prot · GE09126 · 1991-06-05 00:00:00 — Då får man faktiskt överge sinskolpolitik, och då hamnar man i den typen avbesvärligheter som alldeles nyssgjorde. Vi känner för , men vikänner inte särskilt starkt för i dennastund. Visst har ert program rubriken ''Ny start förSverige'', men det är också i skolpolitiken en nystart för , en start som innebär enutveckling i rak motsatt riktning mot det som nityckte var visdom och klokskap så sent som för ettår sedan. Så går det, , när sig i lag med högern på skolområdet.Detta är den politiska bakgrunden och orsaken tillatt vi drivit reformverket. Även om väldigt mångahar talat om propositionen, tycker jag nog att jagskulle vilja ge min version av vad som står i dennaproposition. har utvecklat väldigtmycket av propositionens innehåll på ett somvanligt mycket insiktsfullt sätt. harfyllt på, och även har bidragit. Menjag ser i den här debatten för min del ett behov avatt klart markera vilka principer det är som harburit denna proposition och som faktiskt i denallmänna debatten i så stor utsträckning har fåttskymmas av en diskussion om timplanerna för detvå studieförberedande programmen.Som jag ser gymnasiepropositionen finns där niobärande grundprinciper.Den första är att propositionen utgår från elevernasval. Det är elevernas val som skall dimensioneraden utbildning som ges i kommunen, och närutbildningen väl är given den unge, skall eleven harätt att inom den utbildningen lägga tyngdpunktenefter sitt intresse. Elevens ställning i skolans arbeteoch elevens rätt till inflytande och insyn reglerasockså i fortsättningen i skollagen och får en starkarerättslig ställning. Detta är viktigt, eftersom vi haralldeles för många pojkar och flickor i dagensgymnasieskola som inte har fått den utbildning deville ha. Sedan förvånar vi oss över att de ärskoltrötta. som har möttdem i katedern har inte förstått att många av demsom är skoltrötta inte har fått den utbildning defaktiskt ville ha. Vi säger till dessa 16--17--18-åringar: till godo -- det är det här vi kan ge er.Den attityden och den kvarlevan från det gamlasättet att planera och organisera gymnasieskolankommer det icke att vara möjligt att hävda somprincip . Det är därför vi har slagitfast att det är elevvalet som skall styradimensionering och inriktning. Det var ocksådärför som vi så sent som för i denhär kammaren faktiskt gav nyaplaneringsförutsättningar och införde nyastatsbidragssystem, så att kommunerna skulle klaraav att svara upp mot den typen av elevönskemål. Såhänger reformarbetet ihop.Den första principen är alltså elevernas val. Denandra principen är att gymnasieskolan ifortsättningen på ett helt annat sätt än måstevara lokalt förankrad. Det är naturligtvis så attunder den uppbyggnadsfas vi haft beträffandeskolsystemet, så har det varit utomordentligtvärdefullt att vi haft en stark central reglering isystemet.Men när väl kvantitetsbehovet är tillgodosett ochskolsystemen är uppbyggda, så handlar det omkvalitet, dvs. en ständigt pågående utveckling avarbetssätt och arbetsinnehåll. Då måste vi faktisktlita på att de som arbetar inom verksamheten stårför utvecklingsarbetet. Det finns inga statligautredningar i världen, brukar jag säga, somkommer att kunna hantera den saken, det kan baraelever och lärare göra tillsammans.Just för att möjliggörae av en sådan ständigtpågående utveckling, jag tror det var YlvaJohansson som var inne på ämnet, så har vi faktiskt,utöver steget att medge kommunerna rätten attsjälva dimensionera sin gymnasieskola, tagitgreppet med konstruktion av timplanen så att engenerös resurs av timmar tilldelas kommunerna attdisponera lokalt detta för att få en profil pågymnasieutbildningen med förankring i tradition,lärarkompetens och elevintresse.Den andra stora möjligheten att lokalt påverkagymnasieskolan ligger i att kommunerna fårmöjlighet att lokalt påverka läroplanen.De här två principerna, elevval och ett starkt lokaltförankrat utvecklingsarbete, ligger sedan till grundför det tredje bärande resonemanget, som innebäratt vi går mot den kursutformade gymnasieskolan.Jag måste säga att jag blev förvånad när jaglyssnade på några av dem som har invändningar attgöra mot propositionen. Uppenbarligen har de inteläst, och har de läst så har de inte förstått. Vilketsom är värst, det vågar jag inte ens gå in på, mentydligt är att några av debattörerna inte observeratatt vi i gymnasiepropositionen öppnar möjligheterjust för den flexibilitet, vilken utmärker den skolasom faktiskt sätter ut ett kunskapsmål och samtidigtmedger att man plockar moduler eller kurser till enbas, för att på så sätt nå kunskapsmålet. Jagpåpekar att detta i normalfallet tar i anspråk.De här tre utgångspunkterna: elevval, lokaltförankrad utbildning samt kursutformadgymnasieskola, är naturligtvis vad som så starkt harattraherat arbetsmarknadens parter.LO har som bekant varit en varm tillskyndare avreformen. TCO, som alltid engagerat sig iskolfrågor, har ställt upp bakom förslaget och såäven . Normalt politisktbegåvade personer borde därför förstå, att här ärnågonting som inte stämmer. När man hör dra i gång valårets våldsammaagitation och kalla det jag nu föreslår för ettattentat, då skall hon veta att bakom mitt förslagstår . Någonting stämmerinte, och vad är det som inte stämmer? Jo, det ärhelt enkelt faktum att kampanj integer en riktig beskrivning av propositionensinnehåll.Arbetsgivareföreningen, , TCO och allt vadorganisationerna heter tar fasta på propositionensprinciper, vilka nu snart kommer att taställning till. Propositionens innehåll svarar förövrigt helt mot innehållet i de riktlinjer som och hans arbetsgrupp en gång itiden drog upp i den s.k. . Det ärså det ser ut, och det är därför nyssnämndaorganisationer är med och stöder det här förslaget.Jag har berört de tre första grundläggandeprinciperna i propositionen: elevvalet, den lokalautvecklingen samt kursutformningen.Den fjärde grundläggande principen ipropositionen ligger i den nya programstruktur vihar lagt fram. hade gymnasieskolan ettlinjesystem, innehållande påbyggnadskurser och enlång rad olika specialutbildningar -- närmare ca 550olika utbildningsmöjligheter gavs eleverna i dennagymnasieskola.Det förslag vi nu lagt kommer säkert att mednationella läroplaner som grund resultera i ungefärett femtiotal olika utbildning ingångar i 16 olikanationella utbildningsprogram.Vi har använt mycket tid och lagt ned mycketarbete och haft många samtal med en lång radutbildningsintressenter för att hitta en lämpligavvägning i programstrukturen. Uppenbarligenkommer att godkänna dennaprogramstruktur med några smärrekompletteringar i de s.k. grenarna, vilka liggerunder resp. struktur.Det är tre saker som vi har använt oss av sominstrument när vi har gjort strukturen. Vi har haften utgångspunkt i en rimlig avvägning mellan vadsom skall vara privat och vad som skall varaoffentlig produktion. Hur ser dearbetsmarknaderna ut? Vi har gjort en avvägningmellan vad som skall förbereda för varuproduktionoch vad som skall förbereda för tjänsteproduktion,och vi har gjort en avvägning utifrånjämställdhetsmålet: pojkar och flickor.Ylva tog upp jämställdhetsfrågorna. Låtmig säga att programstrukturen är ett uttryck förden vikt vi fäster vid att skolsystemet inte låserpojkar och flickor i den här åldern i sådant som ärtraditionellt manligt eller kvinnligt. I direktiven tillläroplanskommittén har jag också tagit uppfrågorna omkring jämnställdhet och sagt attläroplanskommittén skall ta fram de riktlinjer idessa frågor som skall gälla för helaskolverksamhetens arbete, från förskolan viagrundskolan och gymnasieskolan upp tillvuxenutbildningen.Den fjärde grundprincipen har varitprogramstrukturen.Den femte har varit treårigheten. Jag skall inte gåin i den något märkliga debatt som här har förts. Jagskall bara konstatera att treårigheten för min delhar baserats på två iakttagelser.Den första gäller behovet av allmänbildning. Det äringet tvivel om att de ungdomar som går ini gymnasieskolan som vuxna kommer att leva i ettsamhälle som ställer krav på dem -- sommedborgare, som föräldrar, som kulturellt aktiva --som är av sådant slag att deras bas i allmänbildningoch kunskaper ständigt kommer att kräva entillväxt. Har man då inte fått denallmänbildningen, står man sig slätt.Eller rättare sagt: Vill man bygga in klyftor i ettsamhälle, vill man bygga in skillnader, skall man setill att man skiljer dem som skall fåkunskaperna -- redskapen och instrumenten -- fråndem som skall förbli vid sin läst och alltid vara detderas föräldrar eller de själva trodde att de skullebli.Friheten som individ kräver i dettakunskapssamhälle att man äger allmänbildningen.Det nya som jag har fört in i det sammanhanget äratt vi i vårt allmänbildningsideal saknar detnaturvetenskapliga inslaget, och i alla programmeni gymnasieskolan finns ett stort utrymme förnaturvetenskapliga inslag, en koppling av detnaturvetenskapliga till det samhällsvetenskapliga,för att man därigenom skall få en reell och rejälmöjlighet att ta upp de stora överlevnadsfrågor somdessa ungdomar som vuxna kommer att varatvungna att handskas med. Det är så det är tänkt,och det är så det är presenterat.Den andra iakttagelsen är att vi ser framför oss enutveckling i arbetslivet, en utveckling som kräveralltmer av intellektuell kompetens kombinerat medmanuell. Vi ser framför oss också en utarmning avvissa arbeten. Det är en hemsk syn att möta ungasom har slitits ut , därför att de harförsetts med arbetsuppgifter som varit så enahandaoch så utslitande att de inte fysiskt har räckt mer änett tiotal år.Vad utmärker de arbetena? De utmärks av ettoerhört ringa innehåll av intellektuell stimulanseller utmaning. Skall man ställa krav på arbetetsinnehåll och arbetets utveckling är det nödvändigtatt förse dem som skall ställa de kraven medkunskaper som gör att de kan ta på sig svårarearbetsuppgifter, mer kvalificerade, merutvecklande. Annars riskerar vi en utveckling iarbetslivet där en grupp människor får allt enklare,alltmer rutinartade, alltmer utslitandearbetsuppgifter och andra -- de som harkunskaperna och som har fått utbildningen -- fåralltmer utvecklande, stimulerande, alltmerfängslande arbetsuppgifter. Det är en annanklassklyfta, en annan dimension, som vi ocksåmåste ha klar för oss när vi pratar om utbildning ochutbildningslängd.Dessa båda krav -- kravet på allmänbildning ochkravet på att utveckla arbetsplatser och arbetensom är värdiga för människor -- leder båda iriktning mot mer av allmänbildning och kunskap,och det förlänger utbildningarna. Det är därför vihar hamnat där vi har hamnat.Nästa princip som vi tagit fasta på i propositionengäller resonemanget omkring timplanen. Dendebatten har reducerats till att handla om volymer,nivåer. Men det kan vara angeläget att påpeka förkammarens ledamöter -- även för protokolletsskull -- att den timplan som vi alldeles straxkommer att lägga fast icke är av samma slag somden som gäller i gymnasieskolan. Den timplanvi nu kommer att lägga fast är en timplan somgaranterar eleverna en minsta mängd av lärarleddundervisning. Denna minsta mängd skall de ha rättatt få, därutöver mer om man lokalt kan hittalösningar för detta. Det är timplanenskonstruktion.Den gamla timplanen var snarare ett uttryck förden lärarvolym som gällde vid varje skola eller ivarje kommun, och det hängde samman medstatsbidragssystemet, som vi nu har övergivit. Attbyta perspektiv, att gå från en timplan somgaranterar ett tjänsteunderlag för den viktigastepersonalgruppen till att i stället säga att det som ärangeläget att reglera är den undervisningsvolymsom eleverna har rätt att få, är ett stort principielltsteg men också ett riktigt steg om vi utgår frånelevens intressen i sammanhanget. Det är principenför timplanen, och den ligger fast.Vi förde när det gällde timplanen också ettresonemang om att koppla loss från 40-minutersperioderna och gå till klocktimmar. Detligger fast.Vi förde också ett resonemang om att inte fördeladet här på årskurser utan uttrycka det som en totalvolym över år, för att därigenom skapa en maximalfrihet att lokalt koncentrera eller tematisera, omman så vill. Det ligger också fast.Vi har skiljt oss från utskottet -- det vill jag sägadärför att det är viktigt för mig -- så till vida att jaglade fram ett förslag om en nivå på denna timplansom var avsevärt lägre än den som utskottet nu harhamnat på, inte därför att jag trodde att den skullevara det normala ute i våra skolor, utan därför attjag anser att man utifrån miniminivån rimligen börkunna plocka sig uppåt, beroende på den verklighetman möter. Den ser litet olika ut i HjalmarLundbom-skolan i och i exempelvisgymnasiet på i -- det är olikavärldar. Exakt hur man avväger undervisningen ikontakten med den elevgruppen borde man ha ettlokalt professionellt utrymme att bedöma. Det är,tror jag, icke en lösning som är 90-talsmässig att engång för alla låsa fast den fördelningen med ett ochsamma riksdagsbeslut, lika för hela landet.Men där har jag inte fått igenom min syn, utan därhar utskottet hittat en annan kompromiss. Det ären av politikens realiteter, och den får jagnaturligtvis acceptera. Men som replik till dem sompratar om den våldsamma nedrustningen vill jagsäga att i den gymnasieskola som jag presenteradelåg i statsbidraget en sådan resurs av pengar att detvar möjligt att hantera utbildningen på det härsättet. Jag är inte rädd för att gissa att vi säkertkommer att hamna i en sådan lösning såsmåningom -- också på skolans område kommeralltmer av lokala krav att växa fram, också om attfå ta ansvar för hur undervisningstiden fördelasmellan ämnen, mellan årskurser och mellanelevgrupper. Den utvecklingen tror jag kommer.För timplanen gäller också att den naturligtvis skallavspegla en undervisningsvolym som ger möjlighetför allmän behörighet. Det gäller också tankarnaom flexibilitet och tankarna om att vi inte skallskapa återvändsgränder i skolsystemet.Med den här propositionen lägger vi också slutligenfast -- det är den sjunde principen -- lagregleringenreellt av elevernas rätt att få sin gymnasieutbildningoch kommunernas skyldighet att ge den. Det är iregleringsperspektivet naturligtvis av avgörandebetydelse. i ett perspektiv har det flyttat frampositionerna högst väsentligt på det skolpolitiskaområdet.Vi utvecklar i propositionen också tankarna omkunskapscentra och säger att det är rimligt att vifrån samhällets sida organiserar vår utbildning påett sådant sätt att de människor som arbetar medskolan, arbetar med utbildningen, samverkarlokalt, oavsett om det är vuxenutbildning ellergymnasieutbildning, kanske ocksåhögskoleutbildning och uppdragsutbildning.Samverka, se till att ni utnyttjar resurserna på ettbättre sätt -- det är, kanske framför allt för deglesare befolkade delarna av landet, den möjlighetsom jag ser står till buds för att överallt i landeterbjuda en kvalitativt bra utbildning som når ocksåvuxna.Kunskapscentra kommer vi från departementetssida att stimulera, och det är en lång rad kommunersom redan ligger i startgroparna, som är på god vägoch som hör av sig för ett nationellt arbeteomkring just den typen av grepp. Det ligger också ipropositionen, och det för den här utvecklingenframåt.Slutligen ligger i propositionen -- vilket helt harförbigåtts i debatten -- en reglering också avvuxenutbildningen. Det slås klart och tydligt fast attvi här nu har inriktningen, lagmässigt reglerad, attden som är kortutbildad skall gå först, dvs. alltidhar rätt att få en grundskoleutbildning ellermotsvarande. Därefter, när det behovet ärtillgodosett, äger kommunen att fritt fördelaresurserna mellan andra grupper.Vi överger etappresonemanget ivuxenutbildningens reglering och lägger sammanden grundläggande vuxenutbildningen --grundvux -- med etapp 1 till en ny, grundläggandevuxenutbildning som motsvarar grundskolanskunskapsinnehåll.Jag hoppas också att den utredning som LennartSandgren nu bedriver skall resultera ilösningar som gör att de människor som saknargrundskolekompetens och som så vill skall kunnaskaffa sig den -- få laglig rätt till det kommunalt,men också få studiesocialt stöd till det, så att de intebehöver sätta sig i skuld. Klarar vi den saken medden studiefinansiella utredning som arbetarkommer vi också på det här området att väsentligtha flyttat fram positionerna. Också detta ligger iden proposition som vi nu behandlar.Sammanfattningsvis: Elevvalet, det lokalainflytandet, en ny programstruktur, ett nytt sätt attse på timplaner, en ny vuxenutbildningsregleringkopplad till starka mål för kunskapsutveckling,solidaritet och jämlikhet -- det ärkunskapspropositionen i ett koncentrat.Den kunskapspropositionen, ärade åhörare, villfolkpartiet riva upp. säger attsocialdemokraterna, vänstern och tarrisker med propositionen. Vi har stöd av nästan allasakkunniga ute i landet för dessa bärande principer.I sak är jag inte på något sätt orolig. Riskerna,, tar väl det parti som traditionellthar varit anhängare av den här typen avutbildningspolitisk utveckling och som i en nyallians har tvingats bort från sin klassiska linje, ettparti som också varit känt för att vara radikalt iutbildningsfrågor. Tala om risker! Tala om politiskarisker! Där finns dilemma i ett nötskal.Vi har som sagt stöd från ,LO och TCO. Det största lärarförbundet har aktivtmedverkat för att stötta propositionen.Elevorganisationen har uttalat sig för de härgreppen. Detsamma har Hem och skola ochKommunförbundet gjort.Låt mig sluta med att säga att all den oro som räsesfrån och sida attkommunernas ekonomi inte skulle tåla dettamotsägs av två saker.Det första är att kommunerna är angelägna om attdetta skall komma till stånd. när vi fårmöjlighet att starta detta kommer, skulle jag tro,många kommuner att vara mycket tidigt ute därföratt de inser att det här är en möjlighet för derasungdomar och för den egna bygden. Det är mittbestämda intryck också efter att ha träffatföreträdare för landets kommuner påKommunförbundets olika konferenser landet över.Det andra som motsäger att kommunerna inteskulle klara av detta är det grepp som ochHaglunds moderpartier har tagit. De har gått ut ochsagt att de stora skattesänkningarnas tid nu skallkomma. Det är naturligtvis svårt att se sambandetmed att de i denna kammare oroar sigöver ekonomi. Antingen sysslar skolanmed viktiga verksamheter -- då behöver vi en godkommunal ekonomi, och vi tvingas nog då att ta utskatter även i fortsättningen -- eller så skall vikraftigt sänka skatterna, som ni säger i dokumentetNy start för . Ni tävlar nu med Wachtmeisteroch om att ligga överst i den ligan. Det rörsig ibland om 40 miljarder. Vid andra tillfällen rördet sig om 80 miljarder.Men en sak vet vi: I de länder där man prövat denpolitiken -- och -- harskolsystemen varit de stora förlorarna. Ettskolsystems kvalitet handlar ytterst om lärartäthet,goda lokaler och bra böcker. Om man sänkerskatterna kommer man att bli tvungen att reduceraantalet lärare, försämra lokalunderhållet och tabort böcker och hjälpmedel. Man kan också låtadem som med sina sänkta skatter har råd att betalaavgifter åt sina barn få köpa sig en utbildning somär av högre klass och kvalitet.Herr talman! Här finns de stora skiljelinjerna isvensk skol- och utbildningspolitik. Det fälttåg motdenna proposition, som anförts av ,saknar grund i verkligheten. Det understryks bäst --menar jag -- av att ,arbetsmarknadens parter, ,elevorganisationer och Hem och Skola står bakomde bärande principer som här har presenterats sompropositionens.Anf. 53 ()replik:Värderade talman! Det var, som alltid, intressantatt lyssna på . Jag skall kommenteranågra av de saker som han tog upp.Göran säger att nu finns med ikampen mot gymnasieskolan. Det tycker jag är enöverdrift. Vi har inte uppfattat att vi befinner ossi någon kamp mot gymnasieskolan. Man kan inte,tycker jag, göra den tolkningen om man läser vårahandlingar, något som jag inte tror att GöranPersson har gjort så noga.Hela hanteringen i av detta ärendeborde, , visa att underlaget inte vartillräckligt bra. Vi känner också nu det ansvar förutbildningens innehåll som liberalernafick beröm av för. Jag undrar omGöran egentligen vänder sig emot någon avde punkter som finns i den reservation tillbetänkandet som liberalerna, och ävenmoderata samlingspartiet, ligger bakom.Vår bärande kritik är att man inte väntat in dekritiska synpunkter som förts fram. Mycket avden kritik som t.ex. vi riktat mot förslaget hademan kunnat klara av i ett resonemang under kanskeytterligare . Jag ser egentligen här ingaproblem.Göran nämnde någonting om mitt försvarför vår ståndpunkt när det gäller treårigayrkesutbildningar. nämnde dettaom att plocka bort moduler som i normalfalletskulle ta . Jag frågar då: Varför kan man dåinte acceptera frivilligheten? Det var ju denkritiken som vi riktade mot detta. I mittinledningsanförande sade jag att kommer att säga att det kan bli precis så här.Men vår kritik gäller att de elver som tröttnar innande gått har kommer att uppfatta det som ettmisslyckande. Det skulle man kunnat klara genomen ganska enkel förändring här i frivilligheten.Göran nämnde sedan någonting om varförman har treåriga utbildningar för alla. Han talar ombehovet av allmänbildning. Jag undrar då om detbara gäller de utbildningar som i sin yrkesdel ärtvååriga. Vi har hävdat att yrkesutbildningen skallvara så lång som det behövs. Det borde kunnafinnas yrkesutbildningar som tar . Skall desom går dessa då inte få någon allmänbildning?Man kanske skall utöka någon yrkesutbildning tillfyra eller -- någon kan blikortare. Skillnaden i vår principiella inställning ärinte heller här så stor. Det skulle man också kunnahantera.Göran säger att det i hans förslag fannsresurser för att kunna höja nivån, vilketbetänkandet från utbildningsutskottet ungefär nuvisar. Om det fanns med redan från början undrarjag varför vi då behövde 330 miljoner för att nå dit.Anf. 54 ()replik:Herr talman! Jag tyckte det var fantstiskt att hörastatsrådet stå här och berömma sig själv och påståatt han står för kunskap. Det gör också ett statsrådsom har lagt fram en proposition som innebar ennedrustning av gymnasieskolan av aldrig skådatslag. Viktiga ämnen skars ned med upp till 70 %.Statsrådet har också tvingats medge dessanedskärningar. Det har också varit en massivopinion mot förslaget. Det gör ett statsråd somlägger fram en proposition om gymnasieskolanutan att diskutera förkunskaper förgymnasieskolan, högskolestudier elleryrkesverksamhet. I stället diskuterar han vilka målvi skall ha för gymnasieskolan, vad den skall varatill för och vad den skall ge ungdomarna ochSverige. Det gör också ett statsråd som har fått enproposition rejält slaktad.Göran säger att en av principerna ärtreårigheten på grund av behovet avallmänbildning. Jag måste citera ur den rapportsom jag inledningsvis citerade ur. I utvärderingensäger man: -- -- -- eller är det faktiskt så attutbildningen riktar sig till en annan elevkategori änden som traditionellt söker sig till tvåårigautbildningar tidigare? ''Genom treårigheten bygger statsrådet ju in denklyfta som han vill eliminera. Det är klyftan mellandem som vill och behöver ha en kortare utbildningoch dem som behöver ha en längre utbildning. Detvingas in i samma ram eller samma mall. Det blirinte en bra utbildning eller en allmänbildning.Statsrådet kallade det t.o.m. frihet ochlikformighet. Det går faktiskt inte ihop. Det ärkompetensen som skall vara avgörande. Det ärmålen för utbildningen, det kommande yrket ochde kommande studierna som skall vara avgörandeför innehållet i utbildningen och utbildningstidenslängd.Jag vill sedan beröra kostnaderna. Vad blir det förkostnader? Det är trots allt inte klart.Utvärderingen av försöksverksamheten är inteklar. Den var inte klar när propositionen skrevs,och den är inte klar . Vi kan inte säga någontingom kostnaderna för försöksverksamheten. Det äromöjligt att säga någonting om kostnaderna iframtiden. Men det är uppenbart att kostnadernablir långt större än vad som officiellt angivits.Anf. 55 (mp) replik:Herr talman!