prot · GE0958 · 1991-02-07 00:00:00 — Saken blir egentligen inte bättre,eftersom nu medger att det harvarit omfattande diskussioner när man har gjortplattformen och att man då kom till slutsatsen attvad avser miljön skulle man inte ha någonskiljelinje.Men på de andra punkterna skulle det angesskiljelinjer, och man säger att skiljelinjen i svenskpolitik -- inte i svensk samhällsdebatt utan i svenskpolitik -- går mellan å ena sidan socialdemokratinoch å andra sidan ''dem som'' -- och så talas det dåom dem som vill att bara företagen och kapitaletskall ha det bra genom EG-anslutningen, som villanvända arbetslösheten som medel, som vill attklyftorna skall öka, som vill att pengarna skall spelastörre roll när det gäller att få vård och annatsådant.Det visar att det är väldigt väl uttänkt hur man skalllägga upp det. Å ena sidan de goda krafterna somvill allt väl och å andra sidan de krafter som villförsämra. Man beskriver det inte så att våra medeloch våra förslag leder till att det blir sämre, utanman menar att vi vill göra det sämre för svenskafolket.Jag undrar: Är det verkligen just mot väljarna? Ärdet just mot oss politiker som kår, även motsocialdemokraterna själva, att lägga uppvalrörelsen på det sättet?Det är inte första gången, utan det har varit så gångpå gång att man ifrågasätter det ärliga uppsåtet hosandra människor. Vi i de andra partierna jobbaroch sliter precis lika mycket som ni, vi är ute pågator och torg och träffar människor och vet precisvad folk tycker, och vi vill naturligtvis göra detbättre för alla medborgare. Partierna kan ha olikamedel att uppnå det. Låt oss diskutera de medlen.Jag har aldrig någonsin i hela mitt politiskaverksamhetsliv ifrågasatt socialdemokraternasuppsåt. Däremot har jag kritiserat er hårt för demedel som ni använder och för de resultat som niåstadkommer.Jag önskar att det åtminstone i dennagrundläggande fråga skulle vara möjligt att få tillstånd en annan tingens ordning i svensk politik.Även om jag erkänner att också vi i de andrapartierna gör övertramp och gör fel, tycker jagtyvärr att det finns mer av systematik hossocialdemokraterna. Jag tror att det beror på att detär när man sitter i maktställning och är väldigtmycket för att behålla makten som man tyvärr blirlitet grand anfrätt av moraliska defekter. Jag troratt det är makten som sådan som gör det. Jag tyckeratt det är beklagligt och jag tycker att det är synd.Anf. 89 () replik:Herr talman! Det är uppenbart när man lyssnar tillBirgit att hon anser, trots vad hon sadealldeles mot slutet, att övriga partiers företrädare ärärligare än det socialdemokratiska partiets. Jagtycker att därmed ger uttryck för enväldigt dålig etisk hållning. Är det verkligen barasocialdemokraterna som är de stora busarna isvensk politik? Jag är mycket mycket förvånad överatt uttrycker sig så som hon hargjort i de här inläggen.Sedan skulle jag egentligen vilja debattera meramed , men hon har kanske inte merreplikrätt. Om en regering finner att man inteklarar att genomföra det man hade räknat med, fårman i så fall ändra sig och öppet erkänna att därlyckades man inte? Jag erinrar om att de borgerligapartierna hade avgivit olika löften som de intelyckades genomföra under de borgerligaregeringsåren.Är det över huvud taget möjligt att i efterhand fåändra sig, när man finner att förutsättningarna intelängre finns för handen? Jag tycker att det är väldigtviktigt att fundera också i de banorna. Gör man intedet, är jag rädd för att det kommer att bli en mycketsmutsig valkampanj, den som väl redan har börjatoch som kommer att hålla på i drygt ett halvår.Andre vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 90 ():Herr talman! Först vill jag instämma med BarbroWesterholm. Risken med en sådan här debatt är atten del lämnar kammaren därför att de kommer sist.Till vill jag säga att enligtriksdagens guider har gymnasieelever aldrig haft såtrevligt som när vi inför dem tillsammansrannsakade oss själva och våra partier. är detsagt här, så har man fått berömma sig själv också.På tal om politikerföraktet vill jag säga att jagunder de gångna åren har undrat varför vår finekulturminister attackeras i massmedierna medkraftuttryck och t.o.m. svordomar mer än densenaste tidens spöke . Såpolitikerföraktet finns inte enbart hos de okunniga.Jag tänkte i mitt anförande huvudsakligenuppehålla mig vid personvalen, som enligt vissasuppfattning tydligen löser alla problem, när tron påden representativa demokratin sviker ochpolitikerföraktet ökar i styrka. På den senaste tidenhar den finska varianten av personval vunnit gehör.Jag har läst motionerna till årets riksdag och tänkteta till orda i det ämnet.Finland har mest långtgående personval.Först kandiderar man inom partiet för att bligodkänd som partiets representant. Sedannominerar partiet ett antal kandidater, utanrangordning. Kandidaterna presenteras vid valetpartivis i bokstavsordning efter efternamnet.När valet äger rum har varje kandidat ett nummer,och väljaren har i handen en valsedel där han/honantecknar sin kandidats nummer. Man tvingassåledes att rösta på en person.Därefter räknas antalet röster som varje parti harfått. Fördelningen av mandaten mellan partiernabestäms i princip på samma sätt som i , fastmed ett annat genomförelsetal. Utjämningsmandatfinns inte, men valförbund mellan partiernaexisterar.Men sedan kommer den avgörande skillnaden. Föratt kunna bestämma vilka av partiets kandidatersom valts in, räknar man antalet röster perkandidat. De kandidater som har fått mest rösterblir valda. Det spelar ingen roll vilken statuskandidaten har eller har haft inför valet. Fleraetablerade politiker kan slås ut av nya, t.ex. sådanasom har anslutit sig till partiet året innan. Det kanvara bra. Men bland dessa nya finns ofta kändapersoner från TV, nöjesvärld, idrott osv.Statsrådet, före detta statsråd och partiledarebrukar klara sig hyfsat. Däremot lever vi vanliga,hårt arbetande, förtroendevaldamed breda kontakter till vanligt folk farligt.Folkpartiet med i spetsen, en delmoderater -- jag kan inte riktigt tydapartimotionen -- och t.o.m. en delsocialdemokrater och centerpartister är fångade avdet finska personalvalssystemet.I början av mars avgörs det finska riksdagsvalet. Ca2 000 kandidater och 18 partier skall kriga om 200platser i den finska riksdagen.Riksdagskandidaterna har satsat inledningsvis ensumma på . i förpropaganda för attsaluföra sig själva. I storstadsområden börkandidaten satsa 200 000--. Pengarsamlas för det mesta in från sponsorer, företag,organisationer och enskilda. Det är inte ovanligtmed stora privata banklån -- för nykomlingar är dethelt avgörande.Jag glömmer aldrig en bekant som tog ett banklånpå motsvarande . i dagens penningvärdeoch som förlorade sin plats i det hägrandeparlamentet med några futtiga röster.Vederbörande fick närmast en kollaps, inte bara pågrund av ekonomiska bekymmer men för att hanfick slå sig blodig mot sina egna partikollegor.Liknande erfarenheter har jag hört från andra somhar beskrivit valkampanjen som något på gränsentill smutsig. I ett personalval är det den närmastepartivännen och riksdagskollegan som ärhuvudmotståndare. För blir dett.ex. , alltså inte någonsocialdemokrat i Stockholm.Riksdagskandidaten måste ha goda kontakter medmassmedia, vänner inom tryckeribranschen för attframställa dekaler, broschyrer osv. och inte minstvänner inom bank- och penningvärden. Dessutommåste organisationen omkring kandidaten ge sittensidiga stöd. En riksdagskandidat skall ha enstödgrupp bakom sig. Kampanjgruppen börorganisera sig före valet och dra upp riktlinjerför personpropaganda. Den skall se till attvederbörande får lämpliga frågor i dagspressen ochatt valmötenas bänkar inte gapar tomma. Man skallspringa runt i valdistriktet, klistra märken, dela utpropaganda och tala med folk. Som mest har detförekommit, mig veterligt, 2 000 stödmedlemmar ien organisation för en personvalskampanj. Det harräknats ut att fem av sex väljare kan bearbetas såatt dessa ändrar sin felaktiga åsikt åt rätt håll.Observera att det inte främst gäller att tackla denpolitiska huvudmotståndaren ellermotståndarpartiet, utan det gäller att försöka roffaåt sig från sina egna partikollegor de röster som stårtill buds.Jag nämnde förkampanjen. Till den hör också attsända julkort i massor och lämpliga presenter.Kandidaten skall hellst ha en ståendekaffebjudning på ett lämpligt konditori. Med hjälpav tidningsannonser skall kandidaten inbjuda tillframtidsresonemang och pratstunder omvardagsproblem.Kandidaten bör ha gått igenom en mediakurs somhar kostat en rund summa. Vill han eller hon skapaen helt ny ''image'' kostar det ännu mera.Stödgruppen bör ha planerat in en show som gårhem. I annat fall kommer det inte folk tillvalmötena. I slutet av kampanjen måstevederbörande vara påhittig och idérik och t.ex. delaut klistermärken med en slogan och ballonger medkandidatens ansikte. Ju mera luft desto bredareleende.Allt är förgäves om inte kandidaten har lyckats fåmed sitt ansikte i TV-rutan. Helst bör kandidatenvara med i en frågelek, inte som politiker, somtyckare eller expert av något slag.Jag behöver inte ytterligare argumentera för att jagär motståndare till det finska personalvalssystemet.Anses personalval nödvändigt -- och något måstegöras -- bör man använda det belgiska systemetmed möjlighet att rösta på ett parti.Till slut en tankeställare. Trots att man har det mestlångtgående personvalet i är valdeltagandeti 10--lägre. De valda tittar medlängtan på de svenska systemet med låna listor.Anf. 91 () replik:Herr talman! sade att man igymnasiet aldrig har haft så trevligt som närsocialdemokraterna presenterade sin politik. Detbetvivlar jag inte alls. Jag tror att vi inom allapartier är utomordentligt skickliga på att införskolklasser presentera vår politik. Där finns detegentligen inte några problem. I stället är det väl ivilken utsträckning vi talar sanning.När man diskuterar etik i politiken bör man skiljapå några saker. För det första är det vilka etiska ochmoraliska krav som skall ställas på politikern, dvs.politikern som agerande och som människa. Fördet andra vilka etiska krav som skall ställas pådebatten, dvs. vilka debattregler ochdebattmetoder som vi skall anse etiskt acceptabla.För det tredje vilka krav som skall ställas på denpresenterade politiken -- särskilt diskuterat detta -- dvs. hur förljugen får den ochhur sanningsenlig bör den vara. Det är alltså fråganom tre olika slags etik. Jag håller mig i huvudsak tillpersonen.Jag vill påpeka att det ökade misstroendet motpolitiker förmodligen hänger samman med deraspersonliga leverne. Vi har haft en del affärer undersenare år som starkt har bidragit till att minskaförtroendet. Uppfattningen är att större moraliskakrav bör ställas på politiker än på flertalet avväljarna. Ett minimikrav är naturligtvis att vipolitiker är de första som följer de lagar ochförordningar som vi själva har varit med att beslutaom.Barbro och jag var med på ettsymposium i som just handladeom etik. Där var en mycket kvalificeraddeltagarförsamling. Professorn i filosofi i LundGöran sade att man borde för att klarasig mot påståendet att man ljuger alltid gardera signär man ställer ut löften och klart ange under vilkaförutsättningar man avgivit ett löfte. Då skulle manklara sig mot beskyllningar för att svikit löften. Detär lätt att acceptera den argumenteringen.Men poängen är att mediefolket nöjer sig inte meddetta. De kommer fortsätta att fråga om skattenskall höjas eller sänkas. De nöjer sig inte förrän dehar fått ett svar, och tycker att man är en dåligpolitiker som inte kan ge ett klart svar, även om deti realiteten är omöjligt att ge ett klart svar.Bo Rindensjö, statsvetare i , menar deatt vi får acceptera lögnen i politiken. Det är intemärkvärdigare än att vi accepterar lögnen vidförhandlingsbordet. Arbetsdomstolen har sagt attdet är fullt schyst att framföra felaktiga uppgifter.Men jag accepterar inte det. Vi talar olika språk.Gunnar talade om rävlyespråk, dvs. attdet finns flera utgångar som kan tolkas på olika sätteftersom det inte går att säga något bestämt.Vad man än tycker om detta måste det minskadeförtroendet för politiker dock till stor del bero påoss själva.SocialpolitikAnf. 92 ():Herr talman! tog jag emot etttelefonsamtal från en förtvivlad pensionär. Jag ären av de där 150 000 utslagna som tidningarnaskriver om, berättade han och fortsatte:Jag är nu och f.d. statstjänare. Jag harvisserligen fått ökade inkomster med . Men mina utgifter, fortsatte han, har stigitännu mer. Så här ser det ut. Hyran har ökat med350 kr. Jag har två regelbundna läkarbesök imånaden. Medicinen kostar30 kr. mer, färdtjänsten . mer, ochmatkostnaderna har stigit med . Listan kangöras längre, påpekade han och fortsatte:Jag har försökt att nå de ansvariga statsråden, ellernågon av deras medarbetare påsocialdepartementet, men nekats komma fram påtelefon. Jag måste ju kunna få tala med dem. Dehar ju lovat att alla pensionärer skulle få det bättre,avslsutade pensionären.En av skatteomläggningens -- och inflationens --effekter är de kraftiga hyreshöjningarna. De somdrabbas värst är pensionärer med låg folkpension,utan ATP eller med låg ATP. Jag kan redovisa ännuett exempel från en av kommunerna i min valkrets:En ensamstående pensionär, utan ATP eller extratillgångar, får . Detta ger 5 655 kr.Efter hyreshöjningen är kostnaden förtvårumslägenheten upp i . Gränsen för socialbidrag är2 . Pensionären i fråga har således blivitsocialbidragstagare.Det är uppenbart att hyreshöjningarna blivit störreän vi hade väntat oss, erkände finansministern närhan talade i det hårt arbetslöshetsdrabbadeBlekinge.En socialdemokratisk tidningsinsändare i måndagsfrån inleddes med orden: ''måstesocialminister ingripa och rädda depensionärer som fångats i den skattefälla som detnya skattesystemet innebär för den som har ingeneller låg ATP och som har dyr hyra. ''Finansministern är alltså överraskad, och aktivasocialdemokrater talar om den ''skattefälla'' somskatteomläggningen lett till.När nu sanningen uppdagas kan det vara på sinplats att erinra om de varningar som vi moderaterupprepat under beslutsprocesserna. Vi har gång pågång påpekat att det inte handlade om någonskattereform i verklig mening. Eftersom det totalaskattetrycket förblir oförändrat, är det bara frågaom en omfördelning av skattebördorna. Dessutomsker detta på ett så felaktigt sätt att många flersvenskar än tidigare kommer att bli beroende avbidrag.Varningarna från vår sida var i högsta gradbefogade. Regeringen räknar med att 60 000personer snabbt måste kompenseras. I verklightenär det nog många fler, sannolikt betydligt närmareden uppgift om 150 000 personer som förekommit imassmedia. Dessa skulle alltså bli beroende avsocialhjälp, något som pensionärerna själva intevill. De är vana att klara sig på egen hand.Det är en destruktiv politik att handla så attbidragsberoendet ökar. Man skall klara sig på sinpension, likaväl som man skall kunna leva på sinlön -- utan att vara beroende av socialhjälp ellernågra nya bidrag.Socialdemokraterna saknar förmåga att bedömakonsekvenserna av sin egen politik. Vi ser spår avdetta inom andra områden inom socialpolitiken. Viläser nu illavarslande rubriker om tillståndet försjukvården här i , där bl.a. läkarepåpekar att många kan avlida i väntan på attkomma fram i sjukvårdskön.Ett annat exempel är äldrevården. I ett referat iExpressen erkänner statsrådetLindqvist att ''vi bortsåg från hur stor ensamhetenkan bli hos de riktigt gamla'', och att ''vi bortsågfrån att det behövs vårdformer mellan det egnahemmet och långvården''. Ja, sent skall syndarenvakna.Inställningen till ålderdomshemmen är ett tragisktexempel på hur det kan gå när politiker långt bortafrån människors vardag tror sig veta vad som ärbäst. Exemplet är inte unikt. Likadant agerarsocialministrarna på barnomsorgens område, sommin kollega skall belysa i sittanförande.Resultatet av den ålderdomshemsfientligapolitiken har lett till att många gamla, som skullebehöva den gemenskap och trygghet somålderdomshemmen ger, sitter isolerade ochotrygga i sina lägenheter eller tvingas ligga kvar påsjukhusen därför att det inte finns någon bravårdform att skrivs ut till.Jag har också noterat statsrådets oro föratt ÄDEL-reformen inte skulle kunna genomföraspå det sätt och inom den tid som han tänkt sig.Även här har vi moderater varnat för vad som kanhända i ekonomiskt svaga kommuner, när nufinansieringsansvaret förs ned till det lokala planet.I debatten då beslutet fattades, redovisade jagexemplet , där kommunalskattenkommer att behöva höjas med . för att klara densituation som ÄDEL-reformen m.m. kan leda till.Samtidigt visar jämförelserna länet runt attlandstinget kan tänka sig att sänka skatten med 4--. -- det utrymmet skall alltså överföras tillkommunerna. Det fattas alltså . för ,med en utdebitering som för närvarandeär . Skatten skulle alltså behöva höjas medytterligare . efter skatteväxlingen medlandstinget.Nu visar det sig att jag beskrev problemet iunderkant. berättade ansvarigasocialpolitiker vid mitt besök i kommunen, att detsaknas ytterligare 1 kr.Det finns fler glesbygdskommuner i vårt land medlikartade strukturproblem. Med det moderataalternativet till hälso- och sjukvårdens finansieringlöser vi dessa problem genom att vi inför en allmänobligatorisk försäkring som ger en riskutjämningöver hela landet.Socialdemokraterna tror att man kan lösaframtidens problem med gårdagens svar ochlösningar. Det kan man inte.De problem vi har framför oss kräver beslutsamhetoch en vilja att se problemen. Moderatasamlingspartiet är berett att ta det ansvar sombehövs. Det handlar om att anpassa vård ochomsorg till de enskilda individerna och att ge allamöjlighet till trygg och bra vård och omsorg utifrånderas eget val. Utmärkande för vår politik är attfinansieringen av grundläggande områden förblirgemensam och solidarisk, men valet blir denenskildes.Det är vår grundläggande uppfattning attinriktningen på socialpolitiken måste vara att skiljamellan finansiering och produktion av socialatjänster. En offentlig finansiering av vård ochomsorg behöver inte förenas med offentligamonopol på produktionen av dessa tjänster.Tvärtom bör enskilda och offentliga alternativ fåkonkurrera på lika ekonomiska villkor.Det handlar i mycket stor utsträckning om vem somhar den moraliska rätten -- rätten att bestämma hurmänniskor skall forma sina egna liv utifrånindividuella referensramar. Vi hävdar att denmoraliska rätten ligger i händerna på de enskildaindividerna och att det offentliga endast skallgarantera att denna rätt respekteras ochmöjliggörs.Anf. 93 ():Herr talman! Regeringens solidaritet med de stora,röststarka grupperna har omvittnats av många ikammaren under dessa debattdagar. Menlyhördheten för de små grupperna är mindre, demsom vi brukar kalla för ''det glömda '', dvs.eftersatta lågstatusgrupper. Jag vill i mitt anförandeta upp en av dessa små grupper, de glömda barnen,barn som lever i social och känslomässig misär, somvanvårdas och misshandlas, ofta på grund avmissbruk i hemmet. Dessa barn ger mycket tidigtsignaler om att de inte mår bra.Folkpartiet liberalerna har år lyft fram demest utsatta barnen i partimotioner och bl.a.betonat att den ökade barnmisshandeln, incest,missbruk bland tonåringar, våld och självmord tillstor del beror på att barnkompetensen harurholkats bland de myndigheter som skall fångaupp barnens varningssignaler. Den utvecklingenmåste vändas.Det är bra att regeringen har anslagit 8 milj. kr. tillsocialstyrelsen för att öka kunskapen om barn i detsociala arbetet. Men kunskaperna behöver ocksåökas och förbättras inom rättsväsendet. Det räckersannolikt inte med ökad kunskap, utan det behövsockså organisatoriska förändringar.Det är landstingen som har hand ombarnhälsovården, medan barnens hälsa till stor delär beroende av faktorer som primärkommunernaansvarar för. Det handlar om psykosocialahälsoproblem, skador på grund av omgivningensalkohol- och drogmissbruk, barnolycksfall,kostrelaterade sjukdomar och kvaliteten påbarnomsorgen osv. Det krävs därför ett mycketintimt samarbete mellan barnhälsovården ochsocialtjänsten.Det är mycket som talar för att barnhälsovårdenoch kanske också mödrahälsovården helt enkeltborde överföras till primärkommunal regi.Kommunerna skulle då också kunna få möjlighetatt samla verksamhet som berör barn, och dit hörnaturligtvis också skolhälsovården, i speciellabarnnämnder.Jag skulle vilja fråga: Är regeringen villig till attmedverka till organisationsmodeller där barnfrågorsamlas under en ledning, och är regeringen bereddatt lägga fram ett åtgärdsprogram för att stärkabarnkompetensen inom ,hälsovården och rättsväsendet?Ett samlat primärkommunalt ansvar borde ocksågynna skolhälsovården. Samarbetet i samband medskolstarten skulle förbättras och småkommunerskulle kunna inrätta kombinerade tjänster förläkare, sjuksköterskor och psykologer medbarnkompetens.Det är väl förhoppningsvis falska rykten som ståtti pressen om att regeringen är på väg att upphävaskolbarnens rätt till skolläkare. Det vore enkatastrof om regeringen öppnade möjligheten attavveckla den verksamheten. Det är ju t.ex. fleraolycksfall i skolan än i arbetslivet. Arbetsmiljön föreleverna är ofta bedrövlig med fukt, mögel, bulleroch extrem trängsel. Statistiken när det gällermissbruk, självmord och könssjukdomar är intesärskilt upplyftande när det gäller skolelever.Vi i liberalerna har varit pådrivande närdet gäller elevskyddet. Det är oerhört viktigt att detbyggs upp en kunskap om hur kroppsskadoruppkommer och kan förebyggas. Socialstyrelsenskulle ta initiativ till registrering av alla skadefallsom kommer i kontakt med hälso- och sjukvården,men den verksamheten har av olika skäl stagnerat.Inom företagshälsovården för vuxna är det jufullkomligt självklart att man skall registrerakroppsskador och att man skall vidta åtgärder så attde inte upprepas.Det här är viktigt inte bara för att förebyggaolycksfall, utan också för att upptäcka ochförebygga upprepad misshandel av barn, kvinnoroch åldringar. I visade det sig att 20 %av de s.k. skololyckorna orsakats av att barnenskadade varandra. Av 453 kvinnor som sökte förkroppsskador på visade det sigatt var misshandlade.I tisdags enades vi i socialutskottet om etttillkännagivande till regeringen om behov avåtgärder mot misshandeln av åldringar medanledning av en motion från liberalerna.För tre år sedan, då vi senast behandlade frågan iutskottet, fick vi uppgift om att hadeför avsikt att ta tag i problemet. I andra nordiskaländer har man kommit långt i fråga omkartläggning av misshandeln och åtgärdsprogram.Men här hade det hela runnit ut i sanden. Ingentingvar gjort och ingenting planerades.Inom parentes vill jag säga att det inte beror på attsocialstyrelsen inte bryr sig om att åldringarmisshandlas. Det är snarare ett uttryck för denorimliga arbetssituation som regeringen har skapatför det här verket. Snälla ni -- se äntligen till att detkommmer fram en genomtänkt plan- ochmålbeskrivning för verksamhet! Gesnabba och raka besked om vad som planeras ochse till att eventuella förändringar kommer i ett svep,så att man äntligen får arbetsro på socialstyrelsen.Det är väldigt viktigt.Tycker regeringen att det är viktigt att vi får merakunskap om varför människor skadas och hur manskall förebygga det? Och vad tänker regeringen i såfall göra åt saken?Folkpartiet liberalerna har ett alldeles utmärkt tipspå sikt. Om man inrättar ett folkhälsoinstitut skulleinsatser för folkhälsan kunna samordnas effektivtpå riksnivå. har man det uppsplittrat på en radmyndigheter, där den ena inte riktigt vet vad denandra gör.Jag vill avsluta med några ord om vårt absolutstörsta hälsoproblem, nämligen alkoholbruket. ''100 miljarder kostar supen'', somnationalekonomen uttrycker det isin färska beräkning. Det är lika mycket somstatens sammanlagda utgifter för bistånd,utrikespolitik, försvar, utbildning, forskning,kultur och massmedia.Det är bra att regeringen äntligen aviserat enalkoholpolitisk proposition , men visst ärdet märkligt att det behövt ta så .