prot · GF0948 · 1991-12-18 00:00:00 — Det är en person somhar dykt upp i en intervju och som åberopas frånvänsterhåll i . Jag antar att han har framträttpå våra breddgrader därför att han har väldigt svårtatt få gehör för sina synpunkter i sitt eget land ochav det skälet hoppas att han skall ha en chans attkomma fram på vår kant. Jag kan försäkra att dentypen av utsagor inte har stora möjligheter att nåframgång i våra överväganden vad beträffar denframtida användningen av fondmedlen.De vädjanden som framförs om ett samförståndrimmar ganska dåligt med hur det gick till närfonderna infördes. I valrörelsen förklaradeOlof att han skulle söka en lösning i brettsamförstånd. Då talade man om inviduella andelar,man skulle ha direkta val av styrelseledamöterna,och man lyckades tona ned kritiken. När valet välvar vunnet vidtog något som vi kallade för den tystabrådskans tid, då man mycket smart, snabbt ochhemligt drev igenom fondbeslutet -- bl.a. lade manfram förslag dagen före midsommarafton -- trots var medveten om att det klart stod i strid medfolkflertalets vilja.Mot den bakgrunden kan man inte bestrida vår rättatt göra verklighet av vad vi en gång lovade,nämligen att avskaffa det här systemet, detta såmycket mer som jag minns ord:Ni var emot ATP också, men det dröjde inte längeförrän ni accepterade det. På samma sätt kommerni att acceptera löntagarfonderna. -- Det har vi integjort, och det visar vi nu.Anf. 17 ():Fru talman! Det beslut som står ibegrepp att fatta är ett historiskt beslut.Avskaffandet av löntagarfonderna innebär slutetför en minst tanke, framförd i enmotion från till1971 års och upprepad i nya former såsent som vid den senaste LO-kongressen.Då, , men även senare, presenteradesfonderna av förespråkarna oftast som en fråga omteknikaliteter, som ett instrument för att komma tillrätta med olika problem i samhällsekonomin.Under en period påstods löntagarfonderna vara bramot s.k. övervinster i näringslivet, och några årsenare var fonderna receptet för att komma tillrätta med ''undervinsterna'' i näringslivet. Därefterskulle fonderna rädda den ''solidariskalönepolitiken'', utjämnaförmögenhetsfördelningen och införa ''ekonomiskdemokrati'' på lokal nivå.Det mest använda argumentet hardock varit ''pensionerna'' och ATP-systemetsreformbehov. Fonderna, som under 1970-taletsades skola ligga i det arbetande folkets händer,flyttades socialdemokratiska retoriköver i hela folkets händer, för att på 1990-taletflyttas till helt nya händer, nämligen detpensionerade folkets händer.Att samma instrument -- löntagarfonderna -- enligtsina upphovsmän varit lämpligt för att lösa heltolika samhällsproblem och vid olika tillfällenpåståtts kunna ägas av olika grupper demonstreraratt det centrala intresset för fondanhängarna intevarit att lösa de angivna problemen utan att fåtillgång till ett nytt instrument -- fonder -- för attöverföra makt och inflytande över svensktnäringsliv till fackföreningsrörelsens funktionärer. ''Successivt'' skulle man ''ta över'', för att citera LO-tidningen.I valrörelsen diskuterade vi de senasteuppslagen, som alltjämt syftar till kollektiviseringav företag och placering av dem under fackligkontroll. Som så kläds tankarnai tekniska resonemang om placeringsregler m.m.Efter 20 års utredande och stridande är dock --förhoppningsvis -- dessa återkommande strävandenatt kollektivisera ägandet av produktionsmedlen iSverige förvisat till historiens skräphög.Dock -- så länge som fackföreningsrörelsen, genomsocialdemokratin, driver frågan måste ett antalvillkor uppfyllas i samband med avvecklingen, ochde anges också i propositionen:1. En återkollektivisering av aktierna i dagenslöntagarfonder skall vara omöjlig. Därför måsteavvecklingen vara oåterkallelig till sin natur. Detskall vara omöjligt för en eventuell framtida s-regering att återföra aktierna till ett nyttlöntagarfondssystem eller ett system som medstatens hjälp överför makt och inflytande överkapitalförvaltning och investeringsbeslut tillfackliga funktionärer.2. Den definitiva avvecklingen måste av sammaskäl ske snabbt och vara avslutad senast våren 1994.3. För att säkerställa dels konsumentintresset, delssamhällets intresse av effektiv kapitalanvändning,bör det lokala fackets rösträtt försvinna, såsomanges i propositionen.Från konsumenternas synpunkt bör nämligenproducentintressen vara politiskt och fackligtsvaga, och facket -- precis som ennäringslivsorganisation -- är i detta sammanhangbevakare av producentintresset, icke av någotmedborgar- eller samhällsintresse. Ett starkt lokaltfackligt inflytande tar sig -- naturligt nog -- lättuttryck i värnande av sysselsättningen i specifikaföretag snarare än av långsiktig sysselsättning ochlönsamhet på orten eller nationellt. Ett starktfackligt inflytande i fråga om kapitalförvaltning --observera alltså, som kapitalförvaltare! -- kommerlätt i motsättning till ansträngningarna att genom eneffektiv kapitalanvändning nå en högre svensktillväxttakt och därmed också till tanken på säkradepensioner.Anledningen är naturligtvis att måste få fleroch mer lönsamma företag för att landets ekonomiskall kunna uppfylla den i särklass viktigasteförutsättningen för goda pensioner, nämligen attunder kommande år få upp den erbarmligt dåligaekonomiska tillväxttakten.I dag är pensionsavgifterna avlönesumman. Om vi gör tankeexperimentet att1990--tillväxttakt ökade till 0-tillväxt ochekonomin sedan stannade i denna stagnation i 25år -- vilket i och för sig är högst osannolikt medAnne som finansminister -- skulle denuttagna avgiften vara mer än dubbelt så högsom , . En så hög uttagssiffra ärekonomiskt destruktiv och politiskt orimlig. Alltså:Om vi i inte får upp tillväxten till 2--perår blir, med dagens pensionssystem, nuvarandepensionsåtaganden omöjliga eller mycket svåra attuppfylla.Ett viktigt sätt att få upp tillväxttakten genom attreformera pensionssystemet är att skapa ettstarkare samband mellan avgifter och förmåner,dvs. ett system som har en mer försäkringsmässig --aktuarisk -- konstruktion än dagens ATP-system.Det kan gälla att förlänga intjänandetiden igrundpensionen och att i ATP-systemet ta bort ellerstarkt minska inslagen av beskattning ochskattekilar och i stället införa avgifter sommotsvarar aktuariskt uträknadepensionsförsäkringspremier.Vilken roll kan dagens löntagarfonder spela isammanhanget? Rent ekonomiskt knappast någonalls. Den skuld i form av ackumuleradepensionsåtaganden som ATP-systemet bågnarunder har uppskattats till . Det är alltså de krav som vi alla iaktiv ålder har på systemet att leverera till oss närpensionstiden är inne. Även om löntagarfondernassamlade tillgångar på är enbetydande summa för ett hushåll, och t.o.m. för enfinansminister, är den dock i detta sammanhangnärmast småpotatis.Vad jag nu säger är närmast en personligståndpunkt, som jag har stöd för av flera iriksdagsgruppen. Om det skulle visa sig möjligt attöver blockgränsen nå enighet om ett införande avett aktuariskt utformat pensionssystem, ikombination med en hyfsad grundpension lika föralla, ja, i så fall är det värt att pröva tanken på attlåta fondmedlen bli en grundplåt i ett nyttförsäkringsmässigt uppbyggt pensionssystem. Mendå krävs snabbhet. Det gäller att före valet 1994utrusta varje pensionsberättigad medborgare medett individuellt pensionskonto i ett privatförsäkringsbolag eller i , föratt på kontot för att på ett oåterkalleligt sätt placeraoch bygga upp enskilda människors privatapensionskapital.Fru talman! Jag instämmer avslutningsvis i Per-OlaErikssons och yrkanden.Anf. 18 ():Fru talman! Jag som ung och ny riksdagsledamotfår nu vara med om ett historiskt ögonblick iSveriges riksdag och i vår omvärld. Sovjetunionenupphör som stat, fick vi veta på nyheterna ,som vi här i skall besluta omen avveckling av de kollektiva löntagarfonderna.Det är två händelser som på ett sätt faktiskt harmed varandra att göra. Det är inte så attlöntagarfonderna har inneburit öststatssocialism iSverige. Vi skall inte använda den typen avöverord. Men de svenska löntagarfonderna och densovjetiska centralplanerade ekonomin, som nukraschlandat, bygger faktiskt på sammagrundfilosofi. Det är tron på att staten vet bäst, attpolitiker kan dirigera fram välstånd och misstronmot den enskilda människans förmåga och vilja attta ansvar för sig själv och sin omgivning.Skillnaden mellan kristdemokrati och socialism ärpå den här punkten mycket tydlig. Kristdemokratinvill inte ta ifrån människan hennes ansvar, utan statoch kommun skall stödja och uppmuntra henne tillett personligt och gemensamt ansvarstagande.Debatten om vem som skall sköta sparandet iekonomin är ett bra exempel på detta. Frågan ärom det är staten som i första hand skall göra deteller om det är enskilda hushåll. Här går alltså enviktig skiljelinje.Löntagarfondsdebatten har varit ett politisktstridsämne . Det beror på denideologiska laddning som frågan har. Ettfondsystem som tar pengar från företag som går braför att under statlig och facklig kontroll köpa uppföretag, innebar att ett allvarligtsocialiseringsinstrument skapades. blevkonstruktionen och den praktiska tillämpningen avfondsystemet inte så allvarlig som en delfondkritiker från början befarade. Men detberodde inte på att den kritik som vi från olika hållriktade mot löntagarfonderna var felaktig. Jag trorsnarare att det var tack vare kritiken somfondepoken i blev en period som vårt landkom undan med blotta förskräckelsen. Hadesocialdemokraterna och LO fått härja fritt i dennafråga, då tror jag faktiskt att skadorna på densvenska ekonomin hade blivit betydligt större änvad som blev fallet. Jag tror att vi ofta glömmerbort den dimensionen i debatten. Kritiken motförslaget här har betytt en hel del.Då löntagarfonderna infördes angavs sex olikamotiv till dem. De skulle vara till för att underlättaden solidariska lönepolitiken, dämpalöneökningstakten, bidra till en jämnareförmögenhetsfördelning, öka utbudet avriskkapital, öka sparandet i ekonomin och stärkapensionssystemet. Bara det faktum att det angavsså många olika skäl för löntagarfondernasinförande skapade misstänksamhet. Det finnsnämligen inga system i världen och för övrigt ingaenskilda personer heller som klarar av flera olikauppgifter . I bästa fall blir resultatethalvdant.Fru talman! Ser vi tillbaka på medlöntagarfonder kan vi konstatera att de inte klaradenågon av sina uppgifter -- inte ens halvhjärtat. och andra talare har utvecklat detta,varför jag inte skall fördjupa mig i ämnet.Jag tror att just insikten om misslyckandet medlöntagarfonderna är orsaken till attsocialdemokraterna så radikalt har kovänt i frågan.Var finns deras stolta försvar för löntagarfonderna?Var finns pläderandet för de sex motiven för attbibehålla och utveckla fondpolitiken? Det vorerimligt av socialdemokraterna att plädera för demom man trodde på dem. I stället är det knäpptyst.Inte ett ord sägs om de gamla motiven isocialdemokraternas motion. Vad vi får höra ärlånga utläggningar om att fondsystemet är en del avpensionssystemet och att pengarna skall användasför att stärka ATP-systemet. Ett konstlatbiargument 1984 har blivit ett huvudargument1991. Pensionernas framtid avgörs inte av de ca 20miljarder i engångsbelopp som eventuellt skallsättas in i ATP-systemet enligt socialdemokraterna,utan den avgörs av att samhällsekonomin fungeraroch att det totala sparandet ökar.Min fråga till socialdemokraterna är därför: Skämsni för vad ni sade 1983 och 1984 samt ?Varför håller ni i er motion inte fast vid deursprungliga motiven till införandet avlöntagarfonder? Eller kan ni kanske här ikammaren erkänna att löntagarfonderna var ettmisslyckande?Vad vi nu skall satsa på, enligt kds och den nyaregeringens mening, är att stimulera hushållenssparande. Vi skall stimulera vinstdelning påföretagsnivå och ge näringslivet fasta ochförutsägbara spelregler. Då främjar viutvecklingskraften i landet, och då får vi också uppsparandet. Vi ökar tryggheten för de gamla ochinfriar löftena om höjda pensioner till dem. Vi fårockså en sund och dynamisk marknadsekonomi.I dag tar vi i denna kammare ett viktigt steg på dennya kurs som slagit in på. Därför, frutalman, yrkar jag bifall till hemställan ifinansutskottets betänkande 9.Anf. 19 () replik:Fru talman! frågar om visocialdemokrater skäms för de motiv som vi angav1984 för löntagarfondernas införande. Jag tyckeratt borde skämmas litet grand försitt anförande här. Det var verkligen fyllt avfloskler.Stefan Attefall säger vidare att vi socialdemokraterbygger på samma grundfilosofi som iöststatsländerna, dvs. att staten vet bäst. Men påmarknaden finns statliga företag, kooperativaföretag och även företag med inslag av aktier frånpensionssparare via fondsystemet. Beslut fattas idemokratiskt valda styrelser, vilket man knappastkan säga när det gäller många privatkapitalistiskaföretag där besluten fattas i slutna rum. Vi får nubetala kreditförluster som har blivit likastora som det samlade löntagarfondskapitalet.Löntagarfonderna har gett riskkapital till svensktnäringsliv. De har också utgjort ett stöd till de småoch medelstora företagen. Löntagarfonderna har,som skriver i sin bok, bidragit bättre förmögenhetsfördelning i det svenskasamhället. Alla medborgare fick del av den enormaförmögenhetsökning som skedde. Det råder ingettvivel om att fonderna har stärkt pensionssystemet.Nu finns det 22 miljarder i fonderna.Kds följer alltid , är knäpptysta ochkommenterar inte ett ord av det moderaternasäger. Kds är tydligen med på att dela utsparpremier till dem som har råd att spara. Till demsom har skall vara givet, till dem som intet har skallallt tas ifrån. Vi har ju fått en bibel att läsa i, ochdet är kanske den regeln som nuföljer.Anf. 20 () replik:Fru talman! kommenterade vadjag sade om gemensam grundfilosofi. Vad jag sadevar att det inte har blivit öststatssocialism i ,och det vill jag gärna betona. Det är inte så jag villargumentera. Socialdemokraternas filosofi tycksvara att allt skall skötas uppifrån. Sparandet skallligga i statens regi, och man vill dirigera mycket avden ekonomiska utvecklingen. Många håller säkertmed mig om att det finns en sådan grundfilosofi isocialismen, även om den har tillämpats olikaextremt i skilda delar av vår värld.Jag frågade om ni skämdes för de sex olika motivenvid införandet av löntagarfonderna. Man hadeväntat sig att ni i er motion åtminstone skulle haredogjort för motiven till löntagarfondernasinförande och för hur utvecklingen har varit underde . Har ni varit stolta överlöntagarfonderna? I stället för ni fram ett av demotiv som kom fram i slutfasen avlöntagarfondsdebatten 1983, dvs. att stärka ATP-systemet. Ni har lagt hela tonvikten vid detta ochgjort fondfrågan till en pensionsfråga. Det var intealls det ursprungliga motivet för löntagarfondernasinförande. Inte ett ord säger ni om de övrigamotiven i er motion; det är bara att läsa innantill.Det verkar som om ni över huvud taget inte villprata om dessa motiv. Det görs ingen som helstutvärdering.En annan sak gäller förmögenhetsfördelningen isamhället. skedde enförmögenhetsomfördelning från vanliga sparare tilllåntagare, från vanliga löntagare till kapitalägaregenom den devalveringspolitik socialdemokraternaförde. Det är bara att studera verkligheten så får visvaret på hur ni har lyckats medlöntagarfondssystemet.Anf. 21 () replik:Fru talman! säger att vi vill att alltskall styras uppifrån. Men harbesluten i skilda företag flyttats allt närmaremänniskorna. vill nu ta bort endel av detta beslutsfattande. De fackligaorganisationerna i företagen skulle ju få vara medom beslutsfattandet beträffande användningen avden fjärde och . Visocialdemokrater är anhängare av att beslutenfattas på rätt nivå. I mycket stor utsträckning skallbesluten enligt vår mening fattas så näramänniskorna som möjligt.Vi är inte enbart ute efter att stärkapensionssystemet, men vi anser detta varasynnerligen viktigt i och med att man vet attpensionssystemet kommer att bli utsatt för storapåfrestningar omkring . Då blirfyrtiotalisterna pensionärer, och det blir en kraftigökning av antalet pensionärer. Det är ett problemsom vi redan nu måste diskutera. Därför är detviktigt att slå vakt om det kapital som finns ilöntagarfonderna och se till att avkastningen blireffektiv. Men vi säger också att löntagarfondernabidrar till ett mycket värdefullt riskkapital förutveckling av svenskt näringsliv. Pengarna kommeri väsentlig grad att också bidra till att svenskindustri i den internationella värld som vi lever ikan bli kvar i svensk ägo. Det är också en mycketviktig sak. När så många företag nu flyttar ut sinabeslut till andra länder, är det viktigt att ha ettkapital som kan bidra till att företag stannar kvar ilandet.Man kan alltid diskutera omförmögenhetsfördelningen skulle ha varit ännusämre om inte löntagarna fått del av den härförmögenheten via fonderna. Det är något somKjell-Olof konstaterar i sin bok.Anf. 22 () replik:Fru talman! undrar om inteförmögenhetsfördelningen hade varit ännu sämreom inte löntagarfonderna hade funnits. Tillåt migbetvivla den saken. Det kunde knappast ha blivitsämre än vad verkligheten nu visar.Vad så gäller frågan om att stärka pensionssystemetkommer vi inom kds aktivt att arbeta för en bralösning på pensionsfrågan. I denpensionsberedning som har tillsatts anserjag att det skall föras ett öppet resonemang om densaken. framförde i sitt inlägg endel intressanta idéer om hur man kan hitta bryggormellan partierna i den här frågan. Själv är jagmycket öppen för hur löntagarfondsmedlen skallanvändas för att stärka sparandet och för attåstadkomma en långsiktig och god utveckling avnäringslivet i Sverige.Hur vill då vi öka inflytandet för den enskildamänniskan? Vi handlar helt i enlighet med denkristdemokratiska subsidiaritetsprincipen, som gårut på att flytta besluten närmare de enskildamänniskorna. Däremot skall de inte flyttasnärmare höga fackliga funktionärers kanslier. Deenskilda människorna måste ges möjlighet ochstimulans att spara för att kunna klara tillfälligasvackor i ekonomin och för att kunna forma sitt livefter eget huvud och egen förmåga. Men vi villockså ha ett vinstdelningssystem i de lokalaföretagen. Vi vill stärka små och medelstoraföretags möjligheter att utvecklas. Dessutom måsteockså lokala fackliga organisationer gesmöjligheter att verka. I det socialdemokratiskaSverige har utvecklingen drivits mot attcentrala kanliser med sina fackliga företrädareliksom andra centrala organ givits ett stortinflytande. Det har enligt min mening inte varit enriktig utveckling. På den punkten har vi skiljaktigauppfattningar.Anf. 23 BO G JENEVALL (nyd):Fru talman, ärade ledamöter! Det är ett historisktbeslut som vi skall fatta , nämligen beslutet attavveckla löntagarfonderna. De flesta av oss ansernog att dessa fonder aldrig skulle ha kommit till.Beslutet att införa dem var ur flera synpunktertvivelaktigt. Men det är historia, och gäller detatt skriva det första kapitlet i den nya historien.Vi är naturligtvis överens med regeringen om attavveckla löntagarfonderna, men vi har en någotannan syn på hur kapitalet skall användas. Det ärsärskilt glädjande att se att ansvarig minister harsuttit i kammaren under hela debatten och --förmodar jag -- noga lyssnat på vad som sagts.Har man lyckats samlat in 22 miljarder, även om detskett på tvivelaktiga grunder och kanske t.o.m. intehelt lagligt -- en del jurister anser det -- bör man inteskingra kapitalet utan använda det med förnuft.Som framgår av vår motion och särskilda yttrande idet aktuella betänkandet vill vi använda pengarnatill bl.a. följande:Vi vill till att börja med privatisera kapitalet. Vianser i likhet med regeringen att det skall skegenom ett beslut som inte går att riva upp.Kapitalet kan i princip återföras till dem som engång har betalat in det. Det har sagts att detta avpraktiska skäl inte är möjligt. Vi tvivlar på det inteminst med tanke på att det finns en effektivbyråkrati i detta land. Låt oss använda oss av denmed förnuft i detta sammanhang. Det är nämligenväl dokumenterat vilka som har betalat inpengarna, och det bör inte vara någon större konstatt spåra dem. Pengar som har betalats in av företagsom har köpts upp, försvunnit eller gått i konkurskan man samla i en pott och göra något förnuftigtför.Vi föreslår vidare att man skall låta det samladelöntagarfondskapitalet, delvis eller gärna till fullo,utgöra egenkapital i vad vi vill kalla för den privatainvesteringsbanken. Förslagsvis av kapitaletkan omvandlas till aktiekapital. Aktierna kanproportionellt delas ut till dem som har ställt medeltill förfogande.I vår motion har vi försökt skapa öppningar förolika förslag. Man kan tänka sig att delar avkapitalet omvandlas till någon form av folkaktier.Genom att använda löntagarfondernas kapital pådetta sätt, alltså som egenkapital i en bank, behöverman inte skingra kapitalet. Det kan lätt förmerasgenom att man låter banken låna upp fyra femgånger det egna kapitalet. Det skulle ge enkapitalstark bank med hög soliditet, som skulle blien betydande tillgång för små och medelstoraföretags kapitalförsörjning. Det skulle vidare gemycket positiva och nödvändiga signaler till helamarknaden och förmodligen påverka de etableradebankernas kreditgivning till kunderna.Vi vill att investeringsbanken skall ha tvåhuvudinriktningar, nämligen att satsa påmiljöfrämjande åtgärder och ge nya små ochmedelstora företag tillgång till riskvilligt kapital förframtida satsningar. En annan fördel med en bankär att kapitalet som huvudsakligen består avbörsaktier inte behöver skingras utan kan utgörabankens egenkapital, vilket naturligtvis kräver enlagändring. Eftersom det finns 3,5 miljard i likvidamedel i det samlade löntagarfondskapitalet kanman snabbt komma i gång.Vad är det då som hindrar att förslaget kangenomföras, eftersom det i varje fall borde stämmaväl överens med regeringens politiska inrikting? Ja,det enda verkliga hindret är troligen den politiska''retoriken'', kring vilken jag skulle vilja uppehållamig en stund.I ett företag måste man snabbt anpassa sig tillförändringen av marknaden, kunder, teknik ochlagar och andra samhällsförändringar annars får detsnabbt allvarliga konsekvenser -- ja, kanske rent avkonkurs. Men i politiken verkar retoriken mångagånger viktigare än förnuftiga och pragmatiskabeslut grundade på föreliggande fakta, men jaghoppas att jag har fel.Jag är född optimist och har faktiskt sett tydligatecken på att vi kan få visst gehör för våra tankar iden fortsatta behandlingen av detta ärende.Retoriken kanske trots allt inte är orubblig.Avslutningsvis vill jag komma med någrakommentarer till det som har sagts i debatten.Roland sade att vi hade ansett det varaansvarslöst att fördela pengarna såsom regeringenhar föreslagit. Det har vi inte sagt. Vi har sagt attdet kan vara tvivelaktigt ur fördelningspolitiskasynvinklar.Lars-Ove sade att det var svårigheter attgöra av med pengarna. Det tycker jag är ett ganskamärkligt yttrande.Per-Ola framhöll att det måste bli endefinitiv avveckling. Vårt förslag är verkligendefinitivt. Det här kan inte återkomma.I övrigt kan jag instämma med de andra talarna.Fru talman! Jag vill yrka bifall till hemställan ifinansutskottets betänkande.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 9 §. )7 § Privatisering av statligt ägda företagm.m.Föredrogsnäringsutskottets betänkande1991/92:NU10 Privatisering av statligt ägda företag,m.m. 1991/92:49 och 1991/92:69 samt skr.1991/92:20).Anf. 24 BO FINNKVIST (s):Fru talman! Jag började som riksdagsledamot år1982 och blev då suppleant i näringsutskottet. Jagminns att den mest akuta frågan, som vi fick ägnamycket tid åt , gällde dennödlidande statliga företagssektorn. En del av deföretag som den borgerliga riksdagsmajoritetenhade övertagit , var i omedelbartbehov av stora kapitaltillskott för att undvikakonkurs. , med socialdemokratiskregering, går de statliga företagen bra. De gavstaten en inkomst på drygt 20 miljarder kronorförra året. De statliga företagen är alltså enbetydande inkomstkälla.