot etttotalt monopol. Det tvivlar jag inte ett ögonblickpå. Det är visserligen ett litet ynka steg, men det ärdock ett steg i den riktningen.Men, , samhällsekonominräddas faktiskt inte av att två personer tvingas sittaoch vänta i timmar på en samåkningstaxi. Detfordras betydligt mer för att komma till rätta medsådana saker.Landstingens ekonomiska utveckling ger migmardrömmar, och jag undrar om MargaretaPersson sover gott om nätterna nu när hon vet atthon har lyckats åstadkomma enlandstingsadministration för att tvinga folk att sittai väntrummen och vänta på taxi längre än tidigare.Anf. 93 ():Herr talman! Jag hade tänkt att fundera ytterligareen liten stund på vad jag skulle svara på drapan omvår inställning till landstingen. ett mycket märkligt påpekande. Det härsyftar till att de beslut som skall fattas ommänniskors resande skall ske närmare än i dag.Kostnaderna kan inte begränsas på något annat sättän att besluten läggs närmare dem som har hand omsjälva vården. Jag är fullständigt övertygad om attdet system som förespråkar blirdyrare. Det skulle vi väl kunna acceptera, omvälfärden ökade. Men resultatet av densjukvårdspolitik som nu förespråkarskulle bli att vi närmar USAs situation, dvs. detkostar mycket mer och färre människor får tillgångtill sjukvård. Det är klart att läkare och andra skulleetablera sig i och på andra ställen, därdet finns människor som kan betala och efterfråga.På andra platser skulle det bli tomt. Detta skulle bliresultatet av den politik som ni förespråkar, menjag tycker debatten i den här frågan bör föras påannat håll och därför avstår jag ifrån vidarerepliker.Anf. 94 ():Herr talman! Kan, , besluten pånågot sätt komma närmare patienten än vid enallmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring, därpengarna följer patienten -- jag bara frågar?Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )19 § Tilläggsanslag till tullverketFöredrogsskatteutskotetts betänkande1990/91:SkU32 Tilläggsanslag till (prop.1990/91:125 delvis).Talmannen konstaterade att ingen talare varanmäld. (Beslut skulle fattas . )20 § Tilläggsbudget II till statsbudgeten /91Föredrogsförsvarsutskottets betänkande1990/91:FöU11 Tilläggsbudgeten för budgetåret1990/91 (prop. 1990/91:125 delvis).Talmannen konstaterade att ingen talare varanmäld. (Beslut skulle fattas . )21 § Statsbidrag till missbrukarvård ochungdomsvård m.m.Föredrogssocialutskottets betänkande1990/91:SoU14 Statsbidrag till missbrukarvård ochungdomsvård m.m. (prop. 1990/91:96).Anf. 95 ():Herr talman! Tvångsvård av unga är något som idet längsta skall undvikas, men ibland är detnödvändigt. tog vi ställning till den nya lagenom vård av unga. Vi var i stort sett överens om ivilka situationer och enligt vilka kriterier som denhär vårdformen måste tillgripas. I har viockså mycket länge varit på det klara med att lageninte fungerar i praktiken. Det finns betydandebrister som framför allt består däri att många ungainte får den vård som länsrätten har bestämt och attmånga unga inte får vård som passar med tanke påderas problem. Det här har stegvis lett oss fram tillslutsatsen att den nuvarande organisationsformeninte fungerar.Vad som föreslås i socialutskottets betänkandeär att staten tar över huvudansvaret förverksamheten. Vi menar att två krav måste ställas.Det är nödvändigt att vi för det första kanåstadkomma en differienterad vård, så att demånga olika behov som tvångsomhändertagnaungdomar har kan få en adekvat behandling.För det andra måste utbudet utvecklas, så att allaverkligen får plats, så att ingen som kan straffasig ur systemet.Vi uppmanar regeringen att ta itu medproblemen, både de terapeutiska frågorna omvårdens innehåll och de organisatoriska frågor sommåste lösas för att utbud och efterfrågan skallkunna stämma överens.Från kommuner och landsting har det kommitinvändningar mot den här lösningen. På många hållfrågar man sig varför vi ändrar på någonting somfungerar, det finns inga större problem. Jag villgärna utnyttja detta tillfälle till att understrykanågra synpunkter i betänkandet och bemötainvändningarna.För det första frågar man sig om det inte är felaktigtatt gå tillbaka till någonting som inte fungerade förri världen. De gamla statliga ungdomsvårdskolornahade inte det bästa rykte. Jag är på det klara medatt det inte fungerade bra , mentanken är ju inte att veva filmen baklänges, attåtervända till någonting gammalt. Vi siktar framåtoch tar till vara de erfarenheter och kunskaper somi dag finns och försöker bygga någonting nytt förframtiden. Det är inte en reträtt, utan vi vill gåframåt mot någonting som är bättre.För det andra är man rädd för att ett statligt ansvarför tvångsvården skulle kunna bryta kontakten medkommunernas socialtjänst, som ju ävenfortsättningsvis kommer att ha huvudansvaret förandra insatser för unga, t.ex. familjehemsvård. Jagvill understryka, vilket utskottet också gör i sittbetänkande, att det absolut inte får bli någotavbrott i kontakterna mellan tvångsvården ochkommunernas socialtjänst. Det är tvärtom oehörtviktigt att den kontakten hålls levande och att manäven fortsättningsvis engagerar sig i ungdomarnasframtid och utveckling. Det får alltså inte bli så attkommunerna frånsäger sig ansvaret bara därför attstaten har huvudmannaskapet för tvångsvården.Är det inte en risk, frågar man sig också, för attfungerande LVU-hem bryts sönder? när viäntligen har börjat få ordning på LVU-vården ärdet då inte felaktigt att komma och ändra påallting? Jag vill understryka att det är heltnödvändigt att man tar till vara allting som är gottoch som fungerar. Vi skall inte bryta söndernågonting som fungerar väl. Inom ramen förett statligt huvudmannaskap kan man mycket vältänka sig att kommuner och landsting ävenfortsättningvis driver inrättningar på entreprenad,inte minst i början när det gäller att ge arbetet enflygande start. Stor tidsutdräkt är ofta till skada närman planerar förändringar av den typ som det härär fråga om. Därför föreslår vi att reformen skallgenomföras snart, senast . Vi markerarockså att nu planerade projekt måste kunnafullföljas utan att det uppstår ekonomiska risker förde nuvarande huvudmännen. Vi har alltför längeaccepterat att LVU-vården inte har fungerat. ärdet dags att ta hjälp av alla goda krafter, så att viverkligen kan ge de här ungdomarna det stöd somde behöver och samhället det skydd som detbehöver.Jag ber, herr talman, att få yrka bifall till hemställani socialutskottets betänkande.Anf. 96 ():Herr talman! Det är ett enigt utskott som nuföreslår att vi skall fatta ett principbeslutom att staten skall överta huvudmannaskapet för desärskilda ungdomshemmen. Jag kan instämma imycket av det som här har sagt.Det rör sig om ett ovanligt beslut, eftersom det iolika frågor brukar vara staten som överlämnarhuvudmannaskapet till kommunerna. Så skeddeockså 1983 då staten till kommuner och landstingöverförde huvudmannaskapet för de dåvarandeungdomsvårdsskolorna och vissanykterhetsanstalter. Det var då ett led isocialtjänstreformen. Vi förutsatte att kommuneroch landsting skulle se till att de som behövdekvalificerad vård också skulle få sådan, men som vimånga gånger har hört här i har detunder funnits stora brister i denna vård, ochungdomarna har farit illa. Beslutet om ett statligtövertagande är kanske inte det bästa, om vi ser tillintentionerna i socialtjänstlagen. Men, herrtalman, när de för vården ansvariga,representanterna för kommunförbunden ochlandstingsförbunden, vid den utfrågning somutskottet hade klart markerade att de ville frånsägasig ansvaret för denna vård, ansåg visocialdemokrater att det i det uppkomna läget varriktigt att välja ett principbeslut om att staten tardet övergripande ansvaret för denna vård. SomDaniel Tarschys sade är det viktigt att utredningenom förändringar snabbt kommer i gång, likaså attbyggandet av nya vårdplatser inte fördröjs.Kommunförbundet har också lovat att bidra tilldetta. Jag instämmer också i den uppfattningen attde institutioner som fungerar bra ävenfortsättningsvis kan bedrivas på entreprenad åtstaten.Med det anförda yrkar jag bifall till utskottetshemställan.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )22 § Ledningsansvaret inom hälso- ochsjukvårdenFöredrogssocialutskottets betänkande1990/91:SoU15 Ledningsansvaret inom hälso- ochsjukvården.Anf. 97 ():Herr talman! Det beslut om ledningsansvaret inomhälso- och sjukvården som fattade i fjolmåtte inte ha varit helt glasklart. Det har lett tilltolkningstvister ute på fältet och det har föranlettett antal motioner.Riksdagen avsåg med detta beslut att skapa storfrihet för huvudmännen att bestämma inom vilkaområden som man ansåg att patientsäkerhetenkrävde att enheter inom hälso- och sjukvårdenleddes av chefsöverläkare. Man avsåg också attunderstryka att det måste finnas stor frihet förlandstingen att befordra kompetenta personer medannan utbildning än läkarutbildning tillchefsbefattningar inom hälso- och sjukvården. I detbetänkande som ligger på bordbekräftar socialutskottet den här inriktningen. Manunderstryker att några detaljerade bestämmelser avbindande karaktär inte skall utfärdas av vare sigregering eller riksdag, utan att stor frihet skall gällaför sjukvårdshuvudmännen.Det är min förhoppning, herr talman, att det meddet här försöket till klargörande skall bli lättare försjukvårdshuvudmännen att utveckla vården och attorganisera den på det sätt som de själva finner varaklokt och riktigt.Anf. 98 ():Herr talman! Utskottets ordförande har alldelesrätt i att det utskottsbetänkande som förelåg i fjolinte tycks ha varit alldeles glasklart, eftersomförhållandena är sådana som de är . Jag villerinra om att när propositionen behandladesyrkade vi moderater på ett klart avslag. Somutvecklingen har blivit vill jag nog hålla för troligtatt det rätta hade varit att avslå propositionen ochhelt enkelt inte göra någon ändring av hälso- ochsjukvårdslagen.Det är sant att socialutskottet gjorde vissaavvikelser från propositionen, framför allt genomatt uttala att det utan nackdelar förpatientsäkerheten borde kunna ankomma påsjukvårdshuvudmännen att själva inom denangivna ramen bestämma vilka enheter som skulleomfattas av ledningsansvaret och vilka enheter somskulle lämnas utanför.Det gavs en annan uppgift till än densom förespråkades i propositionen. Man talade omföreskrifter eller författning. Utskottet förordade istället allmänna råd, som inte är så hårt bindande.Det var en åtgärd som så att säga syftade åt rätthåll. Utskottet hade också uttalat att väldigt mångauppgifter kunde delegeras. Det gällde ungefärhälften av ledningsuppgifterna inom hälso- ochsjukvården.Sedan har ärendet gått till . Det ärdärför jag tar till orda, eftersom jag är ledamot isocialstyrelsens verksstyrelse. I de allmänna rådenser man inte mycket av nytänkande. Vid dediskussioner vi har haft i i anledningav en begäran av mig och har detframkommit att har tolkatsjukvårdens 14 § direkt efter ordalydelsen. Man harinte kunnat finna utrymme för en annorlundatolkning.I har TCOs representant och jag avgett ett särskilt yttrande i vilketvi har tagit fram de punkter där vi är missnöjda medsocialstyrelsens sätt att bedöma utskottetsintentioner. Bl.a. har vi tagit upp att man har förtin ett helt nytt begrepp, nämligen primärt klinisktansvar, som inte förekom vare sig i propositioneneller i utskottsbetänkandet. sägermed tvärsäkerhet att som huvudregel kräverpatientsäkerheten att ledningen utövas avchefsläkare. Det är faktiskt inte mycket somåterstår av friheten om man skulle följa deallmänna råden. har senareockså varit starkt kritiskt och menat att här får vilaga efter läge. Det är inte särdeles lyckat att maninte vill följa de allmänna råden, men dockförståeligt.Nu har utskottet bedömt ärendet igen. Utskottetsintentioner stämmer ganska väl överens med de jagsjälv har och som jag har försökt att tillsammansmed TCOs representant föra fram i ,dock utan framgång. Man framhärdar i degammalmodiga bedömningarna. Det är litet trist,eftersom vi har en väldig omstöpning avsvensk hälso- och sjukvård. Det skulle vara möjligtatt hitta nya former. Men man låser fast sig i ettorganisationsmönster som faktiskt inte hör till. Enligt mitt sätt att göra bedömningar gårvi ett steg tillbaka.Jag kan hålla med om att vi inte kommer såmycket längre. En utredning skall följautvecklingen med stort intresse och jag får hoppasockså med noggrannhet. Det är mycket viktigt attvi verkligen ger denna grupp ett starkt ansvar för attkomma tillbaka till så snart som möjligtså att eventuella ändringar kan göras, om det nubehövs ändring av lagtexten för att herrarna isocialstyrelsen skall förstå att det finns andraintentioner i det här huset.För att gå ett steg i rätt riktning vill jag yrka bifalltill motionen av . För att vara litetrationella och för att vi inte skall få för mångayrkanden har vi enat oss på den punkten.Anf. 99 ():Herr talman! Det är bra att utskottet gör enmarkering av hur missnöjet med förra årets beslutom det samlade ledningsansvaret har hanterats ochtolkats. Kritiken är inlindad, men den finns där.Det intressanta är vad kritiken innebär förfortsättningen. Hur påverkar en sådanmisstroendeförklaring och hurpåverkas och socialministern?Kommer denna utskottsskrivning att påverkaaktörerna över huvud taget? Den förra gjorde dettydligen inte.Har beslutet haft någon positiv effekt i vården? Vadsäger huvudmännen, landstingen, om riksdagensbeslut? Har det underlättat deras arbete? Har detgett skjuts åt förändringsarbetet och har det ökatpatientsäkerheten?Nej, vad man nu kan säga är att motsättningarnamellan personalkategorierna har ökat.