prot · GE09101 · 1991-04-24 00:00:00 — Vi tycker att det också ärnödvändigt att man, för att lindra effekterna av densituation vi nu hamnat i på grund av regeringensekonomiska politik, sätter in den här typen avåtgärder.I den plattform som och jag presenteradei söndags -- Ny start för -- säger vi attarbetslösheten inte får användas som ett medel iden ekonomiska politiken. En liknandeformulering återkommer i finansplan. Det är utmärkt att vi äröverens om att det skall vara på det sättet. Däremotgrips jag av en obehaglig känsla när jag hörstatsministern tala om arbetslösheten som ettsocialdemokratiskt trumfkort i den kommandevalrörelsen. Det är ett uttryck som gränsar tillcynism från statsministerns sida. Jag skallnaturligtvis inte anklaga finansministern för att haanvänt detta uttryck, eftersom jag inte har hört atthan har gjort det. Men det skulle vara på sin platsatt han markerar att han på denna punkt har enannan uppfattning än sin regeringschef. Det ärnaturligtvis helt orimligt att socialdemokraternaskulle kunna betrakta arbetslösheten som etttrumfkort, eftersom arbetslösheten är ett resultatav den ekonomiska politik som regeringen har förtunder de senaste åren.Det är socialdemokraternas, och ingen annans,ansvar att vi nu har en snabbt ökande arbetslöshet.Det har inte saknats varningar eller insikter underalla de här åren. Ända har man frånsocialdemokratiskt håll i finansplan efter finansplanvarnat för följderna av en politik med alltför snabbkostnadsinflation, alltför snabba prisstegringar.Men man har inte förmått att göra någonting åtdetta. ser vi resultatet av denna politik. Man harinom det socialdemokratiska partiet helt enkeltvarit sina egna myters fånge. Det har längeförhindrat de nödvändiga åtgärderna.Allan framställer det i finansplanen somom allting gått ganska bra . Men ibörjan av har det uppstått eninternationell lågkonjunktur, och vi har fått ensläng av sleven i . Det skulle vara denviktigaste förklaringen till att arbetslösheten nustiger. Men det är faktiskt inte så enkelt. avlämnade sin senastekonjunkturbedömning för någon månad sedanpekade man just på att konjunkturen i vår omvärldvisserligen dämpas , men att det går betydligtsämre i . Avmattningen i den svenskaekonomin är större än avmattningen i deninternationella ekonomin. Konjunkturinstitutetsslutsats är att konjunkturnedgången i den svenskaekonomin till stor del kan sägas ha inhemskaorsaker. Den är alltså inte främst ett resultat av enförsvagning av den internationella ekonomin, utanden beror på en svag ekonomisk politik i Sverige.Det visar sig också, när man studerar debedömningar som själv redovisar iden reviderade finansplanen att -- trots attrelativpriserna sjunker svagt -- fortsätter att förloramarknadsandelar. Det talas mycket omvändpunkter i finansplanen. Men i det fallet kan viinte skönja någon vändpunkt; svenska företagfortsätter att förlora marknader utomlands.När det gäller tillväxten är det intressant att noteraatt finansministern talar om en återhämtning undernästa år. Men vad som händer är att deninternationella ekonomiska tillväxten ökar och attSverige, enligt prognoserna, kan tänkas hänga mednågot i denna ökning. Skillnaden gentemotomvärlden består. Det innebär att ipraktiken fortsätter att förlora mark. Tillväxten iSverige blir enligt finansministerns egen prognoskanske , medan den ligger på närmare3 % i den övriga industrialiserade världen.Skillnaden mellan övriga industriländer och Sverigekrymper alltså inte, utan den är lika stor nästa årsom den har varit . Detta är allvarligteftersom tillväxten är viktig för rättvisan, förjobben, för miljön, för välfärden och för att demånga människorna skall känna att det kanskefinns hopp om att också de skallkunna förverkliga drömmar som de går och bär påmen som inte låter sig förverkligas.Allan utvecklar i den revideradefinansplanen vältaligt skälen för ekonomisktillväxt. Men de väntade resultaten av densocialdemokratiska politiken är desto sämre.Herr talman! Finansministern talar mycket om attdet mesta har vänt . I en mening harfinansministern naturligtvis rätt. På något sättnärmar vi oss en vändpunkt, i sammamening som vi för kommer närmarejulafton eller närmare valdagen; i den meningeninnebär naturligtvis att vi kommernärmare vändpunkten. Men problemet med denvändpunkt som talar om --vändpunkten i svensk ekonomi -- är att vi interiktigt vet när den kommer. Min bedömning är nogatt finansministern är alltför optimistisk när hantror att denna vändpunkt kommer redan i år.Bakom detta ligger också en föreställning om attalla de åtgärder som behövs i svensk ekonomi föratt utvecklingen skall vända redan har vidtagits.När finansministern talade på Industriförbundetsårsmöte i går sade han att togs de storabesluten, kommer vändpunkten och äråterhämtningens år. Man kan möjligen tycka attdetta som retoriskt knep är poängfyllt, men jag troratt ingen föreställning är farligare än den att denödvändiga åtgärderna redan har vidtagits och attdet inte behövs särskilt mycket mer. Många av denödvändiga åtgärder som krävs återstårfortfarande.Sida upp och sida ner i finansplanen redovisas vadsom redan har gjorts. När man läser om de åtgärdersom regeringen nu skryter över och som man nutycker är bra och som man har gjort för att fåordning på svensk ekonomi, finner man attpraktiskt taget alla dessa förslag är hämtade urmotioner som vi och andra oppositionspartier harväckt i , men där vi oftahar fått kritik och nej från socialdemokrater ochvänsterpartister -- i skön förening.Det gäller skattereformen, det gäller detkommunala skattestoppet, medlemskapet i EG,olika satsningar på infrastruktur, den sänktaersättningsnivån i sjukförsäkringen och sjuklönen,det kommunala huvudmannaskapet föräldreomsorgen, vårdgarantin -- att man skall få rätttill operation eller behandling --den skärpta konkurrensen, samordningen avsjukvård och sjukersättning.Jag minns hur meddelade att hanskulle jaga , som då varsocialminister, med blåslampa tills regeringen pådenna punkt gav vika och lätsjukförsäkringspengarna också användas isjukvården, om det kunde förkortasjukskrivningstiderna. är sådana förslag pågång, men det har inte varit lätt att övertygaregeringen om detta. Senast i raden kommer ettförslag om ett folkhälsoinstitut, vilket vi också har motionerat om från folkpartietliberalerna.Många av dessa förslag har alltså motarbetats avsocialdemokraterna. Man har också inom rörelsen,när förslagen väl har kommit från regeringen,aktivt motarbetat förslagen. Det senaste exempletär förslaget om sjuklön, som juLandsorganisationen mycket starkt har inväntemot. Detta har lett till att förslagen har kommitsent, och det har lett till ett oändligt hattande frånregeringens sida. Vi var överns mellansocialdemokraterna och liberalerna omatt införa sjuklön . Men på grundav den ena turen efter den andra har detta förslagskjutits fram i tiden. har alltså den angelägnareformen blivit försenad, vilket naturligtvisockså kommer att försinka möjligheterna attutnyttja detta år för att förbättra arbetsmiljöer,arbetsorganisation och annat.Tänk om de förändringar i sjukförsäkringen somman nu har genomfört hade genomförts tidigare!Tänk om de karensdagar som den borgerligaregeringen drev igenom hadefått gälla ! Det hade bidragittill att öka utbudet av arbetskraft och minska denöverhettning på arbetsmarknaden som vi lider så svåra sviter av.Vi ser ju , när ersättningen har sänkts medungefär en tredjedel -- dvs. tre dagaras frånvaroinnebär att man förlorar en dags förtjänst -- attredan denna åtgärd, möjligen i kombination medden försvagade konjunkturen, har lett till attnärvaron har ökat på arbetsplatserna. Jag såg påTV att i hadevarit tvunget att permitterat människor därför attfolk plötsligt började komma till jobbet. Det ärnaturligtvis bra att det är så, men det är synd att denåtgärden kommer när vi har lågkonjunktur ochatt den inte kom innan vi fick överhettning påarbetsmarknaden. Hade inte beslutet omkarrensdagar rivits upp , så hadesituationen och än varitbetydligt bättre än vad den nu är.Det är bra med alla dessa åtgärder, och en del andrasom jag inte har nämnt. Men det är också viktigt attgå vidare och effektivisera den offentliga sektorn --och naturligtvis i hög grad den socialatjänstesektorn, den som kommuner och landstinghar huvudsakligt ansvar för. Det handlar omutbildning, omsorg, sjukvård och mycket annat.Inte minst när det gäller sjukvården, som ju är denstörsta delen -- ungefär en fjärdedel -- av denoffentliga konsumtionen, är jag helt övertygad omatt det finns en mycket storeffektiviseringspotential. En sådaneffektiviseringsmöjlighet är att i hela införaett husläkarsystem, att ge alla människor tillgångtill en egen läkare, som man har kontinuerligkontakt med. Då slipper man att möta olika läkarevid varje besök, och då slipper vi det system medbrist på kontinuitet i kontakten mellan sjukvårdenoch patienten som naturligtvis verkar fördyrandepå hela sjukvården och kräver mer personal ochöver huvud taget är mindre effektivt än etthusläkarsystem.Det är viktigt att stimulera små företag. I en storinternationell studie, där några svenska ekonomerhar medverkat -- den har letts av en amerikanskekonom som heter -- har man gåttigenom förutsättningarna för att företag och länderskall klara konkurrensen. Man understrykerbetydelsen av konkurrens inom länder. Det ärviktigt att företag får känna på konkurrens påhemmaplan innan de ger sig ut påvärldsmarknaden. Konkurrensen på hemmaplanhar varit viktig för internationaliseringen av mångasvenska företag. Men problemet är att vi nu underlång tid har fått en successiv koncentration i Sverigeoch att det inte växer upp nya företag som kanutmana de gamla företagen och konkurrera meddem. Det beror på att man i har fört enmycket medveten politik där man satsat på de storaföretagen och försummat de små. Vi hade länge ettskattesystem som främjade stora företags köp avsmå företag.Nu har vi gjort en halv omläggning genomskattereformen, när vi har sänktbolagsbeskattningen. Men fortfarande har vi ettskattesystem som stimulerar dem som har byggtupp företag och har nått vissaframgångar, att sälja sina företag till stora företag.En viktig motor i denna process ärförmögenhetsskatten på arbetande kapital. Det ärobegripligt att regeringen inte är beredd att ta bortden här förmögenhetsskatten på arbetande kapital,vilket skulle fungera som en kick för de små ochmedelstora företagen i tredje område som det är nödvändigt att satsapå är utbildningen, både kvantitativt ochkvalitativt. Den nedrustning på de teoretiskalinjerna som regeringen aviserade igymnasiepropositionen är naturligtvis heltfel signal i ett läge när alla länder satsarhårt på utbildning, när borde möta dennaeuropeiska utmaning med en ökad satsning i ställetför stora neddragningar -- som man t.ex. harföreslagit från regeringens sida när det gällerantalet undervisningstimmar i gymnasiet.Vi behöver också en omfattandeinternationalisering av det svenskautbildningssystemet, t.ex. en ökad satsning påspråk.En fjärde punkt , herr talman, är att sänkaskattetrycket i . tycks deladen uppfattningen. I flera formuleringar ifinansplanen förekommer uttryckta önskemål omatt minska de offentliga utgifterna som andel avbruttonationalprodukten och på det sättet skapautrymme för skattesänkningar. Men det stannar vidganska mycket prat i kompletteringspropositionen.Några tydliga mål ställs inte upp. Det talasegentligen inte om hur vi skall bete oss för attuppfylla önskemålen.En viktig restriktion för oss alla är naturligtvis attvi måste sträva mot budgetbalans. Det redovisas ikompletteringspropositionen en utomordentligoroande utveckling, där budgetunderskottet växerdrastiskt . /93 förutses i denlångtidsbudget som finansministern redovisar ettbudgetunderskott som skulle överstiga 40 miljarderkronor.När vi hade en diskussion med anledning avbudgetpropositionen , varnade jag för detecken som fanns på ett ökande budgetunderskott.Då slog undan den varningen ochsade att det bara var tillfälliga omständigheter somvar förklaringen till detta och att det inte varnågonting att oroa sig för. Jag tror att det var enalltför optimistisk bedömning från finansministernssida och att det finns all anledning att oroa sig fördet snabbt ökande budgetunderskottet.Det är en varning till oss alla -- att inte i denvalrörelse som stundar gå ut med några lättsinnigalöften, att inte lova pengar till barnfamiljer,pensionärer eller andra. Det kommer inte underåren framöver att finnas utrymme för storareformer, som kostar . Delöftena kommer med nödvändighet att svikas ochbör därför inte ställas ut.Men måste vi naturligtvis ha insikten attdet inte går att bara spara bort ett budgetunderskottav den här omfattningen. Det enda sättet attkomma till rätta med det är att få tillväxt iekonomin och därmed öka statens inkomster. Detär alltså om igen den ekonomiska tillväxten som ärav avgörande betydelse för hur vi skall kunnahantera detta problem. Det är just när ett sådanthär budgetunderskott hotar som det finns särskiltstarka skäl att satsa på tillväxtfrämjande åtgärder.Den internationaliseringsprocess som nu ärinne i, bl.a. Europaintegrationen, ger osstillväxtchanser. Men den kräver en anpassning frånsvensk sida för att vi skall kunna uppnå detillväxtchanserna. I denna anpassning ligger bl.a.att sänka skatterna i Sverige.När talar om internationaliseringenoch dess konsekvenser för den ekonomiskapolitiken, nämns inte ordet skatt. Men jag hoppasatt finansministern ändå också inser att vi måste gåin och göra förändringar i det svenskaskattesystemet, sänka det svenska skattetrycket,om den här internationaliseringen skall bliframgångsrik.I den plattform som och jag redovisade isöndags har vi lagt stor vikt just vid den här frågan.Vi pekar bl.a. på nödvändigheten av att anpassamervärdeskatten till EG-nivå för att undvika enomfattande gränshandel mellan och EG-länder.Jag blev minst sagt förvånad när jag såg AllanLarssons kommentarer till den plattform vi har lagtfram. har där mot sin vana -- så långtjag känner honom -- fallit in i en vanligsocialdemokratisk retorik, både yvig och ytlig. Detfinns ingen analys över huvud taget. I en artikel iAftonbladet i går talar han om att den härplattformen innebär social nedrustning iThatchersk anda; kallar han damen i fråga.Jag måste fråga finansministern vad han menar meddetta. Vilken social nedrustning? Möjligen hadejag tagit åt mig mer om det hade kommitanklagelser för att vi inte gått längre i våra förslagför att skapa utrymme för skattesänkningar. Mende förslag som vi har redovisat innebär sannerligeningen social nedrustning utan precis rakamotsatsen, dvs. en politik som skaparförutsättningar för en social upprustning i Sverige.Herr talman! Det här med ekonomiska prognoserär rasande svårt. Jag vet det bättre än de flesta. Jaghar ändå ett starkt intryck av att , även om han säkert har gjort sitt bästa, ärfärgad av att det är valår. Jämför man t.ex. AllanLarssons prognos med den som Industriförbundetlade fram , ärIndustriförbundets prognos långt mer pessimistisk.Varför nämner jag just Industriförbundetsprognos? Det finns ju andra prognoser att jämföramed.Jag har tittat litet grand på förstaprognos i kompletteringspropositionen förra vårenoch den prognos som lade framnågot tidigare samt jämfört prognos med utfall.Det visar sig att prognos var bramycket mer träffsäker än prognos.Av det kan man naturligtvis inte dra slutsatsen attIndustriförbundet även har träffat merrätt än vad finansministern har gjort. Men man kaninte heller dra den motsatta slutsatsen att vi kan litapå . Eftersom vi kan utgå från attAllan i hög grad är påverkad att det ärvalår och att det känns bra att lägga fram enoptimistisk prognos, kan vi nog utgå från att han ärnågot färgad av detta.Industriförbundets ekonomer har tidigare visat sigvara duktiga prognosmakare. redovisar är långt merpessimistisk när det gäller tillväxten, den privatakonsumtionen och investeringarna. Ja, snart sagtallt det som man försöker bedöma i dessaprognoser.Herr talman! Låt mig understryka att jag serutomordentligt allvarligt på läge förnärvarande. Vår framtid som industrination ärhotad. Den är hotad därför att våra stora företag är internationella företag. De har verksamhetinte bara i utan i en lång rad olika länder.De har stor frihet att välja var de skall investera ochvar de skall lokalisera produktionen. Även om deverkställande direktörernas hjärtan säkerligen oftaklappar för , måste de av hänsyn tillföretaget göra lokaliseringar därlönsamhetsutsikterna är bäst. Då ligger i jämförelse med andra länder illa till. Det finnsen rad tecken på det.Verkstadsföreningen har mättvinstmarginalerna i de svenska verkstadsföretagenoch tittat på hur det ser ut i de svenskaanläggningarna i förhållande till företagensutländska anläggningarna. Föreningen noterar attförra året hade företagen de sämsta och lägstavinstmarginalerna i de svenska verkstadsföretagenssvenska anläggningar sedan mätningarna började1963.Förra året köpte svenska företag i för merpengar än vad de satsade i investeringar i Sverige.Detta är inget nytt. försöker ifinansplanen göra gällande att de problemen haruppkommit nu och hör till. Vi harlevt med dessa problem i många år.Industriförbundet har gjort en studie av de 20största svenska företagen med stor verksamhetutomlands och hur de agerade mellan 1985 och1988. De åren var litet grand av guldåren för dentredje vägens politik -- om man skall tro regeringen.Antalet anställda utomlands ökade med 40 %samtidigt som antalet anställda sjönk något iSverige. Investeringarna utomlands ökade med60 % som investeringsnivån låg stilla iSverige.Det finns en lång rad tecken på att har svårtatt hävda sig i konkurrensen med andra marknader.Vi ser det på att utländska företag knappast görnågra investeringar i . Vi får gå 20--25 årtillbaka för att hitta exempel på ett utländsktföretag som har satsat på industriexpansion iSverige.En av de viktigaste uppgifterna som vi har är attlägga om politiken för att rädda somindustrination. De investeringar vi tappar tillutlandet kommer inte tillbaka. Därför är detbråttom. Signalerna efter valet kommer attbli avgörande för framtid. De riktlinjersom då behöver redovisas återfinns i den plattformsom och liberalerna harframfört -- Ny start för Sverige.Anf. 45 ():Herr talman! Jag kan i mycket stora stycken, föratt inte säga allt, instämma i det som BengtWesterberg har haft att säga. Det gäller både ikritiken av regeringens ekonomiska politik och ibeskrivningen av landets ekonomiska situation ochvad som krävs under de kommande åren.Jag sätter stort värde på denna möjlighet attdiskutera med finansministern. Han är enkompetent och skicklig debattör och en person somjag i många avseenden hyser respekt för. Jag kanockså ha förståelse för att en statsminister har andraåligganden, som gör att han inte kan varanärvarande i kammaren som denna. Jagskulle över huvud taget inte ha tagit upp frågan omdet inte hade varit för en motsvarande debatt ihöstas. och jag hade produceraten gemensam artikel i . Regeringenhade lagt fram en skrivelse om den ekonomiskapolitiken. Bägge dessa diskuterades i kammaren.Statsministern förde ett oherrans oväsen över attBengt var i och att jag varnågon annanstans upptagen med något annat.Ingvar sade att han sällan under sittnumera ganska långa politiska liv hade varit medom en sådan förvånansvärd händelse som den hanupplevde , dvs. att BengtWesterberg och jag inte var närvarande ikammaren och deltog i debatten medstatsministern. Det var överord i . Detvisar sig även nu att det var överord. När han fårmöjlighet att visa att han menar allvar är han borta.Jag skulle inte moralisera över detta om det inte varså att han bedrev detta hejdlösa moraliserande överandra . Ord dokumenteras, och det finnsrisk att man läser vad som har sagts. Jag tror att detär nyttigt om statsministern själv läser vad han harsagt.Ser vi framåt på den ekonomiska situationen är detviktigt att vi gör det mot bakgrund av det som harinträffat . Vi går mot ett val.Vi vet att en valrörelse kan komma att sätta sinspeciella färg både på den politiska debatten och påden ekonomiska bedömningen.Våren 1988, inför valet, stod den dåvarandesocialdemokratiska finansministern i denna talarstol och sade att ekonominblomstrar och att ekonomi befinner sig iett bättre skick än den har gjort sedan mer än ettdecennium.Nu vet vi i efterhand att t.o.m. att den beskrivning som han och hanspartiordförande och regering då gav av Sverigesekonomiska tillstånd inför väljarna var felaktig ocht.o.m falsk. Han använder i sin bok ett uttryck somnätan är hårdare än vad jag skulle vilja använda omden socialdemokratiska skönmålningen avekonomin i valrörelsen , nämligen ordetbedrägeri. Det är ett av de hårdaste ord som jag harsett användas i politisk polemik. Det är den f.d.socialdemokratiske finansministern som använderdet ordet om sig själv, om sin statsminister, om sinregering och om det ekonomisk-politiska budskapsom fördes ut i valrörelsn sedan.Gång på gång har situationen varit sådan. Underdebatten om kompletteringspropositionen förraåret, gjorde under något hastigaformer entré på den politiska scenen. Jag tror inteuttrycket vändpunkt användes, men det lät som omvändpunkten var där redan då med sjunkanderäntor osv. Finansministern talade om att vi stodinför en balans på arbetsmarknaden.Löneglidningen skulle ha bromsats, men det blevinte mycket av det under det året.Producentpriserna skulle vara stabiliserade. utlovade stora, kraftiga och kontinuerligaräntefall.Vi vet vad som hände. Så blev det inte. fick själv säga till den socialdemokratiskapartikongressen att det inte fick bli en fortsättningpå detta. Riksdagsgruppen fick kallas tillkrissammanträden för att försökafå någon ordning på den ekonomi som man här iriksdagen hade förklarat vara i bättre skick än vadden varit på mycket . Det var verkligen intebalans på arbetsmarknaden vare sig då eller nu ochkommer inte heller att vara det i morgon.I januari i år -- för inte så länge sedan -- när vidiskuterade finansplanen ochbudgetpropositionen, hette det att . Att säga att arbetslösheten skulle ökavar bara svartmålning. Att säga att den ekonomiskautvecklingen kunde bli sämre än vad regeringenangivit i sina ekonomiska prognoser var också barasvartmålning. Det sades t.o.m. att om man hade enfrån regeringen avvikande bedömning av denekonomiska situationen berodde det på att man pånågot sätt tyckte illa om . Det är faktiskttillåtet att göra avvikande konjunkturbedömningaräven om man tycker bra om sitt land.Men det blev som vi sade. I den kompletterade ochreviderade finansplanen tvingas regeringen på sågott som varje punkt revidera ned sina kalkyler frånjanuari. , ,fackekonomer, jag själv och många andra har idebatten kritiserat den reviderade finansplanen föratt vara en skönmålning av verkligheten. Så är det.Jag skall återkomma till den saken.Kompletteringspropositionen utgör ennedrevidering av kalkylerna på varje punkt.Regeringen hade fel . Regeringen har nuanpassat sig åt det mer pessimistiska hållet.Välkommen, statsministern!Men propositionen är fortfarande på denskönmålande delen av den politiska skalan. Så blirdet lätt när man befinner sig i ett valår. Så blev detmed socialdemokratin och den ekonomiskapolitiken 1988. Så håller det på att bli medsocialdemokratin och den ekonomiska politikeninför detta val 1991.Jag tycker också att det är av visst intresse attdiskutera vad som kunde ha gjorts för att undvikaden situation vi nu befinner oss i. Ekonomin är iobalans. Arbetslösheten växer mycket kraftigt.Underskotten i bytesbalansen är massiva ochväxande. Vi har förvisso haft -- som även BengtWesterberg erinrat om -- våra politiska strider omdetta . En av de mestbetydelsefulla debatterna hade vi underregeringskrisen i samband medatt regeringen lade fram det s.k. stoppaketet.Jag läste en intervju med statsministern i . Artikeln var inte så sensationell.Jag har hört honom säga samma sak i andrasammanhang.