prot · GF0934 · 1991-11-28 00:00:00 — Till att börja medmåste de nya bosättningarna upphöra ,politiska fångar släppas, skolor och universitetöppnas och säkerhetsstyrkorna reduceras.När det gäller ockupationen av varriksdagens majoritet snabb med att godta densäkerhetsrådsresolution som innebar ett stort krigmed ett omätligt lidande för befolkningen iområdet, medan vi från vårt håll förespråkade ettfortsatt användande av sanktionsvapnet. I daganser jag att vi också borde diskuterakonsekvenserna av dessa sanktioner förcivilbefolkningen i . Många rapportöreruttrycker stark oro för det lidande som särskiltbarnen utsätts för på grund av en del av innehålleti sanktionerna.I fråga om är man inte ensberedd att i utskottets betänkande hålla dörrenöppen för ett agerande för sanktioner. Det äruppenbarligen en stor skillnad i attityden till olikaockupationer. Vi anser också att en del av detbistånd vårt land ger till palestinierna kunde gesdirekt till PLOs humanitära verksamhet,exempelvis till utbildningsprogram och hälsovård.Men det förtroendet vill utskottet tydligen ännuinte ge PLO. Vi får hoppas att åtminstone den hjälpsom går via UNRWA kommer att ökas.Vi har för vår del valt att i en särskildmeningsyttring markera att vi vill hålla dörrenöppen för svenska initiativ och medverkan iinternationella sanktioner mot , detta som ettslags logisk konsekvens av den syn på sanktionervårt parti hade när det gällde --. Jag vill därför yrka bifall till denmeningsyttring vi har avgett.Anf. 27 ():Fru talman! Konflikten i och runt är ettytterligare exempel på hur den nya globala politiskasituationen skapar nya öppningar i gamlakonflikter. Vi måste naturligtvis mycket varmtvälkomna att man nu äntligen har fått i gångnågonting som i alla fall kan bli enförhandlingsprocess. Det är något som manknappast vågade hoppas på bara för några månadersedan, även om det var många som ställde detkravet; vi behandlar ju t.ex. i detta betänkandemotionsyrkanden som tar upp den frågan.Ännu har naturligtvis de som skall försöka nå framtill en förhandlingslösning många svårigheterframför sig, och väldigt mycket kan gå fel. Det ärinte säkert att man vågar ha en optimistisk prognos.Den part som verkar mest ovillig iförhandlingsprocessen är uppenbarligen , ochdet är kanske inte så konstigt. Det är som hardet militära övertaget i regionen. Det är somser störst möjligheter att med militära och polisiäramaktmedel kunna tillvarata sina intressen. För denarabiska sidan däremot, är det kanske bara genomen förhandlingslösning som man över huvud tagethar några chanser att tillgodose sina intressen. Menvi måste hoppas och tro att också inser att enmilitär lösning i längden är ohållbar och att detenda sättet för att kunna tillfredsställa sittmycket legitima krav på att få leva i fred bakomsäkra och erkända gränser är att delta i dennaförhandlingsprocess, som ett led i enfredsuppgörelse för regionen.Den utveckling vi har sett i och i depalestinska områdena -- de ockuperadeområdena -- är tragisk både för de drabbadepalestinierna och för som nation. Det ärallvarliga grymheter som har utövats motmänniskorna i de ockuperade områdena,urskillningslösa bestraffningsåtgärder, osv. Menden här typen av politik slår också tillbaka mot detland som utövar den. Det har en demoraliserandeeffekt på hela samhällssystemet. Av denanledningen är detta en mycket farlig väg även urden israeliska nationens synpunkt.Därför finns det verkligen anledning att hoppas attockså nu skall inse att förhandlingslösningenär den enda lösningen, detta också på grund av attden politik som har förts har lett till enväxande internationell isolering av , vilketnaturligtvis också är olyckligt för landet.En annan förutsättning för en framgångsrikförhandlingslösning är att också den arabiska sidanfår en mer realistisk inställning till problemen ochtill vilka lösningar som är möjliga. Det finns ocksåmycket starka tecken på att så har skett. Den gamlaföreställningen att man skulle kunna återställasituationen sådan den var före existens ärnaturligtvis orimlig och oacceptabel. Det måstevara en självklar utgångspunkt att det israeliskafolket har samma rätt att bo i detta område och attha en nation i detta område som det arabiska folketoch att en lösning också måste innebära respekt förIsraels rätt till existens.Nu tycks denna typ av politiska förutsättningarföreligga, och det är då viktigt att vi på allt sättunderstödjer den förhandlingsprocess som är igång. Detta är också orsaken till att vi avvisartanken på att tillgripa sanktioner mot någon part iförhandlingsprocessen. Att klampa in medinternationella sanktioner i den här mycketkänsliga processen skulle helt klart vara etteffektivt sätt att få alltsammans att gå i baklås.Däremot finns ett betydande utrymme förhumanitära insatser i de drabbade områdena, ochdär bör vara berett att delta. Det görs ocksåredan en hel del.Fru talman! Det finns mycket positivt ochhoppingivande i utvecklingen. roll i dettasammanhang är naturligtvis utomordentligtmarginell, men det vi kan göra för att understödjaprocessen skall vi också göra. Jag yrkar bifall tillutskottets hemställan i utrikesutskottetsbetänkande.Anf. 28 () replik:Fru talman! Jag kan instämma i stort sett allt vadPär sade, men jag kan också påminna omatt t.ex. EG, i samband med att intifadan bröt ut engång , vidtog åtgärden att förhala etthandelsavtal man hade på gång med . Depåtryckningar som gör kan väl ocksåanses ha en ekonomisk innebörd.Syftet med vår meningsyttring har varit att hålladörren öppen också för sanktioner i dessasammanhang. Däremot delar jag uppfattningen attdet i detta speciella skede kan vara olämpligt att drai gång den typen av verksamhet.Anf. 29 () replik:Fru talman! Sanktioner är i sådana härsammanhang ganska tunga insatser. Som BengtHurtig säkert vet beskrivs inte ens de åtgärder sombåde EG och vidtar gentemotJugoslavien som sanktioner. Den benämningensparas nämligen för betydligt mer kraftfullainsatser, exempelvis handelsbojkotter.Det vi uppfattar ligger i vänsterns meningsyttring ärkrav på ganska kraftfulla åtgärder mot . Jagnoterar att också egentligen inser attdetta inte är det rätta tillfället att väcka sådanaförslag.Anf. 30 ():Fru talman! I råder en kompliceradoch svårlöst politisk situation. Historiskt betingadeanspråk på att förändra gränser uttalas av de flestaländerna i området. Kultur- ochreligionskonfrontationen är mer påtaglig än i deflesta andra områden. Uppräkningen, somdokumenterar att krisen i är oerhörtmångfasetterad, kunde bli lång, något somutrikesutskottets betänkande är ett exempel på.Den internationella konferensen i kan sessom ett hoppfullt tecken på att det trots frågansoerhörda komplexitet kan finnas framkomligavägar för att nå en fredlig samexistens. Någraillusioner om möjligheten att på kort sikt finnalösningar som kan anses acceptabla av deinblandade parterna bör man nog inte ha. Det nyaoch positiva är ändå att parterna suttit vid sammabord och att ett samtal kommit i gång.I den svenska debatten, och för övrigt också i andraeuropeiska stater, har det ibland funnits enbenägenhet att göra uttalanden om ,och framför allt om staten , som omgränsdragningsproblematiken vore av högstordinär karaktär. Så är det sannerligen inte. Jaganser att agerande måste bedömas utifrån dekomplexa historiska erfarenheterna och från detreella hot som staten är utsatt för. Jagstår bakom utskottets betänkande, men jag villockså peka på vikten av att inte förytligadiskussionen, utan att man beaktar den utsattasituation som israelerna har som permanenttillstånd.Herr talman! Ett exempel på denna frågas särskildakaraktär är de proklamationer som titt och tättdeklareras om nationen rätt till säkra ocherkända gränser. Att detta helt självklara ständigtupprepas är uppseendeväckande. Det är ensjälvklarhet att suveräna stater skall ha rätt tillsäkra och erkända gränser. FNs kraftfulla agerandei konflikten vid är ju ett exempel påatt denna doktrin om de suveräna staternas rättockså får konsekvenser för hela världssamfundet.Mellanösternkonflikten handlar ingalunda omenkla gränsförskjutningar eller om ettåterlämnande av , och Golan.Konflikten handlar ytterst om existens. Detmåste vara rimligt att agerande bedömsutifrån de historiska erfarenheterna och från dereella hot som nationen är utsatt för. Det är mycketpositivt att en dialog har kommit till stånd, menskall fredsarbetet vinna terräng är det nödvändigtatt detta beaktas.I detta sammanhang vill jag dock understryka attambitionen att ge palestinierna rätt tillsjälvbestämmande och eget land är en nödvändigförutsättning i denna fredsprocess. Och det är ettoerhört framsteg att palestinierna nu deltar ifredliga samtal.Jag vill också ta detta tillfälle i akt att peka på allaetniska och religiösa minoriteter som finns i dettaområde. Det är assyrier, maroniter, druser ochkurder -- listan kunde göras mycket lång.Gemensamt har dessa folkgrupper att deraskulturer utvecklats och existerat i detta områdelångt, långt innan flertalet av dagens statsbildningarsåg dagens ljus. Gemensamt för dem är också detlidande som tillfogats dem, då de kommit i klämmellan starka stater och politiska intressen. Dessafolk, som vi för övrigt har så nära oss, då många avdem i sökt en , måste i högre grad änhittills uppmärksammas i den svenskautrikespolitiken; flera av dem har av olika politiskaregimer förvägrats de mest elementära mänskligarättigheter.Herr talman! Jag yrkar bifall till utrikesutskottetshemställan.Anf. 31 ():Herr talman! Händelseutvecklingen har varitsnabb i . Läget är i väsentligaavseenden annorlunda än det var när de motionerskrevs som behandlas i detta betänkande.Vad vi nu bevittnar är början på det andra steget ifredsprocessen mellan och dess grannländer.Det första steget var Camp David-överenskommelsen . Det kan varaskäl att erinra sig det stora och viktiga stegsom då togs, eftersom det är en förutsättning ocksåför det andra steg som tas.När bröt med politik och medden gemensamma arabiska fronten tog han ettoerhört modigt och framsynt steg. Egyptenfördömdes av arabländerna och av palestinierna.Tanken var att skulle manövreras ut ikylan och tvingas till reträtt. Men den egyptiskalinjen var den rätta. Allt fler inser nudet. Det finns en betydligt större beredskapatt erkänna Israel.Camp öppnade också en vissmöjlighet för palestinierna, som deras ledninglänge inte ville utnyttja. Även när den sade sig varaberedd att gå in mot förhandlingar undergrävdestilltron till detta genom olika uttalanden. Vi känneralla till stödet för raketangrepp och stödet förjuntan i . Det blev ett talesätt, att''palestinierna missade aldrig ett tillfälle att missaett tillfälle''. De som framför allt har lidit av dettaär palestinierna själva.I stället för att beklaga de förlorade åren är detdock nu tillfälle att se det positiva. De som nuföreträder palestinierna i förhandlingarna verkarha insett betydelsen av den fredliga processen ochav de krav denna ställer. Tecknen har varit mycketuppmuntrande.Också för finns det skäl att erinra sig vad mankom överens om . ett mycket framsynt beslut. utrymdes iutbyte mot en erkänd och säker gräns mot Egypten.Principen om land för fred etablerades i CampDavid-processen.Om de förhandlingar som påbörjats skall varaframgångsrika måste de bygga på att israeler ochpalestinier erkänner varandras rätt till fredligsamlevnad. måste ha rätt att existera inomsäkra och erkända gränser. Palestiniernas rätt tillsjälvbestämmande, inkl. rätten att bilda en egenstat, måste accepteras av Israel.Men vi kan inte ta ett framgångsrikt resultat förgivet. Det finns stenar på vägen. Ett hinder ärbosättningarna, och ett annat är möjligheten avvåldsdåd och terroristattacker.Upprättandet av nya bosättningar på deockuperade områdena strider mot internationellrätt och kan inte förenas med viljan att uppnåframsteg i fredsprocessen.Mellanöstern lämpar sig sällsynt illa för tvärsäkraprognoser. Bakslagen har varit legio. Ändockmåste nu en viss försiktig optimism tillåtas. Detandra steg som inleddes i och som nuförsätter i kanske inte blir den slutligalösningen på problemet, men det kan bli detviktigaste, på vägen mot en lösning av ett av 1900-talets allra största problem.En fredskonferens kan ge grundvalen för freden,men den kan i sig inte garantera slutresultatet. Fördetta krävs att säkerheten kan garanteras, attmänskliga rättigheter respekteras, att demokratinväxer fram och sist men inte minst att det sker enekonomisk och social utveckling.Det kommer säkert att krävas betydandesäkerhetsarrangemang under långa övergångstider.Det kommer också att ställas stora krav påpalestinierna att kunna svara för säkerheten inomdet egna området. Ett mardrömsscenario är ettVästbanken som utvecklas till ett nytt , enstatsledning som vill men inte kan säkra den internastabiliteten.Respekten för mänskliga rättigheter ärfundamental. Utan detta kan inga varaktigafredliga förhållanden bestå. Det är också angelägetatt demokratin utvecklas. Den har varitmycket svagt utvecklad i Mellanöstern.Sist men inte minst måste det komma i gång enekonomisk och social utveckling. Det äranmärkningsvärt att fattigdomen är så stor i enregion som har haft bättre förutsättningar än deflesta i tredje världen att utrota fattigdomen.Mycket stort bistånd ges till länderna iMellanöstern, inte bara från västvärlden utan ocksåfrån oljeländerna. Vi finner här några av jordensmest biståndsberoende länder.I konstateras attden kraftiga statliga styrningen i Mellanösternsländer är ett av problemen. Marknadsekonominhar satts på undantag, frihandeln likaså. Denarabiska socialismen har tagit sin dryga tribut.En bestående fred kräver en snabb ekonomiskutveckling och en välmående befolkning. Det kanbara uppnås genom en blomstrandemarknadsekonomi, på samma sätt som i andradelar av världen, och genom fria och öppna gränser.Det är principer som vi väl känner igen från våregen världsdel. De har inte mindre relevans iMellanöstern. och har här ettansvar för att se till att dras in i detvälståndsskapande arbetet, där har ett stortansvar i hela Medelhavsregionen.Med detta, herr talman, yrkar jag bifall tillutskottets hemställan.Anf. 32 HANS ():Herr talman! Det utskottsbetänkande som vi haratt behandla är ett uttryck för att det alltjämtråder en bred politisk enighet här i om attSverige skall fortsätta att verka för en varaktig ochrättvis lösning av . Det äruppmuntrande att de långvariga ansträngningarnahar lett till att har kunnatpåbörjas, genom åtskilliga kompromisser från olikahåll. Vi socialdemokrater utgår från att regeringenskall fortsätta att aktivt vara verksam för attfredliga lösningar skall kunna uppnås.Sedan utskottet behandlade frågan har det inträffaten incident som är beklaglig: USAs regering harinte beviljat visa för en PLO-delegation. PLO harobservatörsstatus i , och det ärdärför olyckligt att man inte tillåter PLOsrepresentanter att resa in i . Den palestinskadelegationen ingår, som vi alla vet, som en del i denpalestinsk-jordanska delegationen, och det haraccepterats. Den avvikelse som man nu gör frånUSAs regerings sida borde rättas till.I utlåtandet uttalar sig utskottet mycket bestämt omatt ockupationen måste upphöra. Det är underockupationen som så många kränkningar har skettmot mänskliga rättigheter och mot folkrättsligaregler. Det är därför mycket viktigt att redan nuåstadkomma förändringar då det gäller dessakränkningar. Jag vill särskilt markera att det är avyttersta vikt -- det framgår också avutskottsutlåtandet -- att de israeliskabosättningarna i östra , på Västbankenoch i upphör. De utgör en stor fara när detgäller att nå en uppgörelse. Här måstepåtryckningarna kraftigt öka.Då det gäller kränkningarna av de mänskligarättigheterna i de ockuperade områdena kan manju invända att det försiggår långt större kränkningarav mänskliga rättigheter i andra länder iMellanöstern. Det är riktigt, men kan inteanvända det som ett försvar för att kränka demänskliga rättigheterna bl.a. i form av utbreddanvändning av tortyr och kollektiva bestraffningar.Det skadar inte bara berättigade krav på attvara en självständig stat med säkra gränser, utandet äventyrar också fredsprocessen på ett sätt somkan leda till bakslag.Det är därför angeläget att man i det här lägetvidtar åtgärder som kan minska konfrontationenoch motsättningarna. Man borde exempelvis kunnafrige dem som av politiska skäl sitter i läger eller ifängelser. Det är en åtgärd som skulle få en mycketpositiv verkan på fredsprocessen.Slutligen vill jag särskilt understryka behovet avfortsatta humanitära insatser i , inteminst då i de ockuperade områdena, där det finnsmycket akuta behov av fortsatta humanitärainsatser.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 14 §).11 § Möjligheten till en särskild svensk insatsför fredlig lösning av tvisterFöredrogsutrikesutskottets betänkande1991/92:UU5 Möjligheten till en särskild svenskinsats för fredlig lösning av tvister (skriv.1991/92:4).Förste vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut fattades efter 14 §.12 § betänkande1991/92:UU6 Kambodja.Anf. 33 ():Herr talman! Vi behöver kanske inte repeterabeskrivningarna av de röda khmerernasskräckvälde --1978, dåomkring en miljon människor fick sätta livet till. Imånga fall var det säkert föräldrar och anhöriga tilldem som i går våldsamt demonstrerade mot KhieuSampan när han försökte återvända till Pnom Penhsom företrädare för just röda khmererna.Den internationella oron för de röda khmerernasåterkomst till makten har inte minst kommit tilluttryck i . visar det sig att ett fredligt ochdemokratiskt kan gå om intet på grundav att man inte riktigt tagit problemet med de rödakhmerernas barbariska ledare på allvar när manförsökt lägga grunden till det.Förr såväl vanligt folk runt om i världen som förkambodjanerna är det obegripligt att just deökända ledare som bär ansvaret för 1970-taletsbarbari skall tillåtas komma tillbaka till makten.Det är naturligtvis omöjligt att kringgå de rödakhmererna som organisation. De har militär styrkaoch stark ekonomi genom gränshandeln men ocksågenom brytningen av ädelsten i deras område; denkunde enligt min uppfattning också ha nämnts avutskottet. Men det kan inte vara nödvändigt att justde mest belastade skall ingå bland de nyamakthavarna. T.o.m. Sihanouk har föreslagitnågon form av internationell tribunal mot dessaansvariga ledare.Det är en ödets ironi att det var Hun Sen, alltså dennuvarande Vietnamstödda regimens ledare, som fick försöka rädda khmerledaren och stoppa inhonom i en pansarvagn som regimen sannolikt fåttfrån . Frågan är vad stormakten nukommer att företa sig. Den kan ge sig på att stödjaett återupptagande av gerillakampen och fortsattblodbad i det sargade . Jag tycker för att utskottet borde ha tagit dessa problem påstörre allvar.Vi har med stor tvekan godtagit skrivningarna ibetänkandet till svar på vår motion, men jag vill pådet här sättet markera att en skarpare skrivninghade varit önskvärd.Anf. 34 ():Herr talman! Vi känner ju alla väl till Kambodjashistoria och de röda khmerernas terrorvälde under70-talet -- det är ju ett av historiens värsta ochkommer att återfinnas i historieböckerna -- dåmiljoner kambodjaner mördades och torterades.Det skapar naturligtvis djupa sår och starkahatkänslor.När samtliga kambodjanska parter ändå den 23oktober kunde underteckna den viktigafredsöverenskommelsen i var det mycketglädjande, och man såg med viss försiktig optimismpå framtiden.FNs fredsskapande arbete ingjöt nytt hopp om enfredlig utveckling i . Äntligen kanarbetet komma i gång.Detta är en av FNs största operationer. Det talasom kostnader på 1--. Depengarna finns inte, så visst vilar operationenpå en bräcklig grund från ekonomisk synpunkt. FNkommer ju att ha ett stort ansvar. Man kan säga attFN kommer att så gott som styra underen övergångsperiod. Områden som utrikespolitik,försvar, finanser, allmän säkerhet och informationkommer att ledas av FN, är det tänkt.Flyktingsituationen är besvärlig. 350 000 flyktingarskall repatrieras. Minröjningsproblemen ärenorma.De nordiska länderna har i det s.k.Skagendokumentet dragit upp riktlinjer för hurman skall arbeta med fredsskapande ochfredsbevarande åtgärder. Man har lagt fram tolvpunkter, och i punkt sex drar man upp riktlinjer förhur man skall övervaka val och hur man skall kunnaföra ett land in i fred och demokrati. Man talarockså om att försöka inom FN bygga upp en fondför sådana operationer. Hade detta varit i gångtidigare hade det nu funnits möjligheter attanvända en sådan fond i dagens läge.När vi öppnar dagens tidningar och ser denblodbesudlade Khieu Sampan försöka fly och sättasig i säkerhet, så förstår man vidden av dehatkänslor som råder i . Kanske dessastarka känslor nu har äventyrat fredsoperationernaoch FNs engagemang. Det får utvecklingenframöver visa. Det är klart att man har tappattempo. Den optimism som prägladeundertecknandet i har fåttett svårt bakslag. Trots detta arbetar man påfredliga val i under FNs ledning. Det ärden enda realistiska vägen för att nå en varaktig ochfredlig lösning på Kambodjafrågan.Jag yrkar bifall till utskottets hemställan.Anf. 35 HANS ():Herr talman! Det är förvisso riktigt att de rödakhmerernas agerande nu kan ställa till storaproblem. Utskottet har också i sitt betänkande sagtatt de röda khmererna är en faktor att ta hänsyn tillnär det gäller den fortsatta utvecklingen.Jag tycker det finns all anledning att upprepahur skarpt vi fördömer den folkmordspolitik somde röda khmererna har bedrivit. Deopinionsyttringar som har kommit fram iKambodja är, som säger, ettuttryck för det hat som finns emot dennafolkmordspolitik.Det är också angeläget att säga att de stormaktersom har understött de röda khmererna nu verkligenmåste hålla tassarna borta och starkt stå fast vidFNs fredsplan, en fredsplan som kan leda till enlösning, men som kräver stora insatser ifrånvärldssamfundet.Det är viktigt också nu -- vilket utskottet gjort -- attpoängtera vikten och värdet av aktiva fortsattainsatser från svensk sida. Vi måste verkligen på alltsätt medverka till genomförandet av FNs fredsplanoch till att den mycket viktiga minröjningenkommer till stånd. Där har tidigare visat ettstort intresse.Men det är också viktigt, som utskottet säger, attdet kan komma till stånd ett snabbt erkännande avden nya regeringen. Det är av betydelse att dennuvarande regeringen, av allt att döma med HunSen i spetsen, går i politisk koalition med Sihanouki det kommande valet.Det viktiga för det kambodjanska folket är att i fria,demokratiska val ge klart underkännande åt KhieuSampan och de röda kahmererna. börförbereda ett omfattande och kvalificerat biståndtill , som alltför länge har stått isolerat.Det är viktigt att nu kompensera det kambodjanskafolket för att man tidigare inte har kunnat få detbistånd man så väl behövt.Överläggningen var härmed avslutad.13 § ILOs konvention omursprungsbefolkningarFöredrogsutrikesutskottets betänkande1991/92:UU7 ILOs konvention omursprungsbefolkningar (skriv. 1990/91:101).Anf. 36 ():Herr talman! Som ansvarig för de samepolitiskafrågorna i mitt parti vill jag börja med att uttala minglädje över att utbildningsministern, tillika''sameministern'', har deklarerat att man iregeringen har ambitionen att för riksdagenframlägga ett sammanhållet samepolitiskt förslagredan under vårriksdagen. Man har också, som sägsi betänkandet, ambitionen att kunna ratificeraILOs konvention nr 169 i nära anslutning till denpropositionen.Litet smolk i glädjebägaren är det tyvärr att maninte från utskottets sida har artigt och belevatbesvarat samernas nationalråds anhållan om att fålämna sina synpunkter inför utskottet. har funnit att detta är överflödigt eller påannat sätt olämpligt, så borde man åtminstone hameddelat det till nationalrådet.I betänkandet nämns att inte heller harratificerat konventionen, men har ambitionen att såsnart som möjligt undanröja de brister som man hari sin lagstiftning. Jag vill med anledning av dettaberätta om deras arbete.De har antagit en språklag. Man förstärker sittsameparlament, som inrättades .