prot · GE0987 · 1991-03-27 00:00:00 — sade -- jag hoppas attdet var en felsägning -- att hon ser fram emot enkraftigt ökad arbetslöshet. Jag hoppas alltså att honinte menar som det lät: att hon verkligen ser framemot arbetslösheten. Det ligger emellertidnågonting i vad många hävdar, nämligen attdet skulle vara något slags ödesbestämd utvecklingpå den svenska arbetsmarknaden. Men så är det juinte. Med ekonomisk politik,arbetsmarknadspolitik och med insatser på en radandra politiska områden, som jag tänker berörasenare, har vi i faktiskt kunnat ha enbetydligt lägre arbetslöshet än omvärlden. Vi kanfortsätta på det sättet, om vi är beredda att användaalla de medel i både politiken och arbetslivet somkrävs. Det ligger alltså inte något ödesbestämt iarbetslösheten.För att kunna klara full sysselsättning och arbete åtalla måste komma ur den fälla som t.ex.jakten mellan priser och löner, vår höga inflation,har varit. Detta är väl i stort sett det enda som deborgerliga företrädarna har haft rätt i. Men entrovärdig politik för att möta problemen måste hamånga ingredienser. Vi måste ha en budget i balansoch en låg inflation. Vidare måste vi komma urkostnadskrisen och stärka konkurrenskraften.Produktiviteten måste höjas, och vi måste föra enarbetslivspolitik som förändrar innehållet i jobbenoch ger större utrymme åt de anställda ochförhindrar utslagning. Det måste investeras iinfrastruktur, kommunikationer och forskning, alltdet som är grunden för ett starkt näringsliv.Dessutom måste vi ha en aktiv, stark och effektivarbetsmarknadspolitik. Det är bara om det finnsden här helheten, om man vågar inse realiteternaoch inte tror att allt är ödesbestämt utan räknarmed att mycket beror på oss själva, ambition ochoffervilja, som vi kan klara full sysselsättning.Sverige har fortfarande en unikt låg arbetslöshet.Alla här i kammaren och alla ute i landet -- och deregioner som drabbas hårdare än andra -- är medrätta oroliga över den ökning av arbetslösheten somhar ägt rum och som vi kan se framför oss, om viinte agerar. har vi arbetslöshet. Vilketannat land för den debatt som vi för? Vilket annatland, vilken annan regering, har agerat ochkommer att agera så starkt och sätta så mycket påspel för att även kunna höra tillden lilla grupp av länder som icke accepterararbetslöshet som ett medel i den ekonomiskapolitiken? Det finns många, inte minst ekonomer,som säger med raka ryggar och stolthet istämman att vi måste acceptera högre arbetslöshet.Det är t.o.m. bra med litet högre arbetslöshet,heter det. Problemet är bara det att det alltid gällerandra människor än dem själva. Jag väntar på dendag då någon som säger att det är bra med högrearbetslöshet själv erbjuder sig att sälla sig till skaranav arbetslösa för att på så sätt bidra till det somskulle vara så bra för ett samhälle.Vad har regeringen gjort, hur har vi agerat och hurskall vi agera -- ochförhoppningsvis -- för att kunnaklara sysselsättningen? Vi måste t.ex. ha enbalanserad budget, en trovärdig ekonomisk politikoch våga vara obekväma för att klara detöverordnade målet, den fulla sysselsättningen.Elver t.ex. talade om de höga siffrorna imitten av och . Jag förstår atthan kan ha suddat ut ur sitt minne vad som händemellan 1976--1982 med tanke på dem som då hadeansvaret. Jag förstår honom, men jag har inte glömtnågonting. I dagens budget ser jag de 60 miljarderkronor i räntor som får betala på grund avdem som förut inte orkade vara så obekväma att debalanserade budgeten. Vi betalar dyrt fördetta, och det skulle ha varit ett helt annat läge påmånga områden, om vi hade attanvända. Men jag förstår som sagt att ElverJonsson gärna suddar ut det där ur sitt minne, detsom vi nu dyrt har att betala.Inflationen, kostnadsnivån, måste pressas ned. Deborgerliga företrädarna har sagt att vi nu är påväg in i en kostnadskris, men jag skulle vilja påståatt vi äntligen är på väg ur den kostnadskris som viabsolut har haft och som absolut hotarsysselsättningen. En trovärdig politik måste ageramot detta. Det är det här som Rehnberggruppenhar arbetat med. Det har varit en förutsättning. Nufår vi allt större genomslag för den norm förlönebildningen som och hans grupp hararbetat fram. Jag förväntar mig att de parter somnu sitter och förhandlar kommer att ta sin del avansvaret för att vi verkligen skall komma urkostnadskrisen och se det trendbrott och denvändpunkt som vi nu på allvar kan skymta. harvi en unik chans att bryta trenden. Vi servändpunkten när det gäller inflationen och därmedockså möjligheten att mycket snabbare än vadmånga av oss trodde återhämtakonkurrenskraften i våra företag och därmed klarajobben på lång sikt. Men det här arbetet kommer iså fall att lyckas trots många av de borgerligapartierna i , trots ochfolkpartiet. , till att börja med, hadeden här kammaren chansen att inte införa ettstrejkförbudspaket, som uttrycktedet, utan ett stopp för priser, löner, skatter, hyroroch aktieutdelningar. Det var de förslagen som lågpå kammarens bord. Det enda som man orkademed var som vanligt, att säga nej och hållatummarna. Man sade t.o.m. att det var hemskt attsätta tvångströja på löntagarna. Jag lovar att dentröjan är oerhört mycket lättare att bära än oket avöppen arbetslöshet i många av våra regioner. Därhade det varit annorlunda om den härkammaren hade mäktat med något mera än att säganej.Jag tror att allt fler förstår varför vi har agerat,stretat, varit obekväma och fattat många ochoerhört avgörande beslut; det är just därför attarbetena är det som är överordnat. Det gäller ocksåinflationsbekämpningen, eftersom det är två bensom en socialdemokrat måste stå på, omarbetslösheten skall kunna på ett trovärdigtsätt.Beträffande Rehnberggruppen sade det bara var fråga om ett uttryck för avundsjukanär man reagerar mot dem som försöker finnagräddfiler för de högavlönade. Det är inteavundsjuka. Här i kammaren säger man att det ärokej att kräva av de lågavlönade, löntagarna, att deskall hålla tillbaka sina lönekrav. Man tycker att detär avundsjuka om dessa lågavlönade grupper dåsäger att alla skall ställa upp. Jag vill betona hurviktigt det är att alla ställer upp. För att klarajobben räcker det inte, som det i kammaren, att hålla tummarna. Detär en djup klyfta mellan en socialdemokratisk ochen högerinriktad politik. Vi håller inte tummarna,vi agerar, vi har agerat och vi kommer att agera.Arbetslivspolitiken medverkar ju också i kampenför jobben. Det är viktigt att ha den kopplingenklar för sig. Vi måste medverka till att ändraarbetsorganisationen: ge större svängrum åt deanställda, åt deras ambitioner, kunnande ochkompetens. Vi får inte acceptera att vissa arbetenoundvikligen leder till utslagning och arbetsskador.Det är också en del i den förnyelse av arbetslivetsom nu sker som arbetsmarknadspolitiken skallvara en del i och som också bidrar till dennödvändiga strukturomvandling som stora delar avvårt näringsliv befinner sig i.Det var tur att vi och var så kloka som vivar när arbetslivsfonderna inrättades och mansamlade i ladorna medan tiderna var goda. ,under lågkonjunkturen, vet vi att man kommer attsatsa drygt tio miljarder på att få ned ohälsotalet,på att förändra arbetsmiljöerna och på att få enbättre rehabilitering av de människor som redanhar blivit utslagna. Det är anmärkningsvärt att denenda åtgärd nämnde för att få nedohälsotalet var kontroll av sjukfrånvaron.Ohälsotalet beror till stor del påarbetsorganisationen. Man kommer inte åtohälsotalet om man inte kan förändra innehållet imånga av våra arbetsplatser. Det är ju ingen somstår med mössan i hand i arbetslivsfonderna. Jagskall bjuda med på ett studiebesökför att visa hur företagen nu får hjälp för att breddasitt arbetsmiljöarbete. Inte minst i harjag mött att företagen själva, från att ha varitmisstänksamma, nu är mycket positiva och nöjdamed den hjälp och den strukturomvandling somarbetslivsfonden har medfört.Vi har genom besparingar och gnetande i budgetenockså fått fram viktiga satsningar på sådant somtillväxt och investeringar. Vi har släpptinvesteringsfonderna -- nära 20 miljarder -- som nuockså börjar användas. Det är också det ett teckenpå att vi kan se en vändpunkt.Men vi behöver också en aktiv och starkarbetsmarknadspolitik -- och det har vi. Vi har enunikt stark och effektiv arbetsmarknadspolitik ivårt land, som skall understödjainflationsbekämpningen, underlättastrukturomvandlingen, snabbt förmedlaarbetskraft till de lediga jobb som fortfarandefaktiskt finns samt stärka och stödja de människoroch de regioner som drabbas när arbetslöshetenökar. Jag är stolt över den arbetsmarknadspolitik vihar. Jag ser också hur vi ännu mer kan effektivisera,förbättra och stärka den. Jag är mycket stolt överatt tillhöra ett parti och ett land som icke accepteraratt passivt kontantstöd är den förhärskandemetoden när arbetslösheten ökar.Jag ser också hur vi nu stärker och ökarmöjligheterna att med arbetsmarknadspolitik bidratill att stärka våra möjligheter att också långsiktigtklara den fulla sysselsättningen.Inflationsbekämpningen är en förutsättning omman skall vara trovärdig och långsiktigt också klarakonkurrenskraften. En aktivarbetsmarknadspolitik både underlättar ochstödjer en sådan ekonomisk politik.Vi accepterar icke den pysventil som Europasländer använder. Man har en pysventil som det stårarbetslöshet på. Får man problem med ekonominpyser man på ventilen och upp går arbetslösheten:men att få ner den -- om den viljan över huvud tagetfinns -- är svårare. Därför är det häpnadsväckandeatt höra prata om europapolitikensom om hon med den vill legitimera den politik somman i inte lyckats få gehör för. Deneuropapolitik man nu skall stå för är en politik medåtta till tio procents arbetslöshet, medlångtidsarbetslöshet och med stora delar av helagenerationer utanför arbetsmarknaden. Återigen:En europapolitik är inte ödesbestämd. Vi skall ut iEuropa, men vi skall göra det med den aktivaarbetsmarknadspolitiken och med det ansvar förinflationsbekämpningen som vi här i kammarenhar.Om det är misslyckad socialdemokratisk politiksom resulterar i 2, 3 procents arbetslöshet, menlyckosam ekonomisk politik att ha åtta till tioprocent arbetslöshet i högerstyrda länder, är jagmycket hellre en misslyckad socialdemokrat än enlyckosam högerpolitiker. Det känns gammalt medde recept som här ger uttryck för.Vad har vi då gjort? Vi kan faktiskt se en vändpunkti våra kostnader, och det kommer att ytterligarevisa sig när hela bedömningen av konjunkturen gesi kompletteringspropositionen. Detta tack vare detsom få trodde var möjligt och få ville lyfta ett fingerför, nämligen att ta ansvar för att hjälpa parternaatt få ner lönekostnaderna utan att först accepteraökad arbetslöshet. Det håller nu på att bli enrealitet och en norm på vår arbetsmarknad. Det ärtack vare att vi har agerat och tack vare det stödsom gav uttryck för här i kammaren.Det är också tack vare den ökade insikten hoslöntagarna och arbetsgivarna om att om vi skallklara detta är det ett gemensamt ansvar sombehövs. Man har tagit det ansvaret.Jag vill också säga att när det gällerarbetsmarknadspolitiken har vi ju inte suttit ochväntat på att agera. Tack vare det vi redan har gjortnär det gäller de aktiva insatserna är det frånnovember fram till en halv procent lägreöppen arbetslöshet än vad det annars skulle havarit. Hade vi inte agerat, hade vi inte haft deneffektiva, snabba och bra arbetsmarknadspolitiksom AMS i det här fallet utför, hade vi haft enhalv procents högre arbetslöshet.Vi skall också vid lågkonjunktur i ekonomin ännumer se till att det blir högkonjunktur ikompetensutveckling och utbildning. Det är ocksåoerhört viktigt att man är medveten om hurarbetsmarknadspolitiken ännu mer kan medverkatill att lågkonjunkturen också blir ett tillfälle för dearbetslösa att höja sin kompetens och att de somhar ''fel'' utbildning får stärka sin utbildning ochdärmed sina möjligheter på arbetsmarknaden.Även om vi ser en vändpunkt i konjunkturen och iinvesteringsviljan och ett trendbrott när det gällerkostnadsökningarna tar det tid innan det märks påarbetsmarknaden. Därför kommer vi att fortsättasatsningen på aktiva åtgärder också i denkompletteringsproposition som skall presenterasför . Vi kommer attanslå mer resurser till aktivaarbetsmarknadspolitiska insatser med deninriktning som arbetsmarknadspolitiken har haft påförmedling och utbildning -- både inom och utomföretagen. Vi kommer att stärka insatserna när detgäller ungdomsarbetslösheten ochlångtidsarbetslösheten och när det gäller deregioner i landet som drabbas svårast och hårdast:de som har den ensidiga arbetsmarknaden. Vikommer att engagera fler arbetslösa iarbetsmarknadsutbildningen. Vi kommer attförbättra ersättningen till de ungdomar som deltari arbetsmarknadsutbildning. Vi kommer, somfinansminister har berättat,att göra det möjligt för alla arbetsgivare, såvälprivata som offentliga, att göra en rejäl satsning påkompetensutveckling genom att erbjuda utbildningåt de redan anställda och ge dem stöd om desamtidigt tar in en vikarie. Det här är också enoerhört viktig utvecklingslinje förarbetsmarknadspolitiken. Det finns många redananställda som behöver höja sin kompetens. Detfinns många arbetslösa som har utbildning men sombehöver få erfarenhet och komma ut påarbetsmarknaden. Det gäller inte minst de unga.På det här sättet slår vi två flugor i en smäll, om vikan få företagen att inse att de för sin egen skullmåste utnyttja de stödformer och möjligheter somi dag ges för att utbilda de redan anställda, för atthöja kompetensen, bredda yrkeskunnandet ochdärmed bidra till att strukturomvandlingen gör vårtnäringsliv starkare när konjunkturen vänder. Vikommer också att göra den ungdomsgaranti somfinns, när det gäller ungdomar upp till , mereffektiv. Det är precis så som sade,att vi har en sådan garanti, som dock inte tillfullo fungerar. Vi måste påminna om attkommunerna har en möjlighet att få i stödför särskilda inskolningsplatser, som man skallutnyttja och vars antal nu går upp i volym.Om vi hade haft avtal på hela arbetsmarknaden ominskolningsplatserna hade också det varit ettoerhört viktigt instrument, men det räcker inte . Vi kommer att föreslå förändringar när detgäller rekryteringsstödet: att man skall kunna gå intidigare och kunna erbjuda det till fler, så att detblir ett alternativ, om man inte kan få fram avtaladeinskolningsplatser.Till vill jag på hans fråga säga: Jagaccepterar icke ungdomsarbetslöshet. Han frågadevilken nivå som är acceptabel, men jag accepterarden icke. Det är ett misslyckande för politiken, förarbetsmarknadens parter, för företagen själva ochinte minst för ungdomarna, om de skall börja sinentre i arbetslivet med arbetslöshet.Det är därför som jag inte så vilset som SonjaRembo gav uttryck för försöker föra diskusionenom att företagen måste se längre än näsan räcker.Ungdomar är en bristvara och kommer så att varaunder 90-talet. Om man inte tror att vi kvinnorkommer att föda 18-åringar, måste man ta hand omde 18-åringar som redan finns och utnyttja demöjligheter som vi nu ställer till förfogande. Detfinns ingen viktigare uppgift förarbetsmarknadspolitiken just nu än att effektiviseraungdomsgarantin och se till att vi får utungdomarna i arbete eller in i utbildning. Utbildadeungdomar kommer att ha en stark position påarbetsmarknaden , och det hoppasjag också att företagen kommer att se.Med ansvarsfulla parter, med en stark ekonomiskpolitik, med en låg inflation och en kraftfullarbetsmarknadspolitik, de satsningar vi redan harpåbörjat för att möta den ökade arbetslösheten ochde ökade satsningar som vi kommer att redovisa ikompletteringspropositionen får vi den politik somSverige behöver . Det är ansvarsfullt,ibland impopulärt, och ibland får vi fatta mycketsvåra och tunga beslut. måste sådant som vigärna skulle vilja göra få stå tillbaka för det över alltöverordnade kravet på att sysselsättningen, arbeteåt alla, skall stå i förgrunden för osssocialdemokrater också på 90-talet.Vi kommer aldrig att ge upp vårt mål arbete åt alla.Vi är beredda till uppoffringar. Vi inte bara serinflationen utan vågar också agera för att samtidigtfå ned den och bryta kostnadskrisen, som definitivthar varit ett hot mot arbetslinjen och skulle varadet, om vi inte genom nu kan se att detsom få här i kammaren trodde var möjligt faktiskthar blivit det tack vare socialdemokratin,arbetsmarknadens parter och insikten inom olikaregioner och bland arbetslösa om att det inte finnsnågot viktigare för en socialdemokratisk regeringän att också fortsättningsvis hävda arbetslinjen.Anf. 41 () replik:Herr talman! Arbetsmarknadsministernsdeklarationer här är ju i allt väsentligt allmängods,i den betydelsen att denna kammare ställer upp pådet allra mesta när det gäller inriktning, ambitionerosv. Därvidlag är vi mycket överens, och jag tyckermöjligen att statsrådet överdrev fotarbetet någotnär det gällde att försöka övertyga kammaren, somi den delen helhjärtat ställer upp på hur viktigt detär att hävda sysselsättningen och bekämpaarbetslösheten.Statsrådet kom också med en klädsambekännelse, att en hel del av krisen är hemmagjord.Det skall vi hålla henne räkning för.Till skillnad från statsrådet tänker jag svara på detsom fru statsrådet frågade mig om. Det gällde denperiod då vi hade en annan regering än densocialdemokratiska. Hon trodde att jag möjligenhade glömt bort den. Nej, jag har inte det, för jagvar med i kammaren då och upplevde den i särklasstunga lågkonjunktur som vi hade, med chockpriserpå oljan. Men vi hade en hög ambition både när detgäller omstruktureringen och när det gäller lågarbetslöshet och hög sysselsättning vilket ledde tillatt vi fick höga kostnader.En sak till som jag tycker att socialdemokraternaskall lägga på minnet är att den tidens budgetar,som var oerhört ansträngda och som också blevunderbalanserade på grund av vår högaambitionsnivå, som regel bjöds över av densocialdemokratiska oppositionen. Omskuldbördorna nu känns tunga, skall vi varamedvetna om att de kunde ha varit tyngre.Vi har haft en period medextrem högkonjunktur, med låga oljepriser och enoerhört gynnsam världsmarknad. Man har funnitatt den tredje vägens politik nu har havererat efteralla de år då vi hade möjligheten att få det hela påfötter. Jag tror att det är viktigt att säga detta.Jag skulle vilja att statsrådet svarade på de trefrågor som jag ställde i mitt inledningsanförande.De gäller högskoleplatser för ungdomen,handikappades möjligheter till arbete ochdrogproblematiken i arbetslivet. Var finns densocialdemokratiska sociala ambitionen? Där skulledet passa bra med mera av deklarationer.Vad har regeringen gjort? säger statsrådet retorisktoch talar om behovet av en balanserad budget, entrovärdig ekonomisk politik osv. Men det är ingettvivel om att vill man föra en sådan politik finns detstarkt stöd i kammaren. Problemet har varit inte har föreslagit en sådan politik som statsrådetnu talar om utan att man har avstått från att läggafram sådana förslag.Anf. 42 () replik:Herr talman! Vi ser framför oss efterkrigstidenssvåraste och längsta period av arbetslöshet. Det ärsannerligen ingenting att se fram emot i positivmening, och det vet att jag anser. Detär ingen i denna kammare som ser positivt på dennautveckling.Mona försöker i sitt anförande måla uppbilden att socialdemokraterna är på väg att klarakrisen. Man ser ljuset längre fram, konjunkturenkommer att vända och man är på väg att klaraproblemen. Jag känner igen den argumentationen.Den fördes av den socialdemokratiska regeringen1976. Det var det dukade bordet man talade om.Nu försöker man tydligen göra om bravaden införhöstens val. Men problemet är ju att densocialdemokratiska politiken, den tredje vägensekonomiska politik, har lett in i en svårekonomisk situation med hög arbetslöshet, lågtillväxt och världens högsta skatter. Det är juresultatet av regeringens politik. I densocialdemokratiska politiken finns det intenågonting som ger utrymme för någon ljusning,vare sig på kort eller på lång sikt.Socialdemokraterna föreslår traditionellsocialdemokratisk politik: högre skatter, meraregleringar, förbud emot löneökningar,hyreshöjningar och allt vad det var som ni kom medi . Det var oppositionens förtjänstatt den politiken inte gick igenom. vara glad för att den inte gjorde det, för i denfanns en bomb apterad, som skulle ha exploderatungefär vid den här tiden.Precis detsamma är problemet medRehnbergkommissionen. Det är med den som meddevalveringar och med andra kortsiktiga åtgärderoch försök att lagstiftningsvägen eller på andra sättförbjuda inflation. Det går inte. Det känns varmtoch skönt för stunden, men är det endöbelnsmedicin, vars resultat känns sjufalt värre.Socialdemokraterna har ju visat att de inte klararav att lägga om politiken så att den, som regeringensäger i sin av utskottsmajoriteten tillstyrkaproposition, leder till den sunda ekonomiskautveckling där inflationen varaktigt nedbringas,vilket är ett villkor för full sysselsättning. För dettakrävs den ekonomiska politik som vi moderater harlagt fram här i kammaren och som vi har utvecklati gemensamma reservationer fogade vid utskottetsbetänkande.Anf. 43 () replik:Herr talman! Arbetsmarknadsministern säger attallt kommer i kompletteringspropositionen, ochdet låter ju väldigt bra. Det skulle kanske vara braom hon också kunde nämna något av det som skallkomma i kompletteringspropositionen.Att det finns en viss oro när arbetslöshetsiffrornastiger är något som jag tror att vi skall ta till vara.När det gäller all denna sifferexercis, både när mantalar om förhållandena här i och ute iEuropa, får man aldrig glömma bort att det finnsmänniskor bakom siffrorna. Om man inte känneroro när siffrorna går upp på ett eller annat sätt, harman ingen aktning för de människor som finnsbakom dessa siffror.Jag ställde i mitt tidigare anförande en fråga tillarbetsmarknadsministern angående denuppgörelse som träffades i skatteutskottet. Detskulle vara intressant att få veta vadarbetsmarknadsministern har att säga om densaken.Mona och jag kommer aldrig att kommaöverens om att det är löneökningarna som ärhuvudorsaken till inflationen. I sitt anförande sadehon samma sak som förut: Löneökningarna ärhuvudorsaken till inflationen. Jag kan aldrigacceptera att de är huvudorsaken. De kan möjligenvara en del i det hela, men de är inte huvudorsaken.Även om de skulle vara det, kan man aldrigacceptera att arbetslösheten skall vara den medicinsom används i den ekonomiska politiken. Det är jukonsekvensen av det resonemang som förs om attlöneökningarna är en avgörande del.Utskottets ordförande och jag var ganska överensom att ROT-programmet skulle vara ett brainstrument att arbeta med. Jag undrar omarbetsmarknadsministern har någon synpunkt pådetta. Det skulle kanske kunna göra att vi kommerlättare överens.Anf. 44 ()replik:Herr talman! Statsrådet säger att fullsysselsättning är det övergripande målet. Jag villförst säga att uttrycket full sysselsättning är ganskaförfärligt. Det är en klapp på axeln: Sysselsätt dignu lilla vän, så bråkar du inte så mycket. MonaSahlin använde också ett betydligt bättre uttryck,nämligen arbete åt alla, och det tycker jag att viskall försöka använda.Full sysselsättning kan knappast vara detövergripande målet, utan det måste vara attlönearbetena skall vara kvalitetsmässigt bra förmänniska och miljö. Det får inte bara handla omökad produktion, konsumtion och tillväxtekonomiefter dagens modell, utan det hela måste i förstahand gå ut på en uthållig hushållning och minskadsårbarhet. Annars lär vi snart varken kunnaproducera eller konsumera mer. När det sista trädetdött kan du äta dina pengar, säger man i Tyskland.Det handlar inte om arbetet i sig eller pengarna isig, utan dessa två måste leda till det övergripandekvalitativa, inte det kvantitativa, målet.Anf. 45 () replik:Herr talman! Det jag försökt framföra äregentligen att jag vill ha en så liten AMS-nota sommöjligt. Jag vill bespara statsrådet attkomma upp på en historisk nivå när det gällerarbetslöshet och åtgärder.