prot · GE0999 · 1991-04-22 00:00:00 — Kandet vara så, att förstår att bådetiden och människors åsikter arbetar för ossborgerliga och att det är därför som han haråstadkommit den här lilla öppningen? Motmänniskors åsikter och idéer står sig ju densocialistiska ideologin ganska slätt i dag.Jag förstår alltså svaret. Det är ju bara att se till vadsom står på de aktuella raderna i det skrivna svaret.Det måste förhålla sig på det sätt som jag tror, förannars hade det ju inte funnits någon anledning attjämföra HVB-hemmen med daghemmen. I och försig är det en ganska bra jämförelse med tanke påde enskilda människornas möjligheter att erbjudabarnomsorgstjänster.Anf. 15 Statsrådet ():Herr talman! Först något om den sista frasen iIngrid senaste inlägg. Det är inteså, att jag har ett intryck av att tiden ochsakförhållandena arbetar för borgerligheten på dethär området. Jag tror i stället att den kommandebarnomsorgsundersökningen kommer att ge ettlika tydligt utslag som alla andrabarnomsorgsundersökningar har gjort.Föräldrarna väljer nämligen till allra största delenvanliga kommunala daghem. av föräldrarnaefterfrågade sådana förra gången en undersökninggjordes, och efterfrågade alternativ. Påstådärför inte att kravet på en vidgning av alternativenskulle vara en förlösande åtgärd när det gäller attge föräldrarna vad de vill ha! Det är, milt uttryckt,ett mycket felaktigt påstående.Jag vågar påstå att den kommande undersökningenkommer att visa på att en mycket klar majoritet avföräldrarna efterfrågar vanliga kommunaladaghem. Men sedan tycker jag också att de somefterfrågar alternativ skall kunna få tillgång tillsådana. Det är viktigt att den möjligheten finns.Nu finns det en lång rad alternativa möjligheter.Det enda som saknas, herr talman, är en rentkommersiell barnomsorg driven i aktiebolagsformav människor som vill skapa en marknad, ett utbud,på det här området. Men jag tycker att vi skall fredabarnomsorgen, liksom annan viktig socialverksamhet avsedd för barn, mot den typen avexploatering. Det är skälet till att vi , enligt minuppfattning, har nått gränsen vad gäller dealternativ som skall finnas inom barnomsorgen.Det finns alltså ett stort utbud. De som har ett äktaengagemang när det gäller den här verksamheten --det må vara föräldrar, ideella föreningar ellerpersonal -- har möjlighet att gå in och arbeta ideellteller yrkesmässigt inom barnomsorgen utifrån deförutsättningar som finns.Jag har inte särskilt mycket mera att tillägga när detgäller tillståndsprövningen. Jag har ju gett beskedom hur jag ser på det hela. Kommunerna bordealltså kunna ta över tillståndsprövningen i det härsammanhanget. Hur det förhåller sig beträffandeberedningsläget i övrigt på den punkten kan jag inte ge någon upplysning om. Jag noterarGöran intresse för att vi skall driva denfrågan. Jag ser inga hinder därvidlag frånbarnomsorgens synpunkt. Hem för vård ochboende hänger samman med andra viktigaområden. Men jag har inte en riktig överblick övervar man befinner sig i den diskussionen i dag.Anf. 16 ():Herr talman! Vi har nått gränsen vad gälleralternativen inom barnomsorgen, säger . Ja, det är också ett besked i eninterpellationsdebatt! De alternativ som finns äralltså de alternativ som är möjliga så länge vi har ensocialdemokratisk regering. Någonting därutövermedgives ej.Det behövs uppenbarligen en ny regering. Detgäller ju att kunna erbjuda flera alternativ utöverde möjligheter, chanser, som finns . Jag är,tydligen i motsats till vad biträdandesocialministern tycker, av den uppfattningen attjust detta med att det finns ett flertal olikadriftsformer, företagsformer, stimulerar utbudet.Vi skulle kunna möta de stora behov som finns påett sådant sätt att lösningar skulle kunna erbjudasbåde snabbare och bättre om fler alternativmedgavs. Detta skall ses mot bakgrund av denkommunala verksamheten sådan den är . Detbehövs, som jag tidigare antytt, en verksamhet därman utvecklar en beställarroll, enbeställarfunktion, och där man ytterligarepreciserar och så att säga finslipar möjligheterna attkontrollera kvaliteten. Det gäller ju att nå upp tillde kommunala målen. I det skeendet är detverkligen att visa ortodoxi om man tror attkommunerna inte klarar den här rollen. Dethandlar ju om att kommunen och föräldrarna fårmöjlighet att gemensamt och själva kontrollera denhär verksamheten och den kvalitet påbarnomsorgen som erfordras.Det finns, som den här debatten visar, en lång radområden där man genom förenklingar samt genomen annan och bättre hantering skulle kunnastimulera utbudet och, inte minst, erbjuda dem somskall vara ansvariga för personalägda fritidshemoch daghem fastare spelregler. finnsdet bara ett preliminärt besked om att en förenkladtillståndsgivning är möjlig för ekonomiskaföreningar. Men det finns inget besked om att dessaskall jämställas med aktiebolag eller handelsbolagnär det gäller tillståndsförfarandet -- dvs. attverksamhet kan påbörjas så snart en ansökan ärinlämnad. Jag för min del ser fram emot flerdebatter på det här temat, för sådana behövs.Kärnan i den här debatten är, som jag ser saken,frågan om huruvida regeringen verkligen villmedverka till ett förenklat förfarande för att få ensnabbare introduktion. I det här aktuella fallet harnästan gått till spillo från den tidpunkt dåformellt beslut fattades om att man får bedrivapersonalägda dagis fram till dess att det varitmöjligt att i praktiken tillämpa detta.Sammantaget måste svaren här tolkas så, attbiträdande socialministern icke prioriterar dennafråga särskilt högt. Det behövs således en nymajoritet i riksdag för att det skall blimöjligt att ändra på denna tingens ordning.Anf. 17 ():Herr talman! tror inte att tidenoch människornas åsikter arbetar mot desocialistiska idéerna. Han lutar sig mot enkommande undersökning som han hoppas skallvisa att vad människor vill ha är vanliga kommunaladaghem. Ja, det beror i viss mån på hur denundersökningen ser ut med tanke på de människorsom skall välja. Om valet står mellan att få tillgångtill ett kommunalt daghem eller att inte få någotstöd alls -- stödet fördelas bara bland dem som villha kommunalt daghem -- är det tämligen klart vadsvaret blir. Men jag tror, herr talman, att föräldrarvill ha litet mera -- ja, t.o.m. bra mycket mera -- attsäga till om. Föräldrarna vill själva bestämma vemsom skall ta hand om och vårda barnen.Föräldrarna vill inte överlåta den här uppgiften påpolitikerna.Sedan några ord om detta med att gränsen är nåddvad det gäller alternativen inom barnomsorgen ochom att det bara är människor med ett äktaengagemang som kan tänkas få erbjuda sinatjänster. I det sammanhanget kan jag tala om förBengt att jag tillbringade --alla partier var för resten representerade --tillsammans med företrädare för ,Familjehemmens centralorganisation. Väldigtmånga föräldrar står bakom s.k. HVB-hem, vård och boende. Men det var en slump attdessa hem kom med i debatten . De härhemmen drivs alltså av enskilda, exempelvis ibolagsform. ger tillstånd och hartillsyn. Jag kan lova att det rör sig om människorsom verkligen är engagerade. Det gäller människorsom offrar både arbetstid och fritid. Det vill ju tillför att det hela skall gå ihop. I flertalet fall rör detsig om familjeföretag. Dessa människor känner ettengagemang för de barn som det här gäller. Jagtycker alltså inte att politikerna genom stopp fårsätta förbud för människors engagemang i det härfallet.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1990/91:175 omstatsbidragen till familjedaghemmenAnf. 18 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig omregeringen är beredd att ompröva sin inställningoch ge statsbidrag till barn som är inskrivnadagbarn i egna föräldrars familjedaghem.Roland och jag har debatterat dennafrågeställning vid åtskilliga tillfällen här ikammaren. Att nu återigenaktualiserar denna fråga sammanhänger med attregeringsrätten uttalat attkommunfullmäktige i några kommuner inte haröverskridit sina befogenheter enligtkommunallagen (1977:179) när man beslutat att geersättning till dagbarnvårdare för vård av egnabarn.Det samhällsekonomiska utrymmet för nyaåtaganden är som bekant mycket begränsat. En radkrav riktas till regeringen om nya reformer för attutveckla eller bibehålla vårt välfärdssamhälle. Jagkan bara konstatera att jag och integör samma prioriteringar. villanvända 400 till 500 milj.kr. för en åtgärd som intemedverkar till att barnomsorgsproblemen löses förfler barn. menar att detta är enrättvisefråga. Jag skall inte polemisera med RolandLarsson på den punkten. För mig är det dock enstörre och viktigare rättvisefråga att använda deeventuella resurser som står till förfogande för attlösa barnomsorgsproblemen för de barn ochföräldrar som önskar men inte kunnat erhålla platsinom barnomsorgen. Därutöver ifrågasätter jag ominte resurserna skulle komma till bättre användningom de användes för generella förbättringar avdagbarnvårdarnas arbetssituation.Anf. 19 ():Herr talman! Jag tackar statsrådet svaret -- om ej rakt på sak så ändå väldigtklarläggande. måste jag konstatera attregeringen, i första hand , i den härfrågan har kört fast i doktrinerna.Till att börja med vill jag påpeka att de kommunersom beslutat ersätta dagbarnvårdarna för egna barnnu inte bara har stöd i kommunallagen genomregeringsrättsbeslutet utan även de facto isocialtjänstlagen. Det är således en kommunalbarnomsorgsform i lagens anda vi talar om, somregeringen envist fortsätter att vägra ge statsbidragtill.När nu det enda rimliga motivet för dennasärbehandling -- den påstådda olagligheten - fallitplatt som en pannkaka till marken, hänvisas till att''det samhällsekonomiska utrymmet för nyaåtaganden är -- -- -- mycket begränsat''.Det är med förlov sagt, herr talman, en uselinvändning när det pågår en utbyggnadmed ca 65 000 nya barnomsorgsplatser till det sombrukar kallas för full behovstäckning, men somegentligen innebär att ca 200 000 barn ändå i alltväsentligt ställs utanför. Att sombarnomsorgen byggs ut för flera miljarder kronorper år ställa de ca 27 000 barnen tilldagbarnvårdarna utanför är alltså inte enresursfråga utan en fråga om rättvisa, något somBengt säger sig inte vilja polemisera medmig om.Dessutom stämmer inte resonemang med den praktiskaverkligheten ute i kommunen, där antalet platser ifamiljedaghem minskar och daghemmen byggs utbl.a. beroende på svårigheterna att rekrytera ochbehålla dagbarnvårdarna. byggersina argument på att dagbarnvårdarnas barn aldrigkommer att omfattas av barnomsorgen.Verkligheten är, herr talman, en annan. Allt flerdagbarnvårdare lämnar yrket. Det är inte särskiltmycket att förvåna sig över med tanke på de villkorsom gäller för dem. Har man t.ex. två egnaförskolebarn kan man inte få mer än enhalvtidstjänst och en halv inkomst, trots att manutför ett heltidsarbete.När en dagbarnvårdare med två egna förskolebarnoch två andra dagbarn söker sig till annat jobb,behövs plötsligt fyra nya daghemsplatser dels för deegna barnen, dels för dem som man har somdagbarn. Det gäller ironiskt nog även om man fårett annat arbete inom barnomsorgen och kansket.o.m. på det daghem där barnen placeras. Att dethär skulle innebära mindre kostnader än att ersättadagbarnvårdaren för de egna barnen kan väl inteens tro på.Det vore bättre att använda resurserna förgenerella förbättringar av dagbarnvårdarnasarbetssituation, säger statsrådet. Men det är ju bl.a.detta det helar handlar om. Det blir ju en generellförbättring om man får utökad tjänstgöringsgradoch mer betalt för samma arbete. Det ger ökadtrygghet och en uppvärdering av yrkesrollen, vilketär minst lika viktigt för den här yrkesgruppen. Detär inte längre många ens bland som förstår den stelbenta fundamentalistiskainställning som regeringen har i den här frågan. Påflera håll i landet ställer ledandesocialdemokratiska politiker alltmer högljuddakrav på att regeringen med anledning avregeringsrättsdomslutet skall ändra sig istatsbidragsfrågan. Man kan lätt förstå dem somställer sådana krav. Det är de som skall gå ut i envalrörelse i en situation med svikandeopinionssiffror. Det kan inte vara trevligt för dematt ge sig ut i valrörelsens vågor med den härkvarnstenen hängande runt halsen.Anf. 20 ():Herr talman! säger i sitt svar påinterpellationen att statsbidrag till dagbarnvårdaresegna barn bara kostar pengar, utan att det blir flerbarn som får del av barnomsorgen. Det verkarfaktiskt vara en åsikt som inte desocialdemokratiska kommunalpolitikerna delar.Det vore väl skäl att i det här fallet lyssna till demsom står närmast verkligheten.Häromveckan fanns en insändare i ÖstgötaCorrespondenten undertecknad av ettsocialdemokratiskt kommunalråd, som uttalar såhär: när regeringsrätten fastslagit attdagbarnvårdare har rätt till ersättning för egna barnkan inte regeringen längre vägra att utbetalastatsbidrag.Jag svarade på insändaren och skrev att BengtLindqvist säkert kommer att klamra sig fast vid singamla ståndpunkt. Det är precis vad vi kan utläsa isvaret . Jag vill därför fråga anser inte att kommunernasjälva kan avgöra om det gagnarbarnomsorgsutbudet för just deras kommun omstatsbidrag utgår för ersättning till dagbarnvårdareför egna barn?Om det inte utgår statsbidrag är det självklart attdet blir dyrt för kommunen i förhållande tillkostnaderna för annan barnomsorg. Varför kaninte kommunerna själva få avgöra? Förhållandenaskiljer sig mellan kommunerna. Det som är bra fören kommun kanske inte passar alla kommuner.Jag vill komplettera argument.Situationen kan variera hur mycket som helst. Ikommuner där många väljer att själva ta hand omsina barn under småbarnsåldern och där det råderbrist på barnomsorgsplatser utgör statsbidragetnaturligtvis en stimulans för mammorna att blidagbarnvårdare och ta hand om andras barn.I det här fallet gagnar en ersättning den som vill tahand om sina egna barn. Dessutom tillkommer detflera platser. Detta kan kommunalpolitikernasjälva avgöra. Hur kan då säga attdet inte alls förhåller sig så? måsteväl ändå hålla med mig om attkommunalpolitikerna är de som bäst kan bedömasituationen i den egna kommunen. Det tycks detÖstgötska kommunalrådet ha kunnat. Han harkommit till en helt annan slutsats än BengtLindqvist. förlitar sig förmodligenpå något slags statistik. Även om att det här med rättvisa inte är så väldigtviktigt undrar jag varför inte kanmedverka till att det utbetalas statsbidrag till dekommuner som så önskar.Om det förhåller sig så som säger,blir det naturligtvis ingen efterfrågan påstatsbidrag. Kommunalpolitikerna är nog intevilliga att vidta en åtgärd som bara kostar pengarnär det inte finns någon efterfrågan och som integer några fler platser.Därför vill jag fråga: Tror inte BengtLindqvist att kommunalpolitikerna själva kanavgöra, om de får den stimulans som statsbidragetutgör?Anf. 21 ():Herr talman! Trots att jag har gjort det flera gångertidigare, skall jag ändå be att få utveckla tre viktigaargument i detta sammanhang.Till att börja med undrar jag vad de borgerligaegentligen vill med den här diskussionen. Jag skulleockså ha kunnat ställa denna fråga under den förradebatten. Det parti som vill ju avskaffa helastatsbidragssystemet. Vad är det då för mening attdiskutera hur statsbidraget skall användas i det enaeller det andra avseendet? Om IngridHemmingssons parti får makten, kommer det inteatt finnas något statsbidrag att lämna, vare sig tillde kommunala daghemmen, tillfamiljedaghemmen eller för den delen tilldagbarnvårdares egna barn. Eller skulle den härlilla andelen av statsbidraget kanske rent av finnaskvar?Detsamma gäller för , som med sittvårdnadsbidrag vill ta hela statsbidraget i anspråk.Jag förstår inte varför ni då diskuterar enskildaalternativ och statsbidrag till dagbarnvårdarnasegna barn, när ni i själva verket tänker medverkatill att hela statsbidraget försvinner.Det andra argumentet gäller diskussionen om vaddet kostar att införa systemet med statsbidrag närdet gäller ersättning för dagbarnvårdares egnabarn. finns det ungefär 30 000dagbarnvårdare som har ca 26 000 barn. Staten kaninte behandla dessa barn på olika sätt. Befinner sigbarnen i de bidragsberättigade åldrarna, måste detnaturligtvis utgå statsbidrag för alla dessa barn.Med det antal dagbarnvårdare och familjedaghemsom nu finns, skulle det alltså betalas ut statbidragför dessa 26 000 barn innan det blir en enda ny platsöver. Det är detta som jag avser med de 400--500milj.kr. för statens del och lika mycket eller någotmer för kommunernas del. Så mycket kostarentrébiljetten till att förändra statsbidragssystemet idetta avseende.Mitt tredje argument är: Om jag hade dessa 400milj.kr., skulle jag vilja använda dem till åtgärdersom leder till en fortsatt utbyggnad, så att fler barnkan få plats. Så är min syn när det gäller det statligaplanet.Om kommunerna har de pengar som de är bereddaatt satsa på familjedaghemmen för att förstärkadagbarnvårdarnas inkomster och förbättra derasövriga arbetsförutsättningar, anser jag att man kangöra den satsningen, men då borde man i ställetförstärka dagbarnvårdarnas allmänna anställnings-och arbetsvillkor. När man studerardagbarnvårdarnas flykt från sitt arbete finner manatt det är de dagbarnvårdare som inte längre haregna barn i de aktuella åldrarna som lämnar sittyrke och söker sig till annat håll. Genom att göra enallmän satsning på arbetsvillkoren, skulle manmöjligen kunna behålla en del av dessadagbarnvårdare, som dessutom har arbetat längeoch skaffat sig stor erfarenhet.Familjedaghemmen behövs, men då måste vi slåvakt om hela kåren och långsiktigt se till attsamhällets stöd till dagbarnvårdarna utvecklas, ochinte göra på det sätt som förordas här.Anf. 22 ():Herr talman! Eftersom statsrådet togupp frågan om vårdnadsbidraget, måste jag ändågöra några kommentarer, även om debatten integäller vårdnadsbidrag. Med det förslag tillvårdnadsersättning som har ställt sigbakom sker det en omfördelning av resurserna påett sådant sätt att även de som står utanförbarnomsorgen får del av pengarna. Detta gäller juföljakligen också dagbarnvårdarnas egna barn.Om det införs ett sådant system som vi förordar,löser man delvis problemen, eftersom de som fårvårdnadsersättning kan använda dessa pengar föratt betala sin barnomsorg. Vårdnadsersättningeninnebär att dagbarnvårdare på samma sätt som allaandra som har barnomsorg får betala enföräldraavgift för sin barnomsorg. Då kommer detnaturligtvis att ske en utjämning. Därför leder dettasystem i sig till en rättvisare fördelning som ocksågynnar dagbarnvårdarna.Herr talman! Statsrådets resonemang ommerkostnader håller bara under förutsättningar accepterar att 200 000 barn får stå utanförbarnomsogen även efter det att barnomsorgen ärfullt utbyggd.Min erfarenhet som kommunalpolitiker är att såkommer det inte att bli. Även dessa 200 000 barnkommer att inordna sig i den kö till denbarnomsorg som är det enda alternativet för skall få del av dessa resurser. Därför kommerdet inte att finnas några 26 000--27 000 tilldagbarnvårdare, som står utanför.Dagbarnvårdarna söker sig till andra yrken när deupplever sitt yrke som otryggt och när de får dåligtstöd från den nuvarande regeringen i sin yrkesrollpå det sätt som regeringen har visat med den härstatsbidragshanteringen.Det blir inte någon merkostnad, om man ser tillslutändan. ser man bara till början, just när mangenomför systemet. kommer ändå inte dettaatt innebära någon belastning, så vida man inteanser att det är viktigt att 200 000 barn skall fånågon del av dessa resurser.Slutligen: Kan då inte statsrådet se att detligger någon generell förbättring i att införamöjlighet för dagbarnvårdare att få räkna in sinaegna barn? Medför inte detta en sådan generellförbättring för dagbarnvådarna i derasarbetssituation som statsrådet säger att han villeftersträva?Anf. 23 ():Herr talman! säger att viborgerliga vill avskaffa statsbidraget. Så är det intealls, men vi anser att statsbidraget skall gå tillföräldrarna i stället för att gå tillkommunpolitikerna för att sedan fördelas denvägen. Detta är väldigt viktigt och nödvändigt.Jag har sagt att det är nödvändigt att låtafamiljen själv bestämma. Genom det här systemetmyndigförklarar man föräldrarna och ger demmöjlighet att bestämma över hur omsorgen skall seut och över vem som skall ta hand om barnen underden korta tid som småbarnstiden ändå handlar om.Sedan vill jag komma över till varför vi står här ochkämpar för rättsvisa statsbidrag. Det är självklartatt den här situationen gäller , och den har gällt imånga år. Vi har nämligen stått här och sagt sammasak , eftersom vi anser att statsbidragenmåste bli rättvisa. Så är det inte . Det finnsmånga orättvisor i detta sammanhang, eftersomkommunala daghem prioriteras. Därfärär det självklart att vi försöker rätta till det som gåratt rätta till så länge den socialdemokratiskaregeringen sitter kvar. Sedan får vi helt andramöjligheter.Jag fick aldrig svar på frågan som gällde att BengtLindqvist fastslog att denna reform blir för dyr. Jagundrar varför man inte frågar kommunerna ochvarför man inte överlåter till kommunerna attsjälva bestämma om de anser att de på detta sätt fårfram många barnomsorgsplatser och mångaalternativ. Det är självklart att om man släpperstatsbidragen i denna del och överlåter tillkommunerna att bestämma blir det på olika sätt iolika kommuner. Därför undrar jag varför BengtLindqvist inte frågar och lyssnar på de egna den härgången. De har ju en annan åsikt i denna fråga.Anf. 24 Statsrådet ():Herr talman! Det är verkligen inte så att de egnahar en annan uppfattning än jag har i denna fråga.Det är inte heller så att jag upplever att en majoritetav landets kommuner, för den händelse jag hade400--500 milj.kr., skulle vilja att jag använde dessapengar på detta sätt. Jag är alldeles övertygad omatt det stora flertalet kommuner,socialdemokratiskt styrda och borgerligt styrda,skulle säga att jag skulle använda statsbidragetantingen till en generell förbättring, för attförstärka det bidrag som vi nu har, eller till ettanordningsbidrag för att påskynda utbyggnaden.Sådana diskussioner, , har jagfört åtskilliga gånger, med både Kommunförbundetoch enskilda kommuner, och jag träffar flera avdessa företrädare . Så kom inte och sägatt jag inte lyssnar på kommunerna! Jag diskuterarofta dessa frågor med företrädare förkommunerna. Jag har inga tryck på mig från detkommunala hållet att använda pengarna på dettasätt.Sedan kan jag inte låta bli att åter påminna om attom man drar bort det nuvarande statsbidraget ochdelar ut det till föräldrarna på det sätt som deborgerliga partierna vill, försvinner naturligtvishela denna diskussion. Då förstår jag inte varför viöver huvud taget diskuterar denna fråga.Jag vill också gärna säga att jag hade nöjet att läsaen centerpartistisk motion om familjepolitiken.Den är närmast märklig när det gällerstatsbidragen. I samma motion anvisas åtminstonetre vägar för hur stadsbidraget skall fördelas. Fördet första sägs det att statsbidraget skall användasför ett allmänt vårdnadsbidrag, och därmedförsvinner denna diskussion. För det andra kräverman att statsbidraget skall ''förallmännigas'', så attdet utgår per barn, och därmed försvinner ocksåhela denna diskussion. För det tredje antyds att dethär statsbidraget i stället borde inordnas som ettallmänt ospecificerat sektorsbidrag tillkommunerna. I alla dessa tre fall blir, såvitt jag kanförstå, frågan som vi just nu diskuterar heltinaktuell.Anf. 25 ():Herr talman! Jag vill ta upp det sista först. Detförhållandet att statsbidragen skall delas ut direkttill barnfamiljerna och att det skall delasut som ett generellt bidrag till kommunerna kan julåta motsägelsefullt, men det är det förvisso inte,eftersom det som skall delas ut till barnfamiljernagäller den del av statsbidraget som avserförskolebarn mellan ett och . Men som BengtLindqvist vet innehåller statsbidraget också en heldel pengar som går till skolbarnomsorgen och till dedelar som inte ryms inom denna åldersgrupp.Om inte inkluderar sitt egetkommunfolk i resonemanget om att det inte finnsnågon motsättning inom rörelsen i denna fråga, kanjag tro honom.