prot · GE09115 · 1991-05-21 00:00:00 — Detär ingen god fördelningspolitik.Jag anser inte att vi till varje pris behöver efterliknaförhållanden i andra länder i den mån man där fören politik som inte överensstämmer med våravärderingar om en rättvis fördelningspolitik.Anf. 28 ():Herr talman! När det gäller synsättet har vitydligen helt olika utgångspunkter. Jag utgår frånatt bostäder är till för att bo i och inte i främstarummet, som statsrådet tycks utgå från, för attspekulera i och göra sig förtjänst av. Det är faktisktinte på det sättet.Nästan samtliga familjer i vårt land skaffar sig enbostad för att bo i den och inte i syfte att spekuleraeller göra sig förtjänst. Vi måste ändra på deninställningen. Där har vi kanske en pedagogiskuppgift att fylla, nämligen att förklara de rättaförhållandena.Anf. 29 Statsrådet ():Herr talman! Jag har precis samma utgångspunkt,nämligen att de flesta människor skaffar sigbostäder för att bo i. Men genomför man denordning som föreslår, kommerdet mycket snabbt att visa sig att en ganska litenmen desto mer aktiv grupp använder detta hål iskattesystemet för att göra jättelika vinster utan attbetala en krona i skatt. Jag är inte beredd attmedverka till detta.Jag konstaterar för övrigt att detta är ytterligare enfråga där det ställs krav på skattelättnader utan attdet finns en tillstymmelse till anvisningar hur dettaskall betalas. Det är ingen konst att sätta upp långaönskelistor och dela ut gåvor till höger och vänster,men det vore bra om man kunde få ettbesked om hur detta skall betalas. Vi kan inteplocka pengar ur tomma intet.Anf. 30 ():Herr talman! Moderata samlingspartiets samladeskatteförslag är finansierat. När det gäller justflyttskatten inbringar den ganska litet. Det är intefråga om särskilt stora belopp, och i dettahänseende kommer de inte att kullkasta någonsbudget.Vad jag är ute efter är att skapa en rättvisa och enbostadsmarknad som fungerar. Det kan inte vararimligt att man tvingas bygga fler bostäder i vårtland därför att inlåsningseffekterna blir så påtagligaså att människor inte kan, vågar eller vill flyttaeftersom de drabbas av en skatt, och t.o.m. en skattpå en förlustförsäljning. Så kan vi ändå inte ha det.Anf. 31 Statsrådet ():Herr talman! Jag konstaterar att tycker att det byggs för mycketbostäder i detta land. Jag delar inte denuppfattningen. Jag tycker det är bra att vi bygger såpass många bostäder som vi gör. De behövs.Vidare föreslår bl.a. att man skall draner på bostadsbidrag och andrabostadssubventioner som i första hand går tillmänniskor med låga inkomster. Det äruppenbarligen den typen av försämringar förlåginkomsttagare och barnfamiljer som skall betalade skattelättnader som vill ge förspekulanter och miljonärer.Anf. 32 ():Herr talman! I andra sammanhang kritiserarregeringen och socialdemokraterna detförhållandet att det finns lägenheter som inte bebosvarje dag . Men i dettasammanhang hälsar statsrådet uppenbarligen dettafaktum med tillfredsställelse. Det finns ungefär200 000 fler lägenheter än hushåll i vårt land. Dettavill statsrådet underblåsa genom att skrämmamänniskor att inte flytta när de egentligen skullevilja det.Anf. 33 Statsrådet ():Herr talman! Jag kan bara konstatera att detta varen intressant information till alla de ungdomar istorstäderna som har svårt att skaffa sig en bostadeftersom det råder bostadsbrist: avseratt dra ner bostadsbyggandet och anser att det finnsför många bostäder i detta land.Anf. 34 ():Herr talman! Om vi nu skall gå in på en annanfråga, som statsrådet uppenbarligen är intresseradav, kan vi nog konstatera att det nya lånesystemetmed räntelån kommer att förhindra att bostäderöver huvud taget byggs på landsbygden. Vem vågarikläda sig en skuld på 1 milj.kr. som efter några årkryper upp till 1,5 milj.kr. Dettaförhållande tror jag inte är möjligt att förklara ensmed den bästa pedagogik.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på frågorna 1990/91:575 och 577 omrättsläget i visst slags brottmålAnf. 35 Justitieminister ():Herr talman! och har med anledning av utgången i enaktuell rättegång frågat mig om jag är beredd attföreslå någon ändrad lagstiftning resp. ''göra enöversyn av rättsläget'' för vissa speciella brottmål.Jag besvarar frågorna i ett sammanhang.Huvudfrågan i rättegången var att det inte gick attklargöra vem av två möjliga gärningsmän som hadetagit livet av en äldre man. Att båda de tilltaladeblev frikända har upprört många. Det är självfalletalltid ett nederlag för rättssamhället när det vidallvarliga brott inte går att fastställa vem som ärgärningsman och ge denne ett straff.För den som är insatt i de regler som gäller förbrottmål står det emellertid klart att sådant här isällsynta fall kan inträffa. Det hänger samman medde stränga beviskrav som gäller i brottmål. För attnågon skall kunna dömas för ett brott krävs det attåklagaren inför domstolen kan prestera sådanbevisning att det är ställt utom rimligt tvivel att denmisstänkte, och just den misstänkte, har begåttgärningen. Skulle man sänka detta beviskrav,skulle det innebära att risken för misstänkta att blioskyldigt dömda skulle öka. Varje avvikelse frånprincipen att bara den kan dömas som har bevisatsvara skyldig är också ett nederlag förrättssamhället. Vi måste alltid försvara oss motangrepp på denna princip. Detta blir särskiltangeläget när angreppen kommer från personersom i egenskap av företrädare för rättsväsendetborde veta bättre.En fråga som har ställts i sammanhanget gällermöjligheterna att döma för medhjälp. Reglerna ommedverkan i brott ger utrymme för att döma enperson i förhållande till hur mycket det kan visas atthan eller hon har medverkat i brottet. Det krävs härinte heller att någon annan döms som gärningsman.Exempelvis skulle vid en gärning som objektivt settutgör mord en medverkande kunna dömas föranstiftan till mord, en annan för medhjälp tillvållande till annans död och en tredje för medhjälptill misshandel. Frågan om det straffrättsligaansvaret är alltså helt beroende av vilkaomständigheter i objektivt och subjektivthänseende som kan läggas var och en medverkandetill last.Situationer av det slag som frågorna hänvisar till ärlyckligtvis mycket sällsynta. Vanligtvis brukar detutöver de misstänktas egna utsagor finnas annanbevisning som pekar i den ena eller andrariktningen. Det är förstås viktigt att polisen isituationer av den här typen ser till att säkra såmycket teknisk bevisning som möjligt.Det kan finnas skäl för polis och åklagare att i sittfortsatta arbete dra slutsatser av det inträffade.Kanske kunde man vidareutveckla denkursverksamhet om förundersökningsfrågor somnu bedrivs i riksåklagarens och rikspolisstyrelsensregi så att man t.ex. anordnar pedagogiskaseminarier som belyser vilka problem som kanuppkomma. Jag hoppas att iså fall har tillfälle att delta.Anf. 36 ():Herr talman! Jag tackar justitieministern försvaret. Jag hade knappast väntat något annat svaräven om jag hoppats på en mer förståendeinställning.Jag delar självfallet uppfattningen att man absolutmåste undvika att någon som kan vara oskyldigdöms. Det är också betydelsefullt och riktigt attbevisbördan ligger på åklagaren. Detta var ocksåbakgrunden till hovrättens friande dom, som dockvåldsamt upprört anhöriga och en förvånadallmänhet. Jag har fullförståelse för människorsupprördhet när banemännen till en bestialisktmördad åldring går helt fria från mordet, eftersomde skyller på varandra och skuldförhållandena intehundraprocentigt har kunnat fastställas. Det är intedomen utan lagstiftningen som kan ifrågasättas.I det aktuella fallet föregicks det dödande slaget aven omfattande misshandel. Det är knappast troligtatt den ene av inbrottstjuvarna utförde allt våldetoch den andre blott var passiv åskådare. Även omdet inte finns några lagliga skyldigheter att i dettaläge försöka förhindra brott, hade jag hoppats attjustitieministern hade velat föranstalta om enöversyn av lagregleringen rörande denna typ av''brott i samverkan'', så att brott liknande det brottdet här är fråga om kan få en merrättvisande påföljd än vad ett inbrott resulterar i.Min följdfråga blir om justitieministern är villig attutreda frågan.Anf. 37 ():Herr talman! Jag får tacka justitieministern försvaret oavsett dess innehåll. Lindomefallet haraktualiserat en principfråga. Två brottslingarskyller på varandra, och båda blir frikända. Denallmänna reaktionen blir naturligtvis hård.Otroligt, obegripligt, orimligt och oacceptabelttycker vanliga hederliga människor. Vi kan nogtacka massmedia för att vi har fått även den härfrågan uppmärksammad. Min egen reaktion ärdensamma.Som jurist, åklagare och riksdagsledamot finner jagatt det här är ett allvarligt glapp mellan detallmänna rättsmedvetandet och det gällanderättssystemet. Detta utgör ytterst ett hot moträttssamhället. Målet för ett rättssamhälle måste juvara att det finns en rimlig harmoni mellan vadmänniskor tycker och hur rätten fungerar.Justitieministerns reaktion är väl närmastoförstående. Den är förvånansvärt passiv skulle jagvilja säga. Den uppfattas som ett accepterande avrättsläget. får vi en formell reaktion här i dag.Dagens svar, som jag har fått på papper här, ärminsann inte lättolkat bortsett från vissainsinuationer som jag skall återkomma till sedan.Den troliga innebörden är väl ungefär denna: Ja,det behövs inga särskilda åtgärder frånjustitieministerns sida. Det är så få fall, och det ärinte så mycket som vi kan göra åt detta.Tycker verkligen justitieministern detta? Finns detinte ett behov av ett förtydligande eller ser man sålegärt på de här s.k. udda fallen?Anf. 38 Justitieminister ():Herr talman! hade hoppats påen mer förstående inställning. Jag vet inte vad detär jag skulle ha varit förstående inför. Jag har denstörsta förståelse för upprördheten över att maninte kan få fast den som gör ett grovt brott ochbestraffa den.Jag har i mitt svar försökt att redogöra för denlagstiftning vi har, för de krav på bevisning vi haroch att det finns mycket vida möjligheter med vårlagstiftning att fälla var och en till ansvar förmedverkan till brott. Det behöver inte finnas bevisför vem som har varit gärningsman. Det räcker medatt man finner bevis för vars och ens medverkan.Vår lagstiftning ger dessutom möjlighet att semycket allvarligt på varje medverkan. Man kandöma en medhjälpare till ett lika strängt straff somhan hade fått om han själv hade varit den som utförthuvudbrottet.Knut ställer ändå frågan till mig omatt det måste vara en mer rättvisande påföljd. Dåfrågar jag: På vad? Vilken fråga är det KnutWachtmeister vill att jag skall utreda?Bengt säger att han har enprincipfråga och han formulerar den på det viset,om jag förstått saken rätt, att det finns ett allvarligtglapp mellan rättsmedvetandet och den lagstiftningvi har. Han är upprörd över att jag accepterarrättsläget. Han vill ha ändringar till stånd.Bengt är utbildad jurist. Jag skulletacksamt ta emot någon anvisning om i vilkenriktning anser att denlagstiftning vi har behöver ändras för att säkerställaatt den här typen av situationer inte uppstår, där derättsbildande myndigheterna -- polisen ochåklagaren -- inte lyckas att säkerställa tillräckligbevisning för att fälla en gärningsman till ansvar.Vilka brister i lagstiftningen är det vill åtgärda för att polis och åklagare skall habättre möjligheter att säkra bevisning? BengtHarding menar väl ändå inte att vi skallminska på kraven på bevisning?Anf. 39 ():Herr talman! Justitieministern sade att jagefterlyser en mer förstående inställning frånjustitieministerns sida. Ja, det gjorde jag därför attjag inte tycker att det som har skett är acceptabelt.En tidning skrev: ''Skall du ha ihjäl någon, ta meden kompis så går du fri. ''Detta måste ju medföra att det blir ett incitamentför andra skumma figurer att komma undanansvaret för ett begånget brott på det här viset.Justitieministern sade att hon har redogjort för denlagstiftning vi har, men det var inte det jagefterlyste. Jag efterlyste ett försök till ändring ochatt den rättvisande påföljden skulle vara, som jagsade inledningsvis, att ett brott i samverkan skallkunna få ett visst resultat i strafflagstiftningen.Dessa två män har uppenbarligen bägge två gjortsig skyldiga till ett allvarligt brott, även om den enestod stilla och tittade på när kompisen slog ihjäl enåldring med en stekpanna efter att först ha brutitfingrarna på honom och misshandlat honom iövrigt.Anf. 40 ():Herr talman! Jag utgår ifrån att jag i fortsättningenskall slippa få höra att justitieministern tror att vidiskuterar att riksdagsmän vill att man skall fällaoskyldiga människor. Det tror jag att vi kan lämnadärhän. Det är naturligtvis inte det frågan gäller,även om svaret till handlar om det.Det finns fler fall än vad justitieministern tror.Det handlar inte bara om . Det handlarockså om , och . Jagkan presentera de här fallen vid ett senare tillfällenär jag har bättre om tid. Man skall inteunderskatta de här frågorna. Man måste ju i varjefall som justitieminister ställa sig frågan: ''Är interättsläget otydligt?'' I så fall kanske man skall skapaklarhet. Det brukar man göra ibland.Justitieministern hade ett seminarium på Rosenbadnär det gällde frågan om tolkning av ohörsamhetmot ordningsmakt. Där var många närvarande.Det kanske är ett uppslag att ha en sådansammankomst igen.Anf. 41 Justitieminister ():Herr talman! Till vill jag sägaatt den uppgift som jag också har sett i massmedia,när det gäller det här fallet och andra liknande, kan ta med sig en kompis och därigenom gå friär en mycket grov och vilseledande beskrivning avbåde rättsläget och praxisen i domstolarna. Det ärgivetvis inte så att det räcker med att skylla påvarandra för att man skall klara sig undan straff förde brott man har begått.I de allra flesta fall finns det bevisning som gör detmöjligt att styrka vad var och en har gjort sigskyldig till. Jag kan visa på många svåra brottmålsom domstolarna har haft att hantera därutgångsläget har varit att det finns flera personersom skyller på varandra. Jag skulle t.o.m. viljapåstå att man alltid skyller på varandra i de fall därdet finns flera medverkande och där det inte ärfrågan om erkännande. Detta hindrar givetvis inteatt man kan klarlägga vad som har hänt. Jagunderstryker i mitt svar att det viktiga är att våramyndigheter har möjlighet att säkerställa denbevisning som behövs.Bengt , jag har inte fått svar på minfråga: Vad är det för brister i vår lagstiftning somBengt efterlyser att vi närmare skallgranska.Anf. 42 ():Herr talman! Det är riktigt det som har sagts itidningarna och som jag sade . Om man tarmed sig en kompis och är mycket försiktig ochundviker att lämna fingeravtryck och att ha vapenmed sig, kan man gå fri. Jag tror att om bägge tvåhade varit beväpnade med t.ex. knivar och mordetutförts med en kniv hade de kunnat fällas i likhetmed utländsk lagstiftning. Så var inte fallet.Jag skulle vilja fråga justitieministern: intejustitieministern att det förhållandet att man sålättvindigt kan komma undan genom att skylla påvarandra, lockar folk att begå sådana brott som deannars inte skulle ha vågat göra om de hade varitensamma och bevisbördan helt säkert hade kunnatfastställas?Anf. 43 ():Herr talman! Man behöver inte ens vara jurist föratt inse att lagstiftningen, om den inte är fel, i varjefall är oklar.Det är klart att jag känner mig något smickrad överatt justitieministern tror att jag kan stå här ochförklara och ge ett förslag på hur detta exakt kanlösas. Det kan jag inte. Men jag är tillräckligtödmjuk inför det rättsläge som vi har för att varaberedd att dels klarlägga praxis, dels fundera överhur lagstiftningen fungerar i anslutning till det. Detgäller bl.a. bevisproblemet. Jag tycker att manborde göra det och inte bara säga att man skall draslutsatser av det här fallet. Man hänvisar till nästanalla myndigheter utom . Jagtycker att man skulle ta ett initiativ därifrån. Detskulle vara klädsamt. Det understryker jag, och jagvill gärna understödja ett sådant initiativ.Anf. 44 Justitieminister ():Herr talman! Jag måste upprepa, KnutWachtmeister, att det inte går så lätt att kommaundan sitt ansvar genom att ta med sig en kompisoch sedan skylla på varandra. Om man granskarrättshistorien och de fall vi har från våra domstolar,visar det sig att det inte duger i de allra flesta fall.Vi har redan en lagstiftning som uppfyller precis dekrav som efterlyser, nämligenatt människor som gör saker och ting i samverkankan bli straffade trots att de inte själva har varit densom utförde huvudgärningen utan bara funnits medpå ett eller annat sätt, t.ex. hållit vakt eller på någotannat passivt sätt främjat brottet. Vi kan fälla demtill ansvar, men vad som krävs är bevisning.Jag kräver självfallet inte några exakta förslag,. Men jag tycker att man kanbegära av en chefsåklagare att han åtminstone kanange om det är de processuella reglerna somförefaller vara oklara -- det påstås att de är oklara --eller om det är de straffrättsliga bestämmelsernasom är oklara. Var finns oklarheten egentligen?Anf. 45 ():Herr talman! Det går tydligen inte att kommavidare när det gäller det här fallet,justitieministern. Då finns det en möjlighet attskärpa lagstiftningen när det gäller kravet på attförhindra brott.Med den nuvarande lagstiftningen kunde inte denena gärningsmannen fällas för att han inte ingrepoch förhindrade ett brott. Det finns andra sådanafall. Även om liknelsen haltar kan jag säga att omen värd bjuder en gäst på sprit och sedan inteförsöker hindra denne att köra bil därifrån kanvärden, efter vad jag förstår, också bli delaktig i detbrottet. Skulle man inte kunna skärpalagstiftningen eller åtminstone undersöka om detgår att få ett annat krav när det gäller att förhindrabrott än vad som råder?Anf. 46 ():Herr talman! Justitieministern accepterar tydligenrättsläget som det är och tänker inte göra någontingutom möjligen att be andra om råd hur man skalllösa detta. Då vill jag säga: Lämna ingen mödaospard. Titta på straffrätten, processrätten ochfundera särskilt över de bevisteoretiska punkterna,nämligen, om vi skall ta upp detta , alternativahändelseförlopp. Den delen är oklar för derättstillämpande myndigheterna.Slutligen vill jag säga beträffande kursverksamhetatt jag tackar justitieministern för inbjudan tillkurs. Det gällde närmast pedagogik tyckte jag. Jagantog att justitieministern menade hur man skallhantera de här frågorna. Då vill jag bara i allödmjukhet säga att jag har erfarenhet frånåklagarverksamhet och har levt länge med de härfrågorna. I den delen är min kompetens icke lägreän justitieministerns.Anf. 47 Justitieminister ():Herr talman! Jag tackar för det förtydligandeBengt gjorde. Det är alltsåbevisreglerna som är oklara för de rättstillämpandemyndigheterna. Jag skall överväga vad vi kan görai den delen. tror jag fortfarande att detviktiga i det här sammanhanget är att göra detmöjligt för polis och åklagare att säkerställa att detfinns bevisning för att fälla människor som begårgrova brott till ansvar. Så tror jag att vi kan kommatill rätta med den här typen av situationer.Vad gäller kompetens villjag bara erinra om att iRapport för sedan sade att han somchefsåklagare inte kände till huruvida det krävdesatt det fanns en gärningsman för att man skullekunna bli dömd som medbrottsling.Anf. 48 ():Herr talman! Jag upprepar min fråga omjustititeministern kan tänka sig att se över debestämmelser som gäller när det är fråga om attförhindra brott. Hade vi haft en sådan bestämmelsenär det gäller just det här fallet hade den ene avgärningsmännen varit skyldig att försöka förhindraatt mordet begicks.Anf. 49 ():Herr talman! När det gäller rättsläget är detkomplicerade saker, men jag tycker att man skallförsöka titta på dem. Här finns domarna frånGöteborg, och här finns genomgångar av derättsfall som gäller. Jag hoppas att justitieministerni varje fall har tittat på dem. Av detta kan man fåfram att det är möjligt att man skall gå påutbildningslinjen, men då får faktisktjustitiedepartementet också ta ett ansvar och göradetta. Jag tror att det är litet för enkelt att bara viftabort detta att allmänheten tycker att det intestämmer med allmänt rättsmedvetande. Att det ärfå fall det handlar om gör inte saken mindreangelägen. Jag understryker det än en gång. Etträttssamhälle kan inte fungera om människor alltoftare börjar att ifrågasätta dess existens.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på fråga 1990/91:583 om utbildningenför fastighetsmäklareAnf. 50 Justitieminister ():Herr talman! har frågat mig vad jagtänker göra för att råda bot på denotillfredsställande utbildningsnivån blandfastighetsmäklare.Inom pågår en översyn avfastighetsmäklarlagen. Resultatet av det arbetetkommer att redovisas inom kort.Riksdagen har , , tagitställning till fem motioner om skärpning avutbildningskraven för fastighetsmäklare och omkompetenskrav för fastighetsvärderingsmän.Motionerna avslogs. I sitt av kammaren godkändabetänkande påpekade lagutskottet att demissförhållanden inom mäklarbranschen som iolika sammanhang påtalats inte synes ha sin orsakfrämst i att mäklarnas utbildning är otillräcklig.Utskottet framhöll att de uppkomna problemen istället kunde hänföras till att kontrollen övermäklarna varit bristfällig, vilket medfört att mindreseriösa mäklare kunnat agera utan större risker föringripanden. Utskottet konstaterade därför att eneffektiv tillsyn över mäklarna är minst lika viktigsom utbildningskraven.Jag vill inte här föregripa resultatet av denpågående översynen. Men jag kan säga att jaginstämmer i bedömning atttillsynsfrågorna är de mest angelägna. Genommassmedia har vi fått del avalltför många exempel där mäklare på rentupprörande sätt har åsidosatt rimliga krav. För attkomma till rätta med dessa avarter krävs klarareregler för hur mäklare skall sköta sina uppdragoch -- kanske viktigast -- att länsstyrelserna kanbedriva en aktiv tillsyn som gör det möjligt attingripa mot de mindre seriösa mäklarna. Detpågående arbetet har en sådan inriktning. Men närdet gäller mer precisa besked om det kommandeförslaget får jag be att avvaktaredovisningen av det.Anf. 51 ():Herr talman! Jag tackar justitieministern försvaret. Jag är naturligtvis inte nöjd med att inte fåannat besked än att jag skall invänta redovisningen.Skall jag tolka svaret så att justitieministern inteanser att mäklarutbildningen behöver förbättras?För den långsiktiga utbildningsplaneringen behövsbesked, åtminstone i översynen som skallpresenteras snart.Vi socialdemokrater som har motionerat angåendefastighetsmäklarutbildningen har satt stort hopp tillöversynen av fastighetsmäklarlagen. Nio veckorsutbildning motsvarande 12 poäng, som de flestamäklare har, är otillräckligt. Det är stora värdensom står på spel för oss konsumenter. Handeln bliralltmer komplicerad. Finansbolagskrascherna harvisat att fastighetsbranschen är i behov av högreutbildning och en effektivare tillsyn.Den 4 september 1990 hölls en hearing i ämnet påRosenbad. Där framkom bl.a. att två årshögskoleutbildning motsvarande 80 poäng bör varaett minimum för att kunna ge oss konsumenter denservice vi har rätt att begära till det priset. Dettakrav kan ju bara gälla de nya som söker sig tillyrket, inte dem som redan nu är verksamma.Herr talman! Jag har ytterligare en fråga att ställatill justitieministern. har haftöverinseende över examina förmäklarutbildningen. Vemövertar nu ansvaret? Där vill jag slå ett slag förhögskolan i /. De har lämnat in ettpreciserat förslag angående mäklarutbildning ochäskat anslag. De är även beredda att ansvara förexaminationen. /harhög kompetens och samarbetar med de statligaverken, ochlantmäteriverket. Vid K-Konsult i finnskunskap i byggteknik.Anf. 52 Justitieminister ():Herr talman! Utbildningen av mäklarna är givetvisen angelägen fråga, och det pågår ocksådiskussioner om hur examinationen i framtidenskall vara ordnad. Det har förts diskussioner medde närmast berörda mäklarorganisationerna ombildandet av en fristående organisation, som skullekunna ta hand om examinationen.Det är riktigt att högskolan i /hargjort vissa förberedelser för att kunna erbjuda meravancerad utbildning.