prot · GE0951 · 1991-01-17 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:51Torsdagen den 17 januariKl. 12.00Anförande med anledning av krigsutbrottet iGulfområdetAnf. 1 FÖRSTE VICE TALMANNEN:Ärade kammarledamöter! En fredlig lösning stodtill sist inte att finna i . Inte ens devädjanden som FN och Pérez de Cuellar personligenin i det sista riktade till gav någotsom helst resultat. Allas vår varma förhoppning äratt kriget skall få ett snabbt slut och att så fåmänniskoliv som möjligt skall spillas.Utrikesminister kommer somtidigare aviserats att lämna kammareninformation om det aktuella läget i Gulfen liksomom det aktuella läget i Baltikum.1 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 11 januari.2 § Svar på interpellation 1990/91:109 omdemokrativillkor för biståndsarbeteAnf. 2 Statsrådet ():Fru talman! har frågat mig om jagär beredd att till programländer som är diktatur-och enpartistater ställa demokrativillkor för attbiståndssamarbetet skall fortsätta.Som påpekar har jag den 22oktober 1990 i ett interpellationssvar till Jan-ErikWikström utförligt redogjort för regeringens syn pådemokratimålet i biståndet och de arbetsmetodersom tillämpas för att främja detta mål.Min grundsyn är att man skall bistå människor somkämpar mot förtryck och strävar efter demokratioch utveckling i . Därför har insatserna föratt främja demokrati i olika länder och med olikametoder fortlöpande ökat sombiståndsminister.Målgrupperna för svenskt bistånd kan inteinskränka sig till människor som haft turen att födasi en demokrati. Därför måste vi även ifortsättningen stödja biståndsprojekt i olika länder.Valet av projekt skall ske med stor omsorg, så attde ligger i linje med de biståndspolitiska målen.Det finns en lång rad biståndsinsatser som innebären långsiktig investering för mänsklig utvecklingoch demokrati. Läskunnighet ger människorverktyg att själva kämpa för sina rättigheter. Denkunskap och vana att organisera sig i demokratiskaformer, som är effekter av svenska biståndsinsatser,ger resultat också i form av ökat deltagande i denekonomiska och politiska processen. Enkomplettering till dessa långsiktiga program, utgörde särskilda insatserna för stöd till demokrati ochmänskliga rättigheter. Hit hör stöd till lagstiftningoch rättssäkerhet, bidrag till ett stort antalorganisationer för mänskliga rättigheter, insatser isamband med allmänna val, stöd till utsattagrupper, såsom kvinnor och barn, samt ettomfattande förvaltningsbistånd.I dialogen med programländerna kommer jag somföreträdare för regeringen och andrarepresentanter för svensk biståndspolitik att även ifortsättningen med stor tydlighet framföra vår synpå demokrati och mänskliga rättigheter. Fall avbristande respekt för de mänskliga rättigheternaskall självfallet påtalas och vi skall klargöra attsådana undergräver viljan till ett biståndssamarbetemed Sverige.Många av samarbetsländer har inlett enutveckling mot ökad demokrati ochflerpartisystem. Det är bl.a. för att kunna stödjadenna positiva utveckling som medlen för särskildademokratiinsatser ökar kraftigt i årets budget.Anslagsposten föreslås uppgå till 550 milj.kr. Denskall användas för stöd till människor som kämparför demokrati och mänskliga rättigheter, oavsettom det är i en omgivning av förtryck eller om det äri länder som befinner sig i en process motdemokrati och ökat folkligt inflytande.Att främja fred, demokrati och mänskligarättigheter är hörnstenar i svensk utrikespolitik.Biståndet är ett viktigt instrument för att förautvecklingen framåt och främja dessa värden i en u-landsverklighet präglad av fattigdom, krig ochförtryck. Vi kommer att fortsätta arbetet att främjamänniskors strävan efter ett liv där de mänskligarättigheterna respekteras fullt ut och är uppnåeligaäven för de fattigaste. Utvecklingen i södra visar vilken livskraft tron pådessa värden har hos de människor som kämparmot förtryck. Det svenska biståndet är fortsatt ettmycket viktigt instrument för att bistå i dessaprocesser mot demokrati.Anf. 3 ():Fru talman! Det står en pojke framför mig utanförhyddan. Han iakttar mig uppfordrande. Runt ommig står en mängd barn och några vuxna. De följertyst vad som sker. Så säger den mörkhyade pojkennågot på swahili något som tolken översätter: Jagvill leva. Jag vill inte dö. Jag vill leva ett liv som duhar fått leva.Den här bilden finns ständigt i mitt minne. Minlivsfilosofi och min moderata ideologi utgår ifrånatt varje människa är unik, oavsett om hon är viteller svart. Varje människa, oavsett om hon är föddi Roslagen eller i en afrikansk by i , födsmed unika resurser. Dessa resurser vill människanutveckla, under barnaåren med hjälp av sinaföräldrar och andra vuxna. Det är föräldrar ochpolitiker som skall skapa förutsättningarna. Ensådan förutsättning är den enskilda människansfrihet som är en grundläggande mänskligrättighet.Varje år föds 90 miljoner barn. Många miljoner avdessa -- 14, 15, kanske 20 -- dör av bl.a. hunger ochsvält. Vilket slags liv blir det för dem somöverlever?För att du åtminstone skall komma i närheten avverkligheten i t.ex. länder söder om , måstedu försöka tänka dig in i den allra djupastefattigdom, som du över huvud taget kan tänka dig.Försök också tänka dig in i den dagliga tillvaro, därdu lever som ett slags slav, där din frihet är lika mednoll och där du lever i skräck för landets diktator,hans myndigheter, hans soldater, hanssäkerhetspolis, hans bypolis och hans angivare!Varje människa -- vare sig hon är bantuneger,vietnames, rumän eller svensk -- vill leva i frihet ochdemokrati, vill utbilda sig, vill kunna välja arbetebåde för att kunna överleva och för att kunna levaett innehållsrikt liv. Dessa människor nås kanskenågon gång av de svenska biståndsprojekten. Vårtbistånd -- 550 milj.kr. till , drygt300 milj.kr. till -- stöder landets diktatoreller envåldshärskare och hans regim, hansmyndigheter, hans elit och hans parti.Jag menar inte att pengarna går direkt till dessamaktmänniskors fickor, utan att vårt bistånd stöderoch stärker diktatursystem, vanstyren,enpartisystem, övergrepp och brott mot demänskliga rättigheterna. Detta befästerfattigdomen och ofriheten.Det sammanlagda biståndet till ett av de mestbiståndsberoende länderna, , var drygt 50miljarder kronor från samtliga biståndsgivareunder åren 1970--1988. Men befolkningen ärfortfarande lika fattig. Människorna har kansket.o.m. blivit fattigare och de lever i ofrihet. De harsmå möjligheter att ta sig ur fattigdomen.Visst har många biståndsprojekt varitframgångsrika. Många människor har blivithjälpta. Våra biståndsarbetare har gjort stora ochfina insatser. Helhetsintrycket är dock attutvecklingen har stagnerat.Jag har frågat biståndsministern: det inte dagsatt ställa villkor? har jag fått svar. Tack för det.Svaret är positivt och välmenande. Det är mycketsom jag kan instämma i. I sitt svar sägerbiståndsministern att hon även i fortsättningen medstor tydlighet kommer att framföra vår syn pådemokrati och mänskliga rättigheter. Det ärpositivt, men det hjälper ju inte. Detta harbiståndsministern sagt under en följd av år, menenvåldshärskarna struntar i vad säger, även om hon nu framför sinasynpunkter med stor tydlighet. Envåldshärskarnakanske t.o.m. flinar åt oss bakom våra ryggar.Till sist vill jag ställa en fråga. I det tredje stycketpå s. 2 i svaret säger biståndsministern: ''Fall avbristande respekt för de mänskliga rättigheternaskall självfallet påtalas och vi skall klargöra attsådana undergräver viljan till ett biståndssamarbetemed . ''Fru talman! Jag tolkar detta så attbiståndsministern ändå mött mittvillkorsresonemang en liten bit på väg. Har jagtolkat biståndsministern rätt?Anf. 4 ():Fru talman! Det har som vi hardiskuterat bistånd funnits ett visst resonemang omförståelse och ursäkt för de enpartistater som vi gerbidrag till. Argumenten har varit att de har enannorlunda tradition, annan kultur, attstamtänkande undergräver en demokratiskprocess, utbildningsnivån, som statsrådet nämnde,outvecklade kommunikationer och svag nationellenhetskänsla. Allt detta är sant. Många av de statersom vi ger bidrag till har formats på ett konstlatsätt, och befolkningen känner inte en naturligsamhörighet.Men det finns en smärtgräns för hur länge vi kananvända de här argumenten för att ursäktaenpartistater. Yttrandefrihet, tryckfrihet och friaval är ingen lyx. Alla människor måste få möjlighetatt ta del i den demokratiska processen, oberoendeav om de t.ex. kan läsa, skriva, räkna eller inte.Demokratins redskap är ju diskussionen,argumentationen, orden. Visst betyderläskunnigheten oerhört mycket i den demokratiskaprocessen, men inte så mycket att man inte skallkunna ha en sådan på grund av analfabetism. Fripartibildning och ett flerpartisystem är ettdemokratiskt fundament. Det är detta somförvägras många av de grupper i u-ländernasenpartistater som skulle vilja bilda andra partieroch bilda opinion mot den sittande regimen.Försvar av enpartistater klingar tomt och falskt.Försvaret för de socialistiska demokratier som vihar talat om har tystnat på ett klart sätt, ochdet med all rätt. Enpartisystem i har lagtoch lägger, menar jag, en förlamande hand överutvecklingen i länderna. Det finns en demokratiskkraft hos människor när de får komma till tals, fårkomma med idéer och synpunkter. Lägger man enförlamande hand över detta, har det effekt påutvecklingen i hela landet.Folket måste ha rätt att på demokratisk väg byta utsina ledare, precis som i sininterpellation visar exempel på hur man byter utden som inte skött organisationen avjärnvägssystemet på rätt sätt. Det finns faktiskt enparallell här. Om landets ledare missköter landetskall folket ha rätt att på ett demokratiskt sätt bytaut ledaren.Halva utrikesutskottet gjorde en resa i slutet avsommaren till , och Namibia.Det var i den bemärkelse vi nu pratar om en mycketbra resa, där vi fick goda pedagogiska exempel påvad det innebär att vistas i ett land med ettflerpartisystem eller i ett land med enpartisystem.I upplevde vi just den förlamning jagnämnde. Det händer ingenting. Vi fick ocksåtillfälle att möta en grupp som inget hellre önskadeän att bilda ett oppositionsparti. I den gruppeningick också f.d. ministrar. De sade också att omenbart zambier hade deltagit i mötet, utan oss frånSverige, hade mötet varit olagligt.Sedan for vi vidare till och ochupptäckte att det var en helt annan anda i dessaländer med flerpartisystem. Det märktes direkt. INamibias parlament finns sju partier. Vi satt runtett bord där alla sju partierna var representerade.I regeringen sitter tre partier. Trots att Swapo harabsolut majoritet har man tagit in andra partier.Ett yttrande från måste jag relatera: Om5--skall vi inte behöva ha något svensktbistånd. Det är inställningen. Det är en helt annan''go'' än den man finner i , där någon sortsuppgivenhet råder.Detta håller vi säkert med om i långa stycken. Detsvåra problemet är hur vi skall nå ut med vårtbudskap. Frågan är om vi nu är beredda att skära ibiståndet till länder som inte går in för ettflerpartisystem. Det skulle jag vilja ha ytterligareklargöranden om från statsrådet.Anf. 5 Statsrådet ():Fru talman! Låt mig först alldeles klart betona attde mänskliga rättigheter som bl.a. FN har slagit fastnaturligtvis fullt ut också skall gälla fattigamänniskor i . Fattigdom i sig får aldrigurskulda brott mot mänskliga rättigheter. Det harjag sagt tidigare från den härtalarstolen, men jag tror att det behöver sägas igen.Låt mig också göra alldeles klart att jag ochregeringen naturligtvis ser demokrati som ett mål isig, men också som ett medel iutvecklingsprocessen. Demokrati är i sig enutvecklingskraft. Det är därför demokrati är såviktig för fattiga länder.Hur skall man då arbeta för att nå därhän? Ja, vihar valt att i framför allt dialog med länderna ochsedan med konstruktivt biståndssamarbete nå dit vivill. Vi menar att hela debatten om demokratimåste främjas i . Det handlar omyttrandefrihet, medbestämmande, pluralism,flerpartisystem, insyn, fria val osv. När människorförstår detta, när önskemålen att utnyttja dessarättigheter fullt ut kommer har de en sådan kraft attfrågan om flerpartisystem kommer av sig självt.Det kan vi också se i utvecklingen i Afrika.Det jag inte vill vara med om, och som jag reagerarmot i den här debatten, är att man skall nyttjademokratimålet i svenskt bistånd som ettsorteringsinstrument bland de länder som visamarbetar med. har alltid mycketnära till att använda det på det sättet.Jag vill också säga att begreppet envåldshärskarenog kan användas i u-landssammanhang på mångahåll, men när det sägs i direkt anslutning tillTanzania tycker jag att det är att missbruka detordet. Det skulle behövas bättre i andrasammanhang.Den dialog som vi tror på handlar om att medpresidenter och regeringsföreträdare ta upp kritik.Ibland skulle jag önska att jag hade exempelvis herrWennerfors med mig när jag talar med presidenteroch ministrar. Det är inte några snälla, välmenandesamtal. De är i allmänhet fyllda av just enskilda falloch brott mot mänskliga rättigheter. Det kanhandla om att vi anser att det har ägt rum ettvanstyre som gör vårt samarbete mindre bra. Men när man för den här typen avdebatt vet vi att man har mycket större möjligheteratt agera om man gör det direkt med de personerdet är fråga om och sedan inte orerar så mycket utåtom detta. Då slår det lätt tillbaka och får inte deneffekt som vi önskar.Enligt det exempel om järnvägsprojektet som AlfWennerfors tar upp i sin interpellation har SIDAskrivit ett brev. Men man kanske i dettasammanhang skall framhålla att jag ,efter det att brevet skrivits, men innan detbesvarades, hade ett mycket tydligt samtal med deansvariga herrarna. efter det blevdet faktiskt ett byte på chefsposten, och sedantillsattes även andra ministrar.Den här typen av verksamhet pågår hela tiden.Men jag talar inte om det i massmedia eller iriksdagens talarstol. Gör man det för mycket ledervåra ansträngningar inte till de resultat vi villuppnå. Vi predikar, jag kan använda det ordet i dethär sammanhanget, ansvar och insyn, inte bara iförhållande till regeringsledamöter, som vi träffar,utan på alla nivåer, eftersom det är sågrundläggande för att man skall få en demokratiskutveckling. Jag kan inte riktigt förstå hur manskulle kunna hjälpa den här pojken och andra barni fattiga tanzaniska byar genom att ställa villkor sominnebär att vi avbryter biståndet om inte fler partierinrättas. Det fungerar inte på det viset. På vilketsätt får den här pojken hjälp om vårt bistånd för attutveckla landsbygden, ge hälsovård, undervisningosv. Det är inte alls så -- jag skallåterkomma till det senare att man struntar i vad visäger. På det har vi sett många bevis på. Glöm inteatt det är en mycket positiv process på gång i Afrikai riktning mot demokrati och ökad respekt förmänskliga rättigheter.Anf. 6 ():Fru talman! Jag håller helt med om att dialogen ärfundamentet och att det är på det sättet som vi skallarbeta. Jag känner en viss frustration, ochdet gör säkert statsrådet också. Åren går ochingenting händer. Visst får vi vissa positiva signaler.Det är riktigt.Jag tänker också på de personer som var tjugo årnär många av länderna blev fria från kolonialismen.De är och har inte fått uppleva ettdemokratiskt system. Många av dessa personerarbetar under mycket svåra förhållanden.Vi måste också ha med i bilden hur länge vi skallunderstödja de här länderna med vårt bistånd. Viborde åtminstone kunna ge dem en signal om att vifryser biståndet, men att vi ökar biståndet till ländersom visar tecken på en demokratisk utveckling. Deländer som ger dessa signaler skulle också få ettextra stöd i biståndsanslagen, dels för att visa att deär på rätt väg, dels för att underlätta dendemokratiska processen.Informationen på det här området kan vara litetsvår att få tag på. Från liberalernas sidahar vi yrkat på oberoende årligaredovisningar över utvecklingen och förhållandenanär det gäller demokratiutvecklingen ochmänskliga rättigheter i våra mottagarländer. Dettakommer vi att yrka på också i årets biståndsmotion.Jag tror att det vore bra om vi byggde upp ett sådantsystem så att man år kan följa de olikaländernas utveckling. Det skall vara oberoendeårliga redovisningar. Det skulle också kunnaunderlätta en sådan här debatt om man får ett braunderlag.Tiden är inne att ställa högre krav och att getydligare signaler. Statsrådet har naturligtvis ett braargument: Vad svarar vi det fattiga barnet som intehar mat för dagen? Vad har det för glädje av ettflerpartisystem eller en demokratisk process? Vimåste försöka hitta vägar att nå fram med stöd viaolika organisationer för att underlätta för demänniskor som kommer i kläm och som är i kläm . Man måste ha en inslussning av medel till densektor som det då är fråga om, medan storleken avde medel som går via de ofta korruptastatssystemen minskar.Anf. 7 ():Fru talman! Statsrådet säger att målgrupperna försvenskt bistånd inte kan inskränka sig tillmänniskor som haft turen att födas i en demokrati.Statsrådet utvecklar detta ytterligare i sitt senareinlägg.Jag menar inte att vi enbart skall stödjademokratier. Vi kan mycket väl stödja icke-demokratier, men då måste vi vara aktiva när detgäller den demokratiska utvecklingen i ett sådantland.Karl-Göran Biörsmark hade ett bra uttryck när hansade att vi har nått smärtgränsen. Det känns så närman tittar på listan på enpartistater som vi stöder:Angola, , , , ,, , , och Vietnam.Kap kanske vi inte längre skall ta med. Därhar det hänt positiva saker, och det är verkligenglädjande. Man har alldeles , tror jag, haftett fritt val. Det är många länder som skall påverkasgenom den dialog som statsrådet utvecklar.Statsrådet sade att hon ibland önskade att AlfWennerfors skulle vara med och lyssna. Det skullevara mycket intressant. Jag och andra här ikammaren kan konstatera att det trots denna dialoginte har hänt särskilt mycket i flera av deenpartistater som jag har räknat upp. I vissa länderhar utvecklingen t.o.m. gått bakåt.Nu säger statsrådet att man med tanke på den lillapojken bara inte kan säga att vi avbryter biståndet.Man kanske kan göra på många andra sätt menändå ha detta villkorsinnehåll. Man kanske kantillfälligt avbryta biståndet och meddela det tillmottagarlandet, kalla hem biståndskontoretspersonal och säga att personalen får komma hemett halvår så att vi kan resonera. På detsättet kanske man förstår i mottagarlandet att detär allvar. Vi moderater har i våra motioner gått inför det här sättet att resonera och vill minskabiståndet för att därmed visa vårtallvar. Men man kan säkert använda sig av andrametoder för att få mottagarlandet att förstå allvareti det vi säger.Statsrådet svarade inte på min fråga. Jag hoppas atten formulering i svaret ändå betyder att statsrådethar kommit en bit på väg mot mittvillkorsresonemang. Jag tänker på det som står pås. 2 i tredje stycket i det skrivna svaret.Anf. 8 Statsrådet ():Fru talman! Till vill jagsäga att visst får vi många rapporter där vi kan följautvecklingen i också i vad gällerdemokrati och mänskliga rättigheter. Även om vivet mycket, kan det behövas ytterligare -- det hållerjag inte för uteslutet.Sedan vill jag rätta en sak. att jag undrade vad det fattiga barnet iTanzania hade för nytta av demokratiprocess ochflerpartisystem. Jag menade alltså att det fattigabarnet har nytta av det, alldeles klart. Detmöjliggör en utveckling för det barnet också, ochdärför är det så viktigt. Vad jag menade --då vänder jag mig till -- är att omvi avbryter biståndet är det min insikt att det intekommer att vara framgångsrikt som påtryckning.Då utsätts den lille pojken för ytterligare lidande,för det blir ingen demokrati utan en sämre situationför honom.Jag blev glad när jag hörde på sägaatt man kanske kan använda andra metoder än attavbryta biståndet. Det är precis vad vi gör. Jag skalldirekt kommentera mitt svar: Visst, AlfWennerfors, tar jag upp fall av bristande respekt förmänskliga rättigheter och säger att vi inte kommeratt acceptera sådant. Det påverkar direkt densvenska biståndsopinionen, vår vilja att fortsättasamarbetet. Det är precis den typen av resonemangsom jag tar upp med statsmän -- det är i allmänhetbara män -- i exempelvis de afrikanska länderna,som vi nu har talat om. Att vi ger bistånd tillafrikanska länder gör det särskilt problematiskt,eftersom är den fattigaste kontinenten, denminst utvecklade. Vi har valt att samarbeta med deländer som har de största problemen. Det är ettmedvetet val. Då kan vi inte vara såförvånade över att den mognadsprocess somdemokratiutveckling utgör tar tid.Jag tycker att det är litet synd att båda minameddebattörer inte kan se att det händer positivasaker. Om vi går utanför , som vi nu talat om,är det uppenbart. I har det pågått endemokratiutveckling . Det har gettresultatet att alla länder i hardemokratiskt valda regeringar. Det är, tycker jag,historiskt en mycket lovande utveckling. Men äveni , med alla dess utvecklingsproblem, händermycket positivt. ligger först i den härprocessen. Landet lovade att detskulle hålla universella hemliga val. Det har ocksåhållits allmänna val, och presidentval hålls nästamånad. har ändrat sin konstitutionoch tillkännagivit att flerpartisystem införs ochmeddelar att val skall hållas under 1991.I har man sagt samma sak, nämligenatt fria val skall hålla och tillkännagivitatt flerpartisystem skall införas.I , som har diskuterats mycket här, hållerman på att införa flerpartisystem. Man har ändratkonstitutionen och man har sagt att allmänna valskall hållas senast i oktober i år.Angola är naturligtvis ett svårt land med allastridigheter. Men även där pågår en process förökad pluralism.Även , som är ett mycket positivt särfall iAfrika, har nämnts.Det är alltså mycket positivt på gång. Det härtycker jag att vi skall se som en möjlighet och arbetakonstruktivt tillsammans med dem som deltar idenna förändringsprocess. Vi kan gedemokratibistånd, och vi kan ge annan typ av stödför att underlätta denna process, som är svår ochkomplicerad för länderna.I länder där det går mycket långsammare och där viser mycket litet rörelser skall vi vara aktiva när detgäller att påpeka att de andra länderna är på gång.Vi skall tala om vad det innebär om man stannarupp i de länder där ingenting sker. Den typen avsamtal för vi mycket ofta. Och även om jag intekallar detta att ställa krav och villkor, så ligger det ivåra resonemang med dessa länder att om ingentinginträffar som är positivt när det gällerdemokratiutvecklingen kommer vi att ha mycketmindre vilja att stödja just dessa länder.Jag tycker, i början av detta år, att man skallvälkomna den process för demokratiutveckling somnu har inletts i och konstruktivt arbeta meddet svenska biståndet i stället för att diskutera hurvi genom att avbryta vårt stöd och ställa villkor somvi vet inte kommer att påverka dessa länder ochleda till det vi vill. Jag vet att vi kan göra det, ochjag vet att det också ger resultat.Förste vice talmannen anmälde att Karl-GöranBiörsmark anhållit att till protokollet få antecknatatt han inte ägde rätt till ytterligare inlägg.Anf. 9 ():Fru talman! Jag instämmer med statsrådet att detfaktiskt händer en hel del som är positivt. Jag harsjälv haft möjlighet att träffa presidenten för KapVerde. Dess värre förlorade hans parti, men vi fårse om han i stället blir vald tillpresident.Jag tänker emellertid på de människor somdrabbas. Jag tycker att allt fler svenskar när detgäller vårt stöd skall tänka på att det här handlarom människor som lever i utvecklingsländer ochsom ständigt lever i rädsla för en mer eller mindrehänsynslös överhet och som egentligen aldrig kandelta riktigt engagerat konstruktivt eller långsiktigti biståndsprojekt. Det allt överskuggandevardagliga problemet för dem är att upptäckarisker, att undvika hoten från överheten, att klarasig från de s.k. diktaturens kreatur. För de flestainnebär tillvaron huvudsakligen ansträngningar föröverlevnad. Man köper och säljer, oftast svart.Man tvingas pröva olika riskfyllda sätt för att luraöverhetens militärer eller civila angivare.