prot · GE0991 · 1991-04-10 00:00:00 — Med denna lilla skiss av verklighetendär uppe vill jag förklara varför , somtalar om decentralisering av samhället, trots allt serdet som berättigat med en riksfärdtjänst där encentral myndighet håller i pengarna. Vi anser attdet är mycket viktigt att det blir rättvisa på dettaområde åtminstone fram till dess attlänsfärdtjänsten har byggts ut och börjat fungeraoch till dess vi har kunnat ordna medkollektivtransporter och en infrastruktur ocksåutanför storstadsområdena. Inför valet mellandecentraliserad verksamhet och centraliseradverksamhet väljer vi därför att ställa oss på dehandikappades sida. Det skall inte vara beroendeav vilken bostadsort eller vilken kommun manhamnar i, man skall ha möjlighet att upprätthållakontakt med yttervärlden.Vi tycker också, precis som föregående talare, attdet är bra att medelsanvisningen har gjorts om tillett förslagsanslag i stället för ett reservationsanslag.Trots det tycker vi att man bör lägga till litet pengar.Det är fråga om 106,5 milj.kr. Vi höjer alltså budetmed 10 milj.kr.Men det allra viktigaste, det grundläggande, är gör en översyn av lagstiftningen omhandikappanpassad kollektivtrafik, så atthandikappanpassningen påskyndas ochförverkligas. ser jag det som oerhörtsvårt att kunna åtgärda något på det här området.Herr talman! Med detta yrkar jag bifall tillreservationerna 2, 3 och 5. I övrigt stöder jagutskottets hemställan.Anf. 160 ():Herr talman! Riksfärdtjänst ochhandikappanpassning av kollektivtrafiken är frågorsom återkommer i kammaren. Man skullekunna säga att mycket av det som sägs har sagtstidigare. Men, som och flera andrasade förrut, detta är så viktiga frågor att de kansketål att upprepas även i dag.I det betänkande vi har att debattera ,trafikutskottets betänkande nr 22, behandlar viförutom anslagsposten också regeringsförslaget attriksfärdtjänsten skall kommunaliseras samt attanslaget som sådant bör betecknas som ettreservationsanslag. I och med att vi nu har fattatbeslut om att transportrådet skall avvecklas behandlar betänkandet också frågan omvem som skall överta ansvaret förkollektivtrafikens handikappanpassning. Jag skallnågot försöka kommentera detta och förklaravarför vi i utskottsmajoriteten anser att kammarenskall anta föreliggande förslag.Sedan riksfärdtjänsten tillskapades 1980 harutvecklingen gått åt helt motsatt håll mot vad manantog när denna möjlighet att resa öppnades för desvårt handikappade. Då antogs det att de flestaresorna skulle företas med de reguljäratrafikmedlen och att av resorna skulleföretas med taxi eller specialfordon. Som vi vet hardet blivit tvärtom. av alltriksfärdtjänstresande sker med taxi ellerspecialfordon. Detta sätt att resa har alltsåinneburit en kraftig kostnadsökning i förhållandetill vad som antogs när systemet infördes. Det ärden fördyringen som regeringen nu lägger förslagom att vi skall bromsa.Utskottsmajoriteten instämmer i regeringenssynpunkter på att en kommunalisering avriksfärdtjänsten skapar förutsättningar för atteffektivisera resandet och göra det mindrekostnadskrävande. Inrättandet av moderna ochsamordnande beställningscentraler för alla typer avsamhällsbetalda resor skall kunna ge sådanarationaliseringseffekter att överförandet avansvaret för riksfärdtjänsten till kommunerna inteskall behöva innebära kostnadsökningar för dem.Men, säger vi i utskottsmajoriteten, eftersomöverläggningar med nu skallstarta om hur detta skall fungera organisatorisktoch någon lösning ännu inte har kommit till ståndkan vi inte biträda regeringens förslag om attanslaget för riksfärdtjänsten skall vara ettreservationsanslag. Av den anledningen anserutskottsmajoriteten att anslagsnivån på 96,5milj.kr. för nästa budgetår kan vara oförändrad,dock skall beloppet anslås som förslagsanslag.Nu är det inte bara effektiviseringen avresandehanteringen som skall ge dessa ekonomiskaeffekter i positiv riktning för hela samhället. Denstörsta effekten får vi naturligtvis om de svårthandikappade får möjlighet att åka med denreguljära kollektivtrafiken, med buss, tåg, flyg ochbåt, som vi andra. Därför är det nödvändigt attsamhället har möjlighet att styra utvecklingen avhandikappanpassningen av kollektivtrafiken.Hittills har detta gjorts av transportrådet. Men somjag sade förut och som vi har hört även av HansLindforss har transportrådet lagts ned. Jag vill baratill passa på att säga att det inte ärpå samma bevekelsegrund som ni hade som vi anseratt transportrådet kan avvecklas. Menavvecklingen av transportrådet har vi fattat beslutom, och därför föreslår regeringen ochutskottsmajoriteten i detta betänkande atttrafikverken själva skall ta ansvar. Likaså skall detbli verken och de olika trafikföretagen som skallsvara för kostnaderna för handikappanpassningen.Men vi lägger också till att det är viktigt att dehandikappades erfarenheter bättre tas till vara i detfortsatta arbetet. Den här uppfattningen harutskottsmajoriteten, och vi förutsätter att dettakommer att påskynda anpassningen avtrafikmedlen, så att de handikappade får störremöjligheter att anlita de reguljära trafikslagen vidsitt resande. Det påtalas i en motion atthandikappanpassningen av kollektivtrafiken iSverige skulle vara ett stort misslyckande. BarbroSandberg säger i talarstolen, och med, att hon inte ser att det har häntnågonting ute i samhället vad gäller anpassning avde kollektiva trafikmedlen. De kanske också menaratt vi i skulle ha halkat efter övriga länder idet här avseendet. Till detta yrkar i princip ,och bifall genom sinreservation nr 5.Mot detta kan jag bara säga att det inte verkar somom motionärerna har åkt med de kollektivafärdmedlen på ett tag. Det verkar inte som ommotionärerna har tagit del de rapporter som t.ex.CEMT tagit fram, där framhålls som ettmönsterland vad gäller handikappanpassningen avkollektivtrafiken. De ledamöter som har skrivit dehär motionerna kanske heller inte har tagit del avtransportrådets rapport 1990:3, som heterHandikappanpassning av kollektivtrafiken. Enutvärdering av anpassningsarbete redovisasoch förslag till inriktning läggsfram.Herr talman! För att inte uppta kammarens tid medupprepningar om hur utvecklingen har varit, vill jagbara hänvisa till det som står i betänkandet längstned på s. 9 och överst på s. 10. Då tror jag attkammarens ärade ledamöter instämmer i attutvecklingen inte har stått stilla när det gäller atthandikappanpassa kollektivtrafiken här i landet.Men naturligtvis är ingenting så bra gjort att detinte kan göras bättre. Därför är det viktigt attanpassningsarbetet nu fortsätter. Det kan det göraockså, för tvingande regler för detta finns redangenom de föreskrifter som transportrådet harutfärdat.Med detta, herr talman, yrkar jag bifall tillutskottets hemställan i dess helhet och avslag påsamtliga reservationer.Anf. 161 () replik:Herr talman! Tänk vad allt kan låta präktigt när ensocialdemokratisk företrädare för majoriteten itrafikutskottet tar till orda!Jo, , vi har talat om atthandikappanpassningen av kollektivtrafikenfaktiskt är ett stort misslyckande. Det innebär inteatt utvecklingen har stått still. Det måste ha häntnågonting , när riksfärdtjänsten infördespå försök och efter det att lagen om anpassning avkollektivtrafiken kom till. Det vore fruktansvärtmärkligt annars.Sedan används återigen det exempel som användespå trafikutskottets sammanträde, att CEMT,transportministerkonferensen, har berömt Sverige.Men snälla nån, det beror på att anpassningen i deflesta andra länder har stått så gott som still. Detär därför som ändå framstår som det bästalandet. Det innebär inte alls att man har lyckatsmed de intentioner som fanns från början, närlagen kom till.Varför har utvecklingen gått åt rakt motsatt håll,? anförde i talarstolen attutvecklingen gått åt rakt motsatt håll mot vad manhade tänkt sig. Jag reser mycket och jag har haftsamma erfarenheter som många andra atthandikappanpassningen på många håll inteexisterat över huvud taget, att det t.o.m. finnsställen som inte har någon kollektivtrafik. Dååterstår bara en sak att välja på. Framför allt harvänsterpartiet samarbetat med de handikappadeoch de handikappades organisationer under alla deår vi har skrivit motioner. Vi utgår från deerfarenheter som de handikappade själva har.Är det inte så, , att det finnssocialdemokratiska motioner därför att det faktisktfinns de som känner ett djupare engagemang i dettaavseende än vad socialdemokraterna här ikammaren i allmänhet gör och därför att dessa hartagit upp de krav som de handikappade självaställer? Det är ju så det ligger till.Vi i förutsåg , då förslagetom lagen om en anpassning av den kollektivatrafiken kom, att det fanns för litet av verksammastyrmedel. Det är just verksamma styrmedel sombehövs. Vi tycker att t.ex. regeringen borde ha merav prestige bakom kraven -- detta för att lagenverkligen skall tillämpas på rätt sätt. Då skulle vislippa diskutera varför det blir 24 000 resor i ställetför de 20 000 resor som man väntat sig.Anf. 162 ()replik:Herr talman! Jag undrar vilken verklighet JarlLander lever i. åker jag mellanEnköping och . Från är detdefinitivt omöjligt för den som sitter i rullstol attåka tåg. Jag har själv en son som är rullstolsbunden.Jag måste faktiskt åka hem och hämta honom varjegång jag skall åka hit med bil för att han skall kunnakomma till . Jag vet således hurverkligheten ser ut på den fronten.Sedan säger helt riktigt att mycket harsagts här . Men det beror på att dethela går så förtvivlat långsamt. Att tala om attSverige skulle vara ett föregångsland när det gällerhandikappanpassning av kollektivtrafiken tror jagär att litet väl grovt försköna verkligheten.Jarl säger också att vi måste bromsautvecklingen vad gäller fördyringen. Men att denhär verksamheten har blivit dyrare tycker jag ocksåskall uppfattas som någonting positivt. Det innebärju att livsvillkoren för de handikappade harförbättrats. De handikappade har fått störremöjligheter att delta i samhällslivet. Det kan mannu göra på ett annat sätt än som varmöjligt. handlar det omhandikappade som inte har några ben att gå med.Därför måste de utnyttja den här möjligheten.Naturligtvis blir det då dyrare. Men attkommunalisera det hela för att lasta överkostnaderna på kommunerna tycker jag inte ärnågot som man kan berömma sig av vad gäller attåstadkomma en effektivisering.Och hur många åker från tillMalmö t.ex.? Man måste ju vänta tills det går etttåg. Även rullstolsbundna kan åka med tåget. Mendet förutsätter att tåget är handikappanpassat. Dethandlar alltså om att man tror att det gåreffektivisera genom att låta de handikappade väntatills någon annan skall åka samma väg. Flera skallalltså åka samtidigt.Vidare talas det om behovet av en översyn av lagenom handikappanpassad kollektivtrafik. Men jagtror att det vore att fördröja det hela. Regeringenskulle nämligen få ytterligare en anledning attfördröja den handikappanpassning som man i dagfaktiskt är skyldig att göra enligt lagen. Här gällerdet verkligen att ta till vara de handikappadeskunskaper och erfarenheter.Det finns länder som ligger långt framme när detgäller handikappanpassning. I t.ex. måste påvissa bussturer en sådan buss användas som mankan ta sig ombord på med en rullstol.Anf. 163 () replik:Herr talman! Jag trodde nog att företrädaren försocialdemokraterna skulle yrka bifall tillreservation nr 5. sade ju ungefär så här:Det är viktigt att samhället styr utvecklingen ochpåskyndar denna. Det är precis vad reservation nr5 handlar om. Vi reservanter säger ju där att vi villha bättre regler -- detta för att kunna åstadkommaen förbättring, för att kunna påskyndahandikappanpassningen.Jag tycker att det finns en likhet mellan å ena sidanutskottsmajoritetens och här och å andra sidan behandlingenav föregående ärende. Man tycks alltså mena attefterfrågan inte är så stor om det är rätt mångamänniskor som har fått det bättre. Man bortser dåfrån att det finns ett mindre antal människor somfår fortsätta att ha det dåligt. Men det är ju just förde människorna, herr talman, som situationen äroerhört bekymmersam. Det är just därför som vi icentern tycker att en översyn bör göras. Vidarebehövs det strängare regler. Det gäller ju att se tillatt det blir en förbättring på detta område. Det ärvad jag har hemställt om, och i detavseendet har jag även yrkat bifall till framlagdaförslag.Det är lite symtomatiskt för socialdemokraterna attinte så gärna bry sig om minoriteter.Socialdemokraterna bryr sig inte om dessa påsamma sätt som de bryr sig om andra.Anf. 164 HANS () replik:Herr talman! sade atthandikappanpassningen fortsätter i samma lunksom . Men det är just det som vi harreserverat oss emot. Vi vill atthandikappanpassningen skall påskyndas.Jarl säger att transportrådet haravvecklats -- men inte på grund av de motiv som jaganförde . Jag tycker i alla fall att detär bra att transportrådet har avvecklats. Om jag får höra att kollektivtrafiken harhandikappanpassats till fullo över hela vårt land,kommer jag att bli mycket glad över det. Jagkommer då inte att fråga om de bakomliggandemotiven. Det väsentliga är inte om debakomliggande motiven är de motiv som jag harframfört eller om det är några andra.Anf. 165 () replik:Herr talman! Inledningsvis vill jag helt kort ge ettsvar till . Han säger att visocialdemokrater inte bryr oss om minoriteter. Dåvill jag göra följande påpekande. Historien visar välatt om det är något parti i vårt land som har bryttsig om de små i samhället, så är det nog detsocialdemokratiska partiet.Vidare vill jag säga att vi månar om dehandikappade och deras möjligheter att resa. Detär bra, , att fler kan utnyttjariksfärdtjänsten. Men det är inte bra att avresandet sker inom sjukvårdsområdena, inomlänet, där det ju finns goda förutsättningar att få eneffektivisering. Det är vad vi säger i betänkandet.Det sägs här också att det finns många områden därkollektivtrafiken inte kan handikappanpassas. Jaghåller med om det. Själv kommer jag från ettsådant område. Man kan inte begära att t.ex. varjebuss eller varje vagn i ett tågsätt skall vara anpassadför handikappade. Men det finns ju andraalternativ. Det är ju t.ex. möjligt att ta taxi. Det ärsåledes inte stopp på något sätt. Där efterfråganoch resandefrekvenser är stora är också de svårthandikappades möjligheter att utnyttjakollektivtrafiken ganska goda.Så en liten kommentar till , sompåpekar att riksfärdtjänsten omfattar enbart tvåresor per handikappad och år. Hon tycker att det ärväldigt litet. Men vi säger ju, , attdet här skall jämställas med den vanlige svenskensmöjligheter att resa. Om varje svensk gör två längreresor , och det är ju sådana resor somriksfärdtjänsten skall gälla för, är det mycket medtvå resor per handikappad och år i riksfärdtjänsten.Anf. 166 () replik:Herr talman! Jag har inte sagt att nisocialdemokrater inte bryr er om de handikappade.Jag hoppas att inte heller uppfattadevad jag sade på det sättet. Mitt resonemang gälldejust behandlingen av minoriteter. Jag tycker att detfinns ett visst fog för mina påståenden i detsammanhanget, inte minst när det gällertrafikdebatterna. t.ex. kan jubetraktas som en minoritet i fråga omkollektivtrafiken i vårt land. Med köp av olönsamtrafik på sina håll förhåller det sig på samma sätt.I alla sådana sammanhang har socialdemokraternavisat en njugghet och ett ointresse. I denna fråga,liksom i föregående fråga, tycker jag att det inteverkar finnas särskilt stort intresse om det inte ärfråga om tillräckligt många människor. Man kanhänvisa till någonting annat och säga att det kostarför mycket pengar. Men jag menar att det för deenskilda människor som drabbas kan kännasganska hårt. Därför är det viktigt att försöka finnabra lösningar även för dessa människor. Det är avden anledningen som vi vill ha en översyn av lageni dess helhet.Anf. 167 ()replik:Herr talman! säger att man får åka taxidär det inte går att handikappanpassakollektivtrafiken. Ja, men det är just därför det härblir så fruktansvärt dyrt. Man ser alltså inte till attdet finns bussar och tåg som är anpassade förrullstolsbundna.Självfallet behöver inte alla vagnar i ett tåg varahandikappanpassade. Men med tanke på att denaktuella lagen har varit i kraft i tio--är detkanske ett rimligt krav att det skall finnasåtminstone en vagn i varje tåg som är anpassad förrullstolsbundna.Jarl säger att sjukresorna gör att det blir sådyrt med färdtjänsten. Men sjukresor förhandikappade skall ju betalas viaförsäkringskassan, precis som alla andras sjukresor.Egentligen är det inte färdtjänsten som skalldrabbas när det gäller de kostnaderna.När frågor som rör handikappade skall diskuterasfår man egentligen aldrig något mothugg. Alla ärmycket välvilligt inställda till de handikappade.Men när det väl kommer till handling har man alltiden ursäkt när man skall förklara varför det ena ellerdet andra inte har blivit gjort. Jag tycker att de tio--som den aktuella lagen har varit i kraft är enalltför med tanke på att inget resultat harnåtts.Anf. 168 () replik:Herr talman! Bara ytterligare en liten kommentartill . Om två resor i genomsnitt perperson och år anses vara mycket, förstår jag intevilka grupper i samhället som jämförmed. Jag anser att det är en medveten elleromedveten diskriminering som ligger bakom ettsådant uttalande. Totalt sett handlar det alltså om24 000 resor i stället för de 20 000 resor somberäknades ett tiotal år sedan. Är det enmärkvärdig ökning i förhållande till vad manräknade med när man trodde atthandikappanpassningen skulle se mycket bättre utän den i praktiken gör ? Dessa siffror tyckerjag att skall ta ställning till.Anf. 169 () replik:Herr talman! Jo, , jag tycker att detär mycket om man räknar med två resor per svenskoch år, ca 8 miljoner svenskar och 16 miljoner resor.Om man överför detta till de handikappadessituation, då låter naturligtvis inte de 24 000resorna som att det skulle vara mycket. Det hållerjag med om. Men för den skull behöver inte dessa24 000 resor kosta hur mycket som helst. Det är härsom problemen har kommit in --kostnadsutvecklingen har varit så enorm iförhållande till vad som antogs från början.Samtidigt kan jag säga till att25 % av resorna inom riksfärdtjänsten faktisktskulle egentligen kunna vara sjukresor som någonannan skulle ha betalat. Det här anser vi kaneffektiviseras och kan få en bättre ordning, ombeslutsfattandet och ansvarsfrågan decentraliserasut till kommunerna.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )16 § Anslag till Trafiksäkerhet m.m.Föredrogstrafikutskottets betänkande1990/91:TU23 Anslag till Trafiksäkerhet m.m.(prop. 1990/91:100 delvis).Anf. 170 i (m):Herr talman! För att spara kammarens tid i morgonkommer jag bara att yrka bifall till reservation nr 3,men givetvis står vi moderater bakom samtligareservationer där våra namn finns med.Trafiksäkerhet bör egentligen inte vara en frågasom ger upphov till stora skillnader mellanpartierna i en riksdagsdebatt. Jag tror att samtligapartier i denna kammare är överens om att vi skallha så få skadade i trafiken som möjligt. Vi skiljeross åt litet när det gäller medlen, men målen ärgemensamma, det vet jag.Herr talman! Jag skall tala något om dereservationer som vi har väckt med anledning avbetänkandet, men först vill jag säga att vad vi äntycker om trafiksäkerhet och bilismen kan vi intekomma ifrån att bilen, med tanke på hur vårt landser ut och hur lågt invånarantalet är, faktiskt är endel av det svenska samhällets positiva utveckling.Den har -- det vill jag betona -- kommit för attstanna.I reservation nr 3 tar vi upp en fråga där vi säger inte ensidigt bara skall tala omhastighetskontroller i trafiksäkerhetsarbetet. Jaghar t.ex. svårt att tänka mig den stora effekten avatt kontrollera på motorvägarna nere i Skånehuruvida folk kör eller 110kilometer . Jag tror inte att 90-kilometersgränsen, som antagligen snart kommeratt försvinna, innebär någon drastisk förändringvad gäller ökningen av olyckstalen.I reservation nr 4 vill vi ha en bättre statistik. Mansäger ofta att det handlar om att förarna kör fel.Det är väl i viss mån så, men det kan även finnasskäl som dåliga vägar och dålig skyltning som iblandtyvärr orsakar en del olyckor.I reservation nr 5 tar vi upp frågan omhaverikommissioner. Det är ett gammalt moderatkrav. I den yttersta av har vi kunnatnotera att man på prov nu skall införahaverikommissioner. Jag är övertygad, herrtalman, om att den verksamheten kommeratt finnas i betydligt större omfattning än vad mankanske trott från början.I reservation nr 6 vill vi förlängakontrollintervallerna vad gäller bilisternas tvång attbesiktiga sina bilar hos AB Svensk Bilprovning.Med tanke på den kvalitet som de nya bilarna i daghar är det inte så viktigt att kontrollera bilar om deär två eller . Det är viktigare att läggaresurserna på det gamla bilbeståndet. Jag tror får mer nytta för sina pengar på det viset.I reservation nr 7 tar vi upp frågan om upphävandetav monopol. Vi har svårt att sevarför enbart skulle varakompetent att besiktiga bilar. Det finns ett antalmotororganisationer och ett antal störrebilverkstäder som säkert skulle kunna klara detbra. Givetvis skulle den verksamheten, som jag trorkan bli aktuell , stå under statenskontroll. t.ex. skulle görastickprov på de besiktningar som dessa andraföretag utför utanför . ärdet tyvärr för långt och för glest mellan SvenskBilprovnings anläggningar. Det innebär i en delfall, framför allt i glesbygd, stora problem förmånga människor. Man måste ibland ta sig ledigtfrån sitt arbete en hel dag för att få sin bilbesiktigad. Vi tror att besiktning skulle kunnautföras av också andra än Svensk Bilprovning.Reservation nr 11 handlar om bidrag till bilar som inte har katalysator. Det är litet kontroversiellt.Vi menar att . som maxbidrag bör vi kunnaha råd med, men vet vi att resultaten avatt utrusta gamla bilar med katalysatorer ipraktiken inte är direkt översvallande. Mer än engång händer det när man går till en bilverkstad ochber att få en katalysator insatt i sin bil att man fårsom svar: Okej, vi kan göra det men det innebäringen miljöförbättring.Det bästa måste i stället vara att se till att skrota degamla bilarna och se till att folk i stället skaffar signyare bilar där en katalysator ingår från början. Påså sätt bidrar vi på ett betydligt bättre sätt till enförbättrad miljö än vad som är fallet i dag.Anf. 171 ():Herr talman! Trafiksäkerheten är en viktig bit i vårtdagliga liv. De flesta av oss konfronteras varje dagmed trafikproblem, som kan förändra det dagligalivet så snabbt och så drastiskt. Jag är därför gladöver att det just nu pågår en utredning över hurtrafiksäkerhetens organisation ser ut i ochhur vi bör ha den i framtiden.Alltför många skadas, lemlästas eller dödas itrafiken och, som vi kan se det, för detmesta helt i onödan. Inga siffror i världen kanspegla de tragedier som följer i trafikolyckornasspår. Verkligheten bakom en oansenligtidningsannons kan rymma skador som orsakarlivslånga rörelsehinder och ett oerhört lidande. Vikan alla ha mardrömmar om att få ett meddelandefrån sjukhuset eller möta poliser som ringer pådörren när man väntar på någon när och kär.Tyvärr, herr talman och riksdagskolleger, händerdet alldeles för ofta i verkligheten.Man blir oftast skakad av den nonchalans som vi seroch visar ute i trafiken på vägar och på gator ochöver den dåliga hänsyn vi visar för varandra. Denförsta segern i kampen mot trafikdöden måste vialla vinna över våra egna sinnen. Vi får varken somriksdagsledamöter eller som människor utanfördetta hus bli avtrubbade för dessa problem. Vi fårinte heller vara rädda för att ta tag i problemen ochgöra något åt dem om vi ser felaktigheterna.Tyvärr är nog verkligheten den att lösningen påproblemen vad gäller de flesta trafikolyckor pånågot sätt ligger hos oss själva. Vi följer tyvärr intede regler och restriktioner som finns. Vi resonerarsom vanligt: ''Det drabbar inte mig eller de mina.