prot · GE09121 · 1991-05-29 00:00:00 — Vi skall inte fatta beslut omatt förändra vår narkotikapolitik. Visocialdemokrater anser att den står fast.Det betänkande vi diskuterar innefattar ettgodkännande av en mot narkotikaoch sammanhängande ändringar i brottsbalkensbestämmelser om häleri. Utskottet har i sambandmed detta behandlat ett antal motioner som haravstyrkts, med undantag för två motioner därutskottet gör ett tillkännagivande. Utskottet delarmotionärernas oro över det ökade antalet tillgreppav fortskaffningsmedel, och utskottet anser attregeringen bör förelägga förslagtill erforderlig lagstiftning.Vi har också att behandla fem reservationer som ärknutna till betänkandet. En av reservationerna tarupp frågan om inriktningen av narkotikapolitiken.Målet när det gäller kampen motnarkotikabrottsligheten är att skapa ettnarkotikafritt samhälle. Vad jag förstår är utskottetöverens om det målet. Men reservanterna är intenöjda med de åtgärder som görs . Det finns enbra redovisning i betänkandet för vad som har hänt.Reservanterna vill bl.a. införa fängelse istraffskalan för eget bruk vid ringa narkotikabrott.De vill också göra området för vad som kanbedömas som ringa narkotikabrott snävare. Detsistnämnda behandlas även i reservation 3 som detre borgerliga partierna står bakom.Nu har vi fått en redogörelse för vad JerryMartinger anser vara ringa narkotikabrott och atthan anser att inriktningen skall vara ett snävareområde. Kanske även de andra partierna stårbakom detta.Under förra behandlade vi liknandemotioner. Vi redogjorde då för den praxis somanses gälla på området. Vi ansåg då att det intefanns anledning att frångå vårt ställningstagandefrån . Utskottets inställning i denna frågahar inte ändrats i år.Frågan om fängelse i straffskalan har vi ocksåbehandlat i kammaren tidigare -- senast förra året.Vi menade då, liksom vi gör , att vården avmissbrukare borde i princip åvila ochsjukvården. Döms man däremot till fängelse ellerskyddstillsyn och har missbruksproblem,skall man naturligtvis kunna beredas vård inomkriminalvårdens ram. Vi menar att dessaöverväganden talar mot att låta fängelse ingå istraffskalan för enbart eget bruk av narkotika.Herr talman! Kampen mot narkotikabrottslighetenär en av de viktigaste kriminalpolitiska uppgifterna.Det är vi också överens om här i kammaren. Frånsamhällets synvinkel vet vi också att missbruket kanfå förödande konsekvenser. Vi vet att det medförmycket lidande för missbrukarna. Vi vet också attdet medför en omfattande kriminalitet som oftafinansieras med hjälp av stölder, rån ellerprostitution.Vår kontroll av narkotika påverkas av situationen iandra länder. Därför tycker jag attnarkotikakonventionen, som innebär enförstärkning av det internationella samarbetet, ärmycket bra. En huvudpunkt i konventionen ärkriminaliseringen av gärningar som innebär biståndtill att omsätta vinster från olaglignarkotikahantering eller hjälp att på annat sättdölja vad sådana tillgångar kan komma från.Konventionen medför också en starkareinternationell kontroll avnarkotikaframställningen. Också detta är mycketviktigt för en effektiv prevention.Herr talman! Med det anförda vill jag yrka bifall tillutskottets hemställan samt avslag på samtligareservationer.Anf. 125 ():Herr talman! försvararutskottsmajoritetens inställning och polemiserarmot de borgerliga partiernas krav att fängelse skallingå i straffskalan för eget bruk av narkotika vidringa narkotikabrott. Men jag tycker att Ulla-BrittÅbark gör det med utgångspunkt i en felaktigbeskrivning av vad det är vi egentligen menar.Också vi anser, , att det ärsocialtjänsten och sjukvården som i första handskall handha vården av missbrukare.Också vi menar att om det inte är påkallat att dömatill annat än böter, skall man naturligtvis inte göradet. Men vi menar därutöver att det skall varamöjligt att använda det som kallas detstraffprocessuella tvångsmedlet kroppsbesiktningför att säkra bevisning vid misstanke om eget brukav narkotika.Vi anser också att det skall vara möjligt att döma tillvård, i första hand kontraktsvård och skyddstillsynmed föreskrift om behandling. Det kan man alltsåinte göra, om inte fängelse ingår i straffskalan.Det är i det sista momentet som reservanterna ochutskottsmajoriteten skiljer sig åt. I första och andramomentet är det ingen skillnad.Anf. 126 ():Herr talman! sade att vi äröverens om det mesta. Då är det litet förvånandeatt vi inte skulle kunna vara överens om kraven ireservation 2, eftersom det visar sig att debestämmelser som finns inte är tillräckliga för attklara problemen.Vi är övernes om problemanalysen. Vi är överensom att man måste vidta alla åtgärder som går attvidta. Här har vi ett område där det är alldelesuppenbart att det fattas ett inslag i lagstiftningenoch samhällets möjligheter att reagera. Varför,, inte ta det återstående steget, såatt vi kan göra de insatser som vi är överens om attvi måste göra?Anf. 127 ():Herr talman! Jag tackar för devackra orden beträffande den första delen av mittanförande. När det gäller den andra delen är det juså att den politik som förespråkats av de borgerligapartierna skiljer sig från den politik somsocialdemokraterna för, så till vida att vi kräver avmissbrukarna att de skall låta bli narkotikan.Att ställa krav i det här sammanhanget ärdetsamma som att bry sig om. Vår politik innebäralltså att vi bryr oss om de människor som är på vägatt hamna i social misär. Den socialdemokratiskasynen på missbrukarna är mer cynisk.Socialdemokraterna förespråkar en låtgåpolitik.Man bekymrar sig inte om människorna iriskzonen. Det är först när de stackars människornahar etablerat ett allvarligt missbruk som man ärberedd att ingripa, men då är det ofta för sent.En narkotikapolitik som helt bygger på attmissbrukare frivilligt skall söka vård är inte någonbra narkotikapolitik. Vi vet av erfarenhet att det ärmycket ovanligt med frivillighet i det häravseendet. Därav kan vi dra slutsatsen attmotivationen att söka vård inte är någonting somkommer inifrån eller som uppstår spontant utan atten sådan motivation i hög grad är en spegling avomvärldens attityd och förhållningssätt gentemotmissbruket och missbrukaren.Så ett tryck på narkotikamarknaden enligt denmodell som jag har talat för bör därför leda till enstörre benägenhet att söka vård, inte tvärtom. Jagskulle gärna vilja veta av : Vad ärskälet till att socialdemokraterna inte villgenomföra en effektiv kriminalisering avnarkotikamissbruket, dvs. varför vill man inteinföra fängelse i straffskalan för eget bruk vid ringanarkotikabrott? Vad är skälet till detta?Anf. 128 ():Herr talman! Skälet, , är att vi trorpå människorna. Vi tror att man kan uppmuntramänniskor till att göra det bästa för sig själva. Vitror alltså inte på ett hårdare samhälle. Vi vill ha ettmjukare samhälle.Det jag nu sagt utgör också svar på det som AndersSvärd och har pratat om. Vi tror påmänniskorna. ''Vad vi egentligen menar'', säger . Hansäger också ''vi är alltså överens'', men det är vi juinte. Vi skiljer oss åt i frågan om att stifta hårdarelagar, och det är en punkt som är ganskafundamental, tycker jag.Anf. 129 ():Herr talman! Tror på människorna gör vi också,men jag vill påstå att vi bekymrar oss mer om hurdet går för de enskilda människorna, dvs. i det härfallet missbrukarna, genom att vi vill göraingripandena i ett så tidigt skede att de inte kommeratt hamna i allvarligt missbruk.Med den effektiva kriminalisering som jag pratarom, dvs. att man inför fängelser i straffskalan föreget bruk vid ringa narkotikabrott, blir det störremöjligheter till tidiga ingripanden. Och det tidigaingripandet har en helt avgörande betydelse, av tvåskäl.För det första är naturligtvis möjligheten att hejdaett påbörjat missbruk med åtföljande brottslighetstörst innan ett drogberoende hunnit utvecklas ochett missbruksbeteende har befästs.För det andra kan man naturligtvis begränsanarkotikans vidare utbredning genom tidigtuppdagande och ingripande mot det enskildamissbruket, därför att i de flesta fall sker ju faktisktspridningen från missbrukaren till personer imissbrukarens bekantskapskrets just i början avden s.k. missbrukskarriären.Anf. 130 ():Herr talman! En enkel fråga till att kampen motnarkotikan har varit så framgångsrik i inte kan pröva det nya greppet att också införafängelse i straffskalan för eget bruk av narkotika vidringa narkotikabrott?Anser inte -- som kommentar tillreservation 3 -- att gränsen för vad som är ringanarkotikabrott har förskjutits uppåt, så att den inteär densamma som 1985 sade att denskulle vara?För övrigt, herr talman, vill jag för folkpartietliberalernas del säga att vi ställer oss bakom detupprop i narkotikafrågan som har gjorts av en radföreningar.Anf. 131 ():Herr talman! säger att vi skall haen vård som är human, som sätter människan icentrum. På den punkten tror jag inte att det finnsnågra delade meningar.Vad som emellertid är allvarligt är ju att tillmissbrukets karaktäristika hör att man förnekar.Därför kan ingen vård sättas in. Alltså kan man intetillämpa någon human vård på den som inteerkänner sig ha något problem.Där kommer straffskalan in, möjligheten attundersöka och belägga och få fram ett konstateratbruk/missbruk och kunna sätta in den humanavården, som vi vill göra. Man måste kunna hitta enmöjlighet att få människor under behandling. Dethjälper inte hur humana vi vill vara, om vi inte harnågra att behandla.Anf. 132 ():Herr talman! Jag tror nog att den narkotikapolitiksom vi har och som vi har beslutat om iriksdagen är bra. Jag tror på den.Jag tror som sagt på människorna. Jag tror på demänniskor som jobbar med missbrukare. Jag trorpå de människor som är med igatulangningsgruppen som är tillsatt här iStockholm. Jag tror på ATHENA-gruppen, bl.a.Jag tror att den gör ett mycket mycket bra jobb ochanser att den skall få fortsätta med det. Vi skall inteha fängelsestraff för ringa narkotikabrott.Anf. 133 ():Herr talman! Alla vill vi naturligtvis tro på debeslut vi fattar och vill tro att de är tillräckliga. Menalldeles uppenbart är det så att människor i olikaföreningar, poliser m.fl. menar att det är absolutnödvändigt att vidta ytterligare åtgärder.Uppropet som jag tidigare citerade ger klara beläggför det. Bakom detta står människor som vet exaktvad det handlar om och som inte känner behov avatt försvara något beslut man har fattat. Det är folksom jobbar med människor i en besvärlig situation.Då behövs de åtgärder som vi har föreslagit.Anf. 134 ():Herr talman! sade inledningsvisatt hon instämmer i det som jag sade i första delenav mitt huvudanförande. Av vad jag där sadeframgick att situationen i aldrig har varit sådålig som när det gäller missbruk.Mot den bakgrunden vill jag ställa frågan till : Anser inte att detbehövs några ytterligare åtgärder alls motnarkotikan, trots den kraftiga ökning av missbruketsom hon då håller med om att vi har fått?Anf. 135 ():Herr talman! En liten rättelse till instämde i den internationella delen av hansanförande och inte i någonting annat.Anf. 136 ():Herr talman! Då är min fråga till att missbruket har ökat iSverige eller att det har minskat? Anser Ulla-BrittÅbark att antalet narkotikabrott har ökat eller attde har minskat?Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )17 § Ingripande av polisFöredrogsjustitieutskottets betänkande1990/91:JuU36 Ingripande av polis (prop.1990/91:129).Anf. 137 ():Herr talman! Vi skall nu behandlajustitieutskottets betänkande nr 36 som heterIngripande av polis. Bakgrunden till dettabetänkande är en proposition som bygger på tvåskrivelser från till regeringen.Där begär dels att få utföragenerella identitets- och fordonskontroller, delsmöjligheter att ingripa mot deltagare i enfolksamling som allvarligt stör den allmännaordningen.Regeringen har remissbehandlat skrivelserna.Regeringens förslag innebär att polisen gesutvidgade möjligheter att ta med personer tillförhör som befinner sig inom ett område ianslutning till platsen där ett allvarligt brott nyligenförrövats och som inte frivilligt följer med tillförhöret. Dessutom föreslås en utvidgad möjlighetatt utföra husrannsakan för att söka efter den somskall gripas, anhållas eller häktas som misstänkt förett grovt brott. En sådan husrannsakan får då görasi transportmedel på en plats där det finns särskildanledning att anta att den som kan misstänkas förbrott kan komma att passera.Ytterligare ett förslag gäller ändrade regler ipolislagen som ger polisen rätt att undersökatransportmedel för att söka efter den som avvikitefter att ha intagits på en kriminalvårdsanstalt ellersom har avvikit från en sjukvårdsinrättning.Vi i liberalerna har förståelse för attregeringen önskar ge polisen godaarbetsmöjligheter. Men vi menar också att varjegång polisen ges utvidgade befogenheter måste detmycket noga vägas mot den enskilda individensbehov av skydd för sin integritet.Polisen har befogenheter att ta medpersoner för förhör som befinner sig på platsen förbrott. Vad regeringen nu föreslår är en kraftigutvidgning av polisens rätt att med tvång ta medpersoner till förhör.Området inom vilket polisen får befogenheter att tamed personer kan vara ett helt bostadsområde, enstadsdel eller ännu större områden på landsbygden.Beskrivningen i propositionen är så öppen attområdet kan bli mycket stort. Det finns inte hellersärskilt avgränsat hur efter brottet somdessa befogenheter gäller. Det betyder att polisenflera timmar efter det att ett allvarligt brott begåttskan ta med en person med tvång som befinner signågon kilometer från brottsplatsen. Det kan t.o.m.vara en person som anlänt till området efter brottet,som på det här sättet tvingas med till polisstationen.Vi menar att personer som själva inte är misstänktaför brott, inte på lösa grunder får utsättas föråtgärder som har karaktär av tvångsmetoder.Regeringens förslag innehåller inte heller någongenomarbetad analys om varför förslaget skall se utpå just det här opreciserade sättet.Vi menar även att det är tveksamt om dessamöjligheter som polisen nu tilldelas, kommer attkunna medföra några större framgångar ipolisarbetet. En person som inte är misstänkt förbrott och som mot sin vilja medtas för förhör, hankommer förmodligen inte att komma ihåg någravärdefulla detaljer vid polisförhöret.Mot bakgrund av vad jag nu har sagt menar vi attförslaget om utvidgade möjligheter att medtapersoner till förhör, som det nu ser ut, inte kantillstyrkas. Det framgår av vår reservation nr 1,vilken jag härmed yrkar bifall till.Däremot godtar vi propositionens förslag att ifordon söka efter personer som avvikit eller somskall anhållas.Herr talman! När det sedan gällerrikspolisstyrelsens skrivelse som handlar ompolisens möjligheter att ingripa mot deltagare ifolksamling som allvarligt stör den allmännaordningen, väljer regeringen att här inte föreslånågon lagändring. I stället lämnar justitieministernen motivering till den befintliga lagstiftningen. Vimenar att detta förfaringssätt är olyckligt.Justitieministern har självfallet rätt att utvecklainnebörden i gällande lagstiftning, så länge hennesuttalande inte leder till att lagstiftningen påverkasoch får ett ändrat innehåll.Vad som gjort att vi i liberalernareagerat är, att justitieministern går in och styr påett område där rättsläget är oklart. Beläggen för atträttsläget är oklart är många. Rikspolisstyrelsenredogör för det rådande rättsläget och kommerdärvid fram till att lagstiftningen inte täcker vad deanser sig behöva göra för att upprätthålla allmänordning och säkerhet. Deras brev går ut påkonkretat lagändringar i såväl sompolislagen.När regeringen sedan får den här skrivelsen måsteman tolka regeringens agerande som om de ansågrättsläget oklart, eftersom regeringen sänderskrivelsen på remiss. Om regeringen ansetträttsläget klart hade denna åtgärd aldrig behövtvidtas. Dessutom är bakgrunden tillrikspolisstyrelsens skrivelse JOs granskning ochåtgärder med anledning av Stockholmspolisensmetoder. JO har i två ärenden tagit ställningtill massomhändertaganden somStockholmspolisen företagit i samband meddemonstrationer.I det första fallet åtalade JO en kommissarie förmyndighetsmissbruk alternativt vårdslösmyndighetsutövning. I det andra fallet kom JOfram till att misstanke för brott fanns, men JOkunde inte utkräva något straffrättsligt ansvareftersom det inte kunde kartläggas vem som fattatbesluten om åtgärder.Det finns dessutom ytterligare ett ärende somaktualiserades när kvalifikationsmatchen mellanSverige och spelades 1989. JO har härfunnit misstanke om brott och inlettförundersökning, men förundersökningen är ännuinte avslutad. Vidare har professor i Förvaltningsrättslig tidskrift nr 2 pekat påatt tillräcklig utredning inte fanns när det gällerpolisingripandena jämförda med regeringsformensfri- och rättighetsbestämmelser ochbestämmelserna om demonstrationsfrihet.Jag menar att den här genomgången visar atträttsläget är oklart. Trots detta går alltsåjustitieministern in för att, med hjälp av endetaljerad diskussion om hur man skall se påingripanden vid störande av allmän ordning,försöka styra rättsutvecklingen. Justitieministernborde ha avvaktat domstolens dom och JOs slutligaställningstagande i den pågåendeförundersökningen. Det kan inte uteslutas attjustitieministerns redovisning av sina ståndpunkterkan uppfattas som en inblandning från regeringenssida i en förestående rättegång. Jag kan inte låta bliatt här på nytt nämna att professor i sinartikel också pekat på det olyckliga i attpropositionen läggs fram före JOs slutligaställningstagande. Han menar att det blir enolycklig press på . Även samrådet medJO-ämbetet och polisen om innehållet ipropositionen kan uppfattas som ett försök frånregeringens sida till indirekt styrning avmyndigheternas handlande.Hela den här hanteringen är olycklig och vi hardärför inte kunnat ställa upp bakom utskottetsskrivning, utan har en egen motivering underreservation 4.Anf. 138 ():Herr talman! Mänskligt sett är detta det sistaanförande jag har, och den sista debatt jag deltar i,i den här kammaren. Jag vill till protokollet fåantecknat ett tack för alla goda och stimulerandemeningsutbyten med mina utskottskamrater.Herr talman! har på ett bra sätt gjorten bakgrundsteckning till den här propositionen.Vad hon glömde, och vad man kanske skall pekapå, är att propositionen faktiskt emanerar urverkliga händelser.I den ena delen som tar upp ändring irättegångsbalken gäller det husrannsakan itransportmedel. Denna händelse var dennedskjutning av två poliser på som dennumera så berömde Ursut gjorde sig skyldig till.Polisen spärrade då av och upprättadenågon slags check-point och detta stred emoträttegångsbalken.Vi har i utskottet haft ett förslag från regeringenatt titta på. Vi konstaterar att regeringen föreslåratt sådana här kontroller i fortskaffningsmedel skallfå förekomma när det gäller personer som skallgripas och anhålls eller häktas för brott.Det vi moderater pekar på i reservation 2, och somär viktigt, är att vi tycker att regeringen sätterribban alldeles för högt, dvs. man avgränsar dennakategori till dem som har begått brott som ärstadgat lägst fängelse för. Det är alldeles förhögt. Det finns fem eller sex brott i brottsbalkensom det är tal om här. Det är mycket grova brott.Herr talman! Problemet med dessa brott är att ivissa fall kan det icke avgöras om det är ett sådantbrott förrän gärningsmannen är hörd och han ärstrax efter gärningen på flykt. Då är det någotbesvärligt att avgöra huruvida ett sådant brott somavses i lagstiftningen har förelegat.Jag tänker exempelvis på ett rån som förövas.Gärningsmannen löper ut ur lokalen med enhagelbössa under armen och försvinner i en bil. Varrånet att anses som grovt? Då stadgas fyra årsfängelse. Eller var rånet icke grovt? Enligt högstadomstolen avgörs detta av huruvida det lågpatroner i loppet eller icke. Det är alltså inte enbartfrågan om det var ett skarpt vapen eller enblindgångare, utan om det var ett skarpt vapen medpatroner i loppet. Därmed kan polisen ickeanvända denna lag som vi nu skall taställning till och besluta om, eftersom man icke harfått tag på gärningsmannen och undersökt hansvapen.Herr talman! Jag vill allra sist säga till det nog är bra med noggranna och genomtänktaanalyser. Jag skall väl ändå avsluta min sejour ikammaren med att ge regeringen en delerkännanden. Den har ju här haft kanske den bästaav alla analyser, nämligen verkligheten somkartbok.När den socialdemokratiska regeringen talar omverkligheten, då ställer vi moderater omedelbartupp. Men här tycker vi att ribban är satt för högt.Herr talman! Jag stöder alla reservationer medmoderata namnunderskrifter och avrundar mittinlägg med att endast yrka bifall till reservation 2.Anf. 139 () replik:Herr talman! Till vill jag säga attfolkpartiet har godtagit regeringens förslag när detgäller att eftersöka bilburna personer som skallanhållas eller häktas, som har rymt från fängelseosv.Den analys som jag efterlyste gällde möjligheternaatt med tvång ta med sig personer från mycket storaområden. Om det begås ett brott i en viss stadsdelkan enligt gällande bestämmelser den som befinnersig på platsen för brottet tas med till polisstation förförhör, om han eller hon vägrar att tala om vad somhar hänt. Vad regeringen nu gör är att utvidgaområdet för omhändertagande till exempelvis enhel stadsdel. Jag anser inte att regeringen harutvecklat motiven till att området måste utvidgas pådetta sätt. Det saknas en analys.Anf. 140 ():Herr talman! En av polisens viktigaste uppgifter äratt upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Omdet är vi överens här i kammaren. Det innebär attlagstiftningen måste ge utrymme för nödvändigaingripanden i detta syfte. måstelagstiftningen vägas mot den enskilda människansfrihet och integritet.Under den allmänna motionstiden väckte jag ochAnders en motion med begäran tillregeringen att lägga fram ett förslag till riksdagenom att polisen ges nödvändiga möjligheter attomhänderta personer som stör allmän ordning. Vigjorde det mot bakgrund av den händelse som harnämnts , nämligen polisens agerande isamband med i fotboll mellanSverige och på i september 1989.Polisen ingrep vid det tillfället mot ett antalfotbollssupportrar -- också benämndafotbollshulliganer -- i . Polisensagerande ledde till att justitieombudsmannenkritiserade gripandet av hundratals engelskafotbollssupportrar i . Samtidigtgreps några svenska värnpliktiga, två grekiskajournalister och en tysk banktjänsteman.På JOs uppdrag utredde en åklagare polisensagerande. Resultatet blev att åtta polisbefäl iStockholm delgavs misstanke om brott. Detta i sintur ledde till att det uppstod tveksamhet blandpoliserna om möjligheterna att ingripai upploppsliknande situationer.Centern motionerade om en ändring av lagen föratt möjliggöra nödvändiga ingripanden från poliserutan att de riskerade att bli åtalade. Vidden tidpunkten trodde vi att det var nödvändigtmed en lagändring. Antagandet baserades pårikspolisstyrelsens skrivelse till regeringen i vilkenockså hade föreslagits ändringar i polislagen. Ännuär detta ärende, som tidigare nämnts, inte avslutat.Under utskottsbehandlingen har vi i fåttklart för oss att en lagändring inte för dagen ärnödvändig. Skälet är propositionens redovisning avde nuvarande lagenliga möjligheterna att ingripa.Redovisningen visar att de möjligheter som vibegärt skall finnas redan finns. Ävenrikspolisstyrelsen har ändrat uppfattning och anserinte heller att det för dagen är nödvändigt med enlagändring. Därför känns det inte rätt för oss icentern att kräva det.Däremot kritiserar vi i likhet med detsätt varpå ärendet har handlagts. I reservation 4trycker vi på det olyckliga förfaringssättet, som kanuppfattas som en inblandning från regeringen i enförestående rättegång. Det samråd som har ägt rumkan också uppfattas som ett försök från regeringentill indirekt styrning av myndigheternas handlande.När jag funderade över detta ärende erinrade jagmig en debatt ganska här i kammaren omrattfyllerilagstiftningen och dess tolkning.Debatten ägde rum . Frågangällde varför lagen tolkas så olika som den faktisktgör i skilda tingsrätter. Vad sägs egentligen i lagen?Har vi tolkat den rätt?