prot · GE0997 · 1991-04-18 00:00:00 — I den allmänpolitiska debatten i februarisade att han ville ge folkpartietliberalerna en eloge för att vår handikappmotion ärså utmärkt. Så sade han ordagrant och utan attkomma med några restriktioner. Detta väcktenaturligtvis hos oss förhoppningar om att vi i åräntligen skulle få stöd från socialdemokraterna förvåra förslag i handikappfrågorna. Men därvidlaghar vi tyvärr misstagit oss. Det här är ju ett mycketvackert exempel på att det råder splittring inom detsocialdemokratiska partiet -- i det här fallet mellanBengt och finansen.I går röstade ner en lång rad förslag frånfolkpartiet liberalerna, förslag som avsåg att ökavalfriheten i familjer med handikappade barn --t.ex. en ökning av vårdbidraget med drygt 16 000kr. Också i dagens betänkande finns detfolkpartiförslag som skulle kunna underlättatillvaron för barn med särskilda behov och derasfamiljer -- vilka i allra högsta grad representerar''det glömda ''.Det gäller t.ex. reservation 31 angåendeträningscenter för barn med ovanliga handikapp,där vi föreslagit ett anslag på 15 milj.kr. De härbarnen har enligt lagen rätt till barnomsorg,eftersom de är barn med särskilda behov. Enförutsättning för att man skall kunna anlitabarnomsorgen är att dagispersonalen har fåttkunskap om och förståelse för barnens speciellaproblem. En av de uppgifter som ett träningscenterkan fylla är att medverka till att vårdpersonal,dagispersonal och andra berörda får den behövligakunskapen.Herr talman! Jag skall inskränka mig till att yrkabifall till bara en reservation, nämligen reservation45, som handlar om bidrag till kvinnojourerna ochsom också i högsta grad berör just ''det glömdaSverige'' -- och avser stöd till familjer som har detverkligt svårt. Kvinnojourerna har ju utvecklats oumbärlig resurs i samhället när det gäller stödtill de allra mest utsatta kvinnorna och barnen, tilldem som har misshandlats, förnedrats och hotats.Socialstyrelsen har i en kartläggning visatatt kvinnojourerna utför ett mycket omfattandeoch kvalificerat arbete och att deras ekonomiskaresurser är mycket begränsade. En stor del av deraskrafter går åt till att samla pengar tillverksamheten. De 3 milj.kr. som det här gällerbetyder oerhört mycket för dem, medan det är enliten droppe för oss. Därför yrkar jag, som sagt,bifall till reservation 45.Anf. 82 ():Herr talman! Vi har i socialutskottet kommitöverens om att ha en särskild debatt om defamiljepolitiska frågorna, och det är inte utanorsak. Det här är ett område som verkligenförtjänar att belysas extra. Det handlar i förstahand om vilket stöd vi från samhällets sida vill gemänniskor i deras föräldraroll och framför allt hurdet stödet kan ges så att det blir till barnens bästa.Det finns ytterligare en anledning till att vi har enfamiljepolitisk debatt. Av tradition och avideologiska skäl är det här ett område där det gåren tämligen klar skiljelinje mellan socialistiskapartiers politik och övriga partiers, inte minstcenterpartiets, politik.Under senare år har det hänt en hel del som tyderpå en viss uppluckring av den tidigare benhårtensidiga socialdemokratiska inriktningen. Man harefter tidigare hårt motstånd anammatflerbarnstillägget. Man har förbättrat statsbidragettill föräldrakooperativa daghem och tillfamiljedaghem. Det har blivit möjligt att startapersonalkooperativ barnomsorg, och det skalläntligen utgå statsbidrag till barnomsorg i regi. Allt det här är exempel på en politisktillnyktring, som ökat valfriheten och möjlighetenatt tillgodose de verkliga behoven. Det är bara detatt det sker med en sådan eftersläpningatt dyrbara år går förlorade alldeles i onödan.Om vi för stannar upp vid ordetvalfrihet är det alldeles uppenbart attsocialdemokrater i allmänhet ger det begreppet enhelt annan tolkning än vi i gör. Densocialdemokratiska versionen av valfrihet -- vi harhört den -- brukar vara att valfrihetråder när barnfamiljerna har tillgång tillbarnomsorg, så att båda föräldrarna kan gå ut påarbetsmarknaden.Det är en viktig del av valfriheten. Från centernssida har vi aldrig påstått något annat. Men det ärfortfarande bara en del. För att vi skall kunnaåstadkomma en bra helhet krävs också ett stöd somgör det möjligt att medan barnen är små avstå frånförvärvsarbete på hel- eller deltid.Det gemensamma trepartiförslaget omvårdnadsbidrag är ett steg på den vägen. Det ger enklar viljeinriktning, där det handlar om att överlåtaen del av barnomsorgsstödet direkt till föräldrarna,att använda för att köpa barnomsorg eller för attförbättra ekonomin, om man avstår frånförvärvsarbete.Till stor del är det här fråga om synen på arbete.Om man, som vi i , vill se vård av egna barnsom ett arbete måste det leda till att man är bereddatt ge ett ekonomiskt stöd till detta och att manockså är villig att ge den som utför det arbetet ensocial trygghet. Jag är, herr talman, ganskaövertygad om att om vi skall klara våraomsorgsuppgifter, både när det gäller barnomsorgoch när det gäller äldreomsorg, måste vi beaktaanhörigvårdens betydelse på ett helt annat sätt änvad som har skett.När det gäller den socialistiskautskottsmajoritetens syn på ett vårdnadsbidrag hardet inte skett någon förnyelse av de gamlatankesätten -- det är fullt tydligt. Majoritetensskrivning i betänkandet är, som sade, en uppvisning i alla tänkbaraargument. Å ena sidan hävdas det -- jag säger detsom ett exempel -- att beloppet är så litet att detaldrig kan bli ett alternativ till förvärvsarbete. Åandra sidan kommer, påstås det, tröskeleffekternaom man går ut i förvärvsarbete att bli så stora attdetta -- alltså att gå ut i förvärvsarbete -- effektivtmotverkas.Det sägs att utbyggnaden av barnomsorgen hotastrots att samma belopp som tidigare skall användasför en barnomsorgsplats. Det påpekas ibetänkandet också att förvärvsfrekvensen blandkvinnor med barn är . Detskulle då enligt majoritetens uppfattning tala för ensatsning enbart på barnomsorgen i stället förvårdnadsbidrag -- av någon anledning som jag intekan förstå.Jag tror för det första säkert att de flesta av de härsmåbarnsföräldrarna förvärvsarbetar av egen frivilja och för att de trivs med det. Men jag vet ocksåatt det inte gäller alla. Ganska många skulle viljaägna mer tid åt sina barn medan de är små, men dekänner sig av ekonomiska skäl tvingade ut påarbetsmarknaden, därför att alla de ekonomiskasystem som de berörs av verkar åt det hållet ochdärför att riksdagsmajoriteten visat sigointresserad av att åstadkomma en liten förändringi form av ett vårdnadsbidrag.Vårdnadsbidrag skall för det andra, i motsats tillföräldraförsäkringen, kunna användas inte bara föratt vara hemma utan också för att kunna köpa denbarnomsorg som man önskar -- ellerprivat. Den står alltså inte i någon motsatsställningtill barnomsorg utanför hemmet. Från harvi alltid hävdat att valfrihet försmåbarnsföräldrarna måste innebära att det är desjälva som väljer, medan samhällets stöd skall gedem möjlighet att välja. Det är egentligen ensjälvklarhet som inte borde behöva upprepas, menjag konstaterar ändå att vi måste göra det om ochom igen.Det mesta tyder på att kommunerna inte kommeratt kunna klara av sitt beting på full behovstäckningi barnomsorgen under det här året. Orsakerna ärmånga: dålig ekonomi, brist påpersonal, krångliga och dyrbara regler, brister istatsbidraget och brist på konkurrens.Vi är från sida inte ute efter att skrota denoffentliga sektorn. Vi avvisar tvärtom mycketbestämt den svepande generella kritik som iblandförekommer och som främst drabbar de anställda,som i de allra flesta fall utför ett mycket engageratoch förtjänstfullt arbete. Men människors önskanom ökad valfrihet och mer individuella lösningarökar också kraven på den offentliga sektorn. Enförändringsprocess har inletts, men arbetet är ännubara i början. Det är mycket som återstår.För att underlätta det arbetet kan vi i rikspolitikense till att onödiga, detaljstyrande och hämmanderegler försvinner. Vi måste också uppmuntratillkomsten av privata alternativ så att vi kan få denmångfald som faktiskt behövs för att motsvara deolika önskemål som finns. Om offentlig och privatverksamhet ges lika villkor att verka jämsides medvarandra kan det leda till en utveckling ochförnyelse av hela barnomsorgen. Då kan dagensoch morgondagens barnfamiljer få den verksamhetsom de efterfrågar.Det här gäller givetvis inte bara daghemmen utan iminst lika hög grad skolbarnsomsorgen. Vi har fråncentern varit pådrivande när det gällt att utvecklastatsbidraget till att bli mer flexibelt och till attomfatta fler omsorgsformer. Och vi har, som jagtidigare nämnde, sett flera goda resultat av detta.Det senaste, som vi hälsar med tillfredsställelse, äratt äntligen får rätt till statligt stöd.Vi har också motionerat om rätt till kommunaltvårdnadsbidrag och statsbidrag till den s.k.Uppsalamodellen m.m. När det gällerUppsalamodellen har det nu gjorts klart genomregeringsrättens dom att den inte på något sättstrider mot någon lag utan att den står väl iöverensstämmelse med gällande regler.Det här är exempel på former som kommunerna --också socialdemokratiskt styrda -- tagit fram ochvill driva därför att man ser att man måstekompensera bristerna i den statliga familjepolitikenoch för att man i kommunerna skall klara av debehov man ser i sina områden. Vi har i andrasammanhang lagt fram förslag som skulle förbättraden ekonomiska situationen för barnfamiljerna ochdärmed också deras valfrihet. Jag tänker dånärmast på sänkt skatt på nödvändig konsumtionsom mat och boende, men jag skall inte nu gånärmare in på det utan hålla mig till detsocialpolitiska området.Jag vill då som sammanfattning säga att det direktakonsumtionsstödet till barnfamiljerna skall gesfrämst genom ett barnbidrag som bibehåller sittvärde och ett flerbarnstillägg. Barnomsorgen skallvara utbyggd så att alla som förvärvsarbetar ellerstuderar skall kunna få en hel- eller deltidsplats.Avgiften skall vara anpassad till utnyttjandegraden.Alla barnomsorgsformer som uppfyller dekvalitetskrav som alltid måste ställas skall tas upp iden kommunala barnomsorgsplanen.Familjernas valfrihet skall utökas genom ettvårdnadsbidrag. Ett första steg är alltså det förslagsom , och folkpartietliberalerna gemensamt lagt fram till årets riksdag.På litet vill centernpartiet låta hela detstatliga stödet disponeras av barnfamiljerna.Herr talman! Jag nöjer mig med att yrka bifall tillreservation nr 6.Anf. 83 ():Herr talman! Familjepolitik är rubriken för den härdiskussionen. En familj består naturligtvis av bådevuxna och barn -- ibland två vuxna, ibland envuxen, ibland ett barn, ibland flera barn.Familjepolitiken är då sammansatt av många olikafrågor inom många av politikens olika områden.Den här debatten kommer enligt vad jag förstår attkoncentreras till frågan om barnomsorgen skallbedrivas i regi eller i form avvårdnadsbidrag.Inledningsvis vill jag ändå peka på att det finns flerafaktorer i det liv som vi lever som avgör hur enfamilj mår och har det och därmed hur barnen hardet. Faktorer som om man har ett arbete, om mankan försörja sig, hur stor lön man har, vad man harför arbetstider, osv., bidrar naturligtvis också,menar jag. Annat som påverkar är om det finnsnågon kollektivtrafik, hur det ser ut iomgivningarna där man bor, hur det är med skolan,med fritidshemmet -- det är en rad faktorer sompåverkar hur man har det som familj.Det är väldigt få politiker som vågar ställa sig uppoch säga att man inte slår vakt om barnens bästa.Jag har i alla fall inte hört någon säga det rakt uppoch ned. Ändå är det så att man på i principalla beslutsnivåer tillåter nedskärningar, främst dåinom den offentliga sektorn och inom kommunalverksamhet, som drabbar barnen -- direkt ellerindirekt.Man gör besparingar inom barnomsorgen, inomsocialtjänsten i stort, inom skolan, inomfritidssektorn och inom kulturen. Det drabbar barnt.ex. genom att det blir större barngrupper på dagisoch lägre personaltäthet, det blir längrehandläggningstider för familje- ochbarnavårdsärenden inom , det blirkvalitetssänkningar när det gällerhemspråksundervisningen, det blir sämreskolmåltider, lekparker och fritidsverksamhet fårvänta -- det får man ta någon annan gång, när manhar råd -- och kulturverksamhet för barn ochungdomar avvecklas successivt ute i kommunerna.Det är alltså barnens uppväxtvillkor som stadigtförsämras i takt med de nedskärningar som man genomför.Så här ser det tyvärr ut inom många kommuner.Nedskärningarna görs i stor politisk enighet, ofta aven borgerlig politisk majoritet men tyvärr oftaockså med deltagande av socialdemokraterna.Detta är att beklaga. Vi i villnaturligtvis inte ha den här utvecklingen. Vi vill i stället tillför pengar till kommuner ochlandsting. Först och främst vill vi att man inte skallha ett skattestopp. De kommuner och landstingsom vidhåller att de har höga ambitioner vad gällerbarnens villkor och stödet till familjerna skallkunna fullfölja dem.Vi tycker också att staten skall tillföra pengar för attse till att de behov täcks som faktiskt finns. Detgäller inte minst barnomsorgen. Till dettabetänkande har vi en motion om nya pengar förutbyggnad av barnomsorgen.De borgerliga partierna återkommer till detta medvårdnadsbidraget med den drucknes envishet årefter år. Vad jag förstår fanns en möjlighet under deborgerliga regeringsåren att genomföra detta, mendå gjorde man det inte. pratar man i alla fall vill göra det, så vi får väl se vad som händer.Beskrivningen som finns i betänkandet om effektenav ett eventuellt införande av detta vårdnadsbidragstämmer dock, tycker jag. Jag kan se att dettakommer att få väldigt negativa effekter.Vad jag förstår vill man ta av de pengar som i daganvänds till utbyggnad av den kommunalabarnomsorgen. Där är det ju kö, det är vi överensom. Det fattas platser och måste till fler. ärdet många som inte kan arbeta därför att det intefinns någon barnomsorg. De får i stället leva påsocialbidrag. Det blir en rundgång av pengar, ochdet blir framför allt dyrare att ha människor påsocialbidrag i stället för att arbeta, betala skatt ochbetala sin barnomsorgsavgift.Jag kan inte se annat än om man tar pengar från dennödvändiga utbyggnaden av den kommunalabarnomsorgen och lägger på vårdnadsbidrag,försvårar man naturligtvis utbyggnaden. Dettagäller särskilt därför att kommunerna inte kan ta utdessa pengar på något annat sätt än genom att höjaavgifterna kraftigt för de platser man har.Detta skulle leda till att många människor inteskulle ha råd att anlita den barnomsorgen.I stället skall nu ett antal människor, anhöriga ellervad man kallar det för -- det är ju kvinnor så låt osssäga som det är: i stället skall ett antal kvinnor fåungefär . för att kunna varahemma med sina barn. Då undrar jag: För vilkainnebär det en valfrihet? Vilka kan utnyttja dettavårdnadsbidrag?Vad jag förstår behövs då en man med en inkomstsom man kan slå ihop med dessa . ochklara sig på. På något annat sätt kan det inte gå till.Jag skulle inte, som ensamstående mamma med tvåbarn, kunna klara mig på ett vårdnadsbidrag. Inteens om jag fick . skulle jag klara två ungaroch mig själv på det. Det är inget alternativ. Det ärett begränsat antal människor för vilka detta skullekunna vara ett alternativ.Jag tror dessutom att det skulle försvåra mycket förkvinnors möjlighet att gå ut i förvärvslivet. Ävenom man har en man med fast anställning ochnågorlunda hygglig lön, blir naturligtvisdiskussionen: Är det lönt att du går ut och arbetar?Barnomsorgsavgiften är på . ,och så har vi resorna från och till jobbet, framförallt om man bor i glesbygd. Vi kan faktiskt klara ossom vi låter bli detta och får ett vårdnadsbidrag.Då är vi tillbaka i den gamla diskussionen omkvinnor skall få gå ut och arbeta, om det är lönandeeller inte.Jag tror att för många kvinnor är det ensjälvklarhet att efter genomgången utbildningockså söka sig ut i arbetslivet.För många av oss är det en självklarhet att vi skallkunna kombinera ett föräldraskap med enyrkesverksamhet. Självklart måste det vara så!Livet inrymmer fler saker. Man måste inte göra ensak i taget. Det måste vara möjligt att vara förälderoch att arbeta.Vi har en utbyggd föräldraförsäkring som medinternationella mått mätt är imponerande. Viskulle gärna se att den var ännu mer utbyggd -- vihar motionerat om att man skulle bygga ut den efterde löften som gavs. Det innebär att man kan varahemma då barnet är relativt litet föratt sedan gå ut i förvärvslivet.Det är en bra kombination. Man kan vara hemmaunder den tid då man anser att det är mestangeläget. Men man är inte borta från arbetslivetså länge att man blir helt utestängd ifrån vad somhänder.Ett annat sätt att stödja föräldrarna och barnen äratt ha kortare arbetstid överlag, för både kvinnoroch män. Detta skulle göra att man undviker delånga passen inom barnomsorgen som ofta blirföljden av att föräldrarna har ett heltidsarbete ochlånga resor dessutom. Kortare arbetstid för bäggeföräldrar skulle innebära ett lugnare tempo överhuvud taget. Man skulle ha mer tid att varatillsammans med barnen.Men det första steget i den utveckling till valfrihetsom man talar om måste ju vara att den kommunalabarnomsorgen är så utbyggd att den finns för allasom vill ha den. Det finns ingen valfrihet för denkvinna som inte har en barnomsorg ordnad och intehar en ekonomi som går att leva på.När ni säger att ett vårdnadsbidrag är ett första stegmot en valfrihet, måste det i så fall innebära att detär första steget till en lön att leva på när man ärhemma med sina barn. Då undrar jag: När skall vikomma i en sådan samhällsekonomisk situation kan betala en månadslön för en person som ärhemma och passar sitt barn? Är det över huvudtaget önskvärt att vi använder samhällets resurserpå det sättet? Barnomsorgen handlar inte bara ombarnpassning. Barnomsorgen som den är uppbyggdinnehåller också en pedagogisk verksamhet, som viär övertygade om kommer barnen tillgodo på ettbra sätt, precis som skolan gör.Jag tror att vi kan se en integration avhela barn- och ungdomsverksamheten medbarnomsorgen, förskolan och en tidigare skolstart,där det pedagogiska innehållet kommer att varamycket väsentligt, precis som det är i dag.De lösningar som finns , det som man kallar enlättnad i valfriheten, eller att det blir mer flexibeltinom barnomsorgen, leder ofta till sådanaprovisoriska lösningar som talade om, där faktiskt barnen far illa. Ioch med att man på daghemmen börjar laboreramed olika öppenhållandetider, man diskuterar omde skall äta lunch eller inte, ha mellanmål eller inte,eller man gör som i där man har en HappyHour, vilket hänger samman med att om manhämtar ungarna tidigare får man en lägre avgift, alltdetta leder till att föräldrar spekulerar och räknar.Om tonåringen hämtar barnet ochgår med det till mormor, och sedan kommer jag ochhämtar det , så kan vi spara 300 kr.i månaden. Men vad innebär det för barnet? Det ärju den frågan man måste ställa sig. Jag tror att detkan få ganska förödande konsekvenser att manpusslar på det sättet.Jag har sett hur man gör i kommun, somär moderat styrt. Man ville komma bort frånbarnomsorgskön och minska trycket, men jag harsett vad det får för konsekvenser för barnen.Där hade man en jättelång barnomsorgskö. Såbestämde man att inga barn under ett och ett halvtår skulle få barnomsorgsplats över huvud taget,trots att föräldraförsäkringen inte byggdes ut. Manändrade öppettiderna så att många föräldrar sompendlar inte kunde ha barnen där över huvud taget,eftersom det inte stämde med deras arbetstider.Man drog ner på personalen, vilket innebar att manfick stora överinskrivningar och kvalitetenförsämrades. Till slut har man en barnomsorg somär så dålig att ingen vill ha den. Då kan man öppnaför privatisering eller den valfrihet som deborgerliga partierna talar för, kanske t.o.m.vårdnadsbidrag.Jag ser att situatonen i är precis likadan:överinskrivningar, minskad personaltäthet, manskall börja städa själv osv. Det är försämringarinom den offentliga barnomsorgen, somnaturligtvis leder till ett stort missnöje och öppnarför denna typ av privata lösningar som ni talar för.Jag tycker det är mycket beklämmande. Jag hoppasatt den socialistiska majoritet som står bakombeskrivningarna av barnomsorgen i dettabetänkande också håller i sig över valet.Anf. 84 ()replik:Herr talman! Jag tycker att sättatt inleda sitt anförande var väldigt avslöjande.Hon börjar med att detta tydligen skall handla omantingen barnomsorg eller omvårdnadsbidrag. Men det är där kärnan ligger. Föross är det inte antingen -- eller, utan både -- och.Vi kan tänka oss många olika alternativ. Vi vill attmånga blommor skall blomma. Det är ingenvåldsamt stor skillnad mellan oss och er ivänsterpartiet.Skräckvisionen av finansieringen möter vi mångagånger. Men det är faktiskt så att vårdnadsbidragenkommer att minska svartjobben. I och med det blirdet mera skatteintäker, liksom det också blirskatteintäker av vårdnadsbidraget, då man väljeratt inte köpa barnomsorg för det.Socialbidragsberoendet kommer att minska, detkommer att bli mindre behov av daghemsbyggenför kommunerna. Sedan tror vi också på att mankan effektivisera. Vi tycker inte det är fult. Vi vetatt det går att bedriva barnomsorg med billigaremedel om man släpper fram kreativitet och de piggaidéer som finns, men som inte vågarsig på att släppa fram.Vi är helt övertygade om att vårdnadsbidraget haren lång rad fördelar, bl.a. att det ger störremöjligheter att korta ner arbetsdagen. Vi får meratid att vara hemma med barnen, och man minskarockså det ekonomiska avbräcket.Men . per barn ersätter naturligtvis inte enutebliven lön, inte ens om man har flera barn. Detär inte heller meningen. Vårdnadsbidraget skallöka valfriheten för dem som vill vara hemma, mendet skall inte vara någon mammalön.Ett väsentligt motiv är att uppenbarligen väldigtmånga vill ha vårdnadsbidrag. Föräldrarna vill hadet -- men det är naturligtvis inget motiv förGudrun med vänsterpartietsgrundideologi.Jag minns så väl från vår allmänpolitiska debatt, dåGudrun sade: Vi vill ha den kommunalabarnomsorgen därför att den är bra, den är bra förbarnen, bra för föräldrarna och bra för helafamiljen. Då bryr man sig inte om vad föräldrarnatycker. Vi vet att det här är bra, och därmed basta!Anf. 85 () replik:Herr talman! Jag tycker visst att det är trevligt medpigga alternativ, men jag har inte sett så mycket avdem, pigga alternativet Uppsalamodellen verkade juväldigt piggt i början och skulle ge ett så storttillskott på barnomsorgsplatser. Det visade sigsedan att så inte var fallet och att det dessutom varför dyrt. Så nu skall man sluta med det i Uppsala.Det var inte alls något särskilt piggt alternativ, varesig för att råda bot på platsbristen eller påekonomin. Det visade sig vara ett ganska dåligtalternativ.Jag menar att grunden, det första steget vi måstehjälpas åt med, är att se till att behoven avbarnomsorg täcks.Det innebär att vi skall stifta en lag där det klartframgår att kommunerna måste bygga ut sinbarnomsorg så att alla som behöver den skall ha rättatt få den. Inte ens det gör man . Det tycker jagär det första, nödvändiga steget, innan man sätterigång med denna typ av vårdnasbidrag.Jag tycker inte det är något piggt alternativ. Jagtycker det är en tillbakagång i utvecklingen,framför allt för oss kvinnor. Det kommer attinnebära en återgång till att stå vid spisen och födabarn. Det är inte något piggt alternativ, och det ärinte framåtsyftande. Jag ser inte några fördelar meddet, . Vi har inte sådansamhällsekonomi att vi har råd. Jag har inteens lust, och jag kan inte se hur ni har råd attgenomföra denna typ av förändring.Anf. 86 ()replik:Herr talman! ser inga piggaalternativ. Men vi kan göra studieresor tillsammansoch titta. Kanske avskärmar sigoch inte besöker de fina initiativ som blommar litetöverallt.Vi har t.ex. Martinaskolan i , enWaldorfskola. Med tanke på att det ofta hävdasfrån att det är de priviligierades barnsom får gå på enskilda dagis kan man påpeka där har tolv barn, varav sju har ensamståendemammor, och sex är invandrarbarn, i varje fall vardet så i höstas.När man fick starta med föräldrakooperativ 1989var vart sjunde dagis som kom till just ettföräldrakooperativ.