prot · GE09112 · 1991-05-15 00:00:00 — Vi har från folkpartietliberalernas sida ej heller något färdigt alternativutan har föreslagit att en parlamentariskarbetsgrupp tillsätts med uppgift attförutsättningslöst utreda nuvarande system ochkomma med förslag om vårt framtida system.Vänsterpartiet har i sin motion haft samma yrkandeoch jordbruksutskottet har ställt sig bakom dettaförslag som vi uppfattar som mycket positivt.Anf. 118 ():Herr talman! fattade vi här i riksdagenmed stor majoritet ett beslut om en nyjordbrukspolitik. Beslutet innebar att det skulle skeen omställning av viss areal till annat änlivsmedelsproduktion. Bl.a. skulle man kunnaförsöka koppla omställningen av jordbruket tillenergipolitiken, för att på så sätt använda en del avåkerarealen för energiproduktion.Det rådde också en stor samsyn hos fem av de sexpartier om detta här i . Det var bra att detvar en så stor uppslutning kring jordbrukspolitiken.Jordbruket är en långsiktig näring och behöverdärför också långsiktiga och fasta spelregler.I beslutet skrevs också in riktlinjer för jordbruket inorra . Av beslutet framgår attNorrlandsjordbruket inte skall ingå iproduktionsanpassningen utan så att säga leva etteget liv.Lönsamheten skall enligt beslutet inte heller tillåtasatt försämras i någon nämnvärd grad, utan detsamlade stödet till jordbruket i norra skallge näringen en ökad lönsamhet som ger dessutövare framtidstro.Skrivningen i fjolårets utskottsbetänkande ärmycket bra. Men trots dessa vackra ord harlönsamheten minskat ganska kraftigt. Vidtidpunkten för beräkningen av lönsamheten hadeNorrlandsjordbruket en kostnadstäckningsgrad påca . Därefter har lönsamheten fram till i dagsjunkit till . Detta är en kraftig försämringav lönsamheten för både mjölk och kött. Därförborde det nu bli en uppjustering som stämdeöverens med fjolårets riksdagsbeslut.Så har dock inte blivit fallet. mjölkpriset medför inte att priset kommer upptill långt när den nivå som priset hade för lönsamhetsberäkningen.Därtill kommer alla prishöjningar som förekommitunder . Så oavsett vilka grunder mananvänder för att beräkna lönsamheten, är det lättatt konstatera att priset på kött och mjölk harsjunkit kraftigt under de senaste två åren.Detta har i sin tur lett till att många brukare harslutat under dessa år, och detta är allvarligt. Medtanke på den starkt utglesade produktionen i storadelar av norra är det viktigt att bibehållaoch kanske även utöka produktionen i dessa delarav landet. Det är faktiskt på vissa ställen så glestmellan gårdarna att det är risk för att mjölklinjernaförsvinner. Därför måste det nu ske någontingsnabbt för att förbättra möjligheterna förjordbruket i norra . Jordbruket utgör detnorrländska näringslivets ryggrad, eftersom jord-och skogsbruket i stora delar av den norrländskalandsbygden är den enda näringen. Därför harjordbruket också en stor regionalpolitisk betydelse.Vi har ju ofta talat om enöppen och levande landsbygd. Om ytterligarebrukare slutar, riskerar stora delar av åkermarkeninom Norrlandsjordbruket att förbuskas ellerplanteras igen. Detta får stora följder för hela vårtkulturlandskap. Inte minst för turistnäringen är detväsentligt att vi kan behålla vårt vackra och finalandskap. Därför behövs de medel som centernyrkar på i reservation nr 5.Även frågan om stödområdena har diskuterats idenna debatt.I uppdraget till jordbruksnämnden ingick även attdet skulle ske en översyn av stödområdesgränsernaoch prisstödets konstruktion. Regeringen har valtatt inte föreslå några ändringar avstödesområdesgränserna, bl.a. därför att man villavvakta den internationella utvecklingen. Det sägsi propositionen att en eventuell svensk EG-anslutning kan komma att ändra förutsättningarnaför ett regionalpolitiskt motiverat stöd. Enjustering av stödområdesgränserna som ärberoende av olika inre och yttre betingelser kanknappast vara ett hinder i våra internationellaförhandlingar.Nu förutsätter utskottet att regeringen vid lämpligtidpunkt skall återkomma med en redovisning pånödvändiga justeringar. Det kommer också attske ytterligare översyn av stödområdena i dennafråga. Det hade dock varit motiverat att omgåendeflytta upp , , , Forshagaoch samt Älvbacka och Nyeds församlingar iKarlstads kommun till ett högre stödområde. Mendet vill utskottsmajoriteten inte göra.Det hade egentligen funnits anledning att föra uppmånga fler kommuner i detta område, och detkommer förhoppningsvis att ske genom dennautredning och ske snabbt. Utglesningen av brukareär stor i dessa områden. Görs det ingenting snart,riskerar vi att få en snabb utslagning av bönder.Många brukare är äldre och kommer att sluta inomde närmaste åren. De yngre har mednuvarande ekonomiska förutsättningar svårt attklara av en etablering. De avstår därför ofta ochväljer att göra någonting annat i stället. Vi måstedärför se till att vi får en nyrekrytering till näringen.Vill vi att hela skall leva, är det väsentligtatt vi kan ha ett jordbruk i hela landet. Detta ärnödvändigt av många olika orsaker -- dels avberedskapsskäl, dels för produktion av livsmedel avgod kvalitet, dels av sysselsättningsskäl, dels förbibehållande av vårt fina, öppna landskap. Det äröver huvud taget nödvändigt för att vi skall ha enlevande landsbygd, där tillräckligt mångamänniskor kan bo och leva.Herr talman! Jag skall inte ytterligare förlängadebatten utan inskränker mig till att med dettainstämma i det som framförts i de reservationer tilldetta betänkande som står bakom.Överläggningen var härmed avslutad.Bostadsutskottets betänkande BoU16Mom. 1 (inkomstgränsen och den övrebostadskostnadsgränsen m.m. avseendebostadsbidrag till barnfamiljer)Utskottet hemställan bifölls med 236 röster mot56 för reservation 1 av m.fl.Mom. 2 (nedre bostadskostnadsgränsen)Utskottets hemställan bifölls med 245 röster mot17 för reservation 3 av . 30 ledamöteravstod från att rösta.Mom. 3 (bostadsbidrag vid skilsmässa)Utskottets hemställan bifölls med 240 röster mot50 för reservation 4 av Ange m.fl. 1ledamot avstod från att rösta.Mom. 6 (bostadsbidrag till ungdomar utan barn)Utskottets hemställan bifölls med 194 röster mot48 för reservation 8 av och . 51 ledamöter avstod från att rösta.Mom. 7 (bidragsandelen avseende vissa hushållutan barn m.m.)Utskottets hemställan bifölls med 225 röster mot16 för reservation 11 av . 50ledamöter avstod från att rösta.Övriga momentUtskottets hemställan bifölls.Jordbruksutskottets betänkande JoU27Mom. 1 (allmänna utgångspunkter för stödet tilljordbruket i norra )Utskottets hemställan bifölls med 254 röster mot 31för reservation 1 av och . 6 ledamöter avstod från att rösta.Mom. 5 (ändringar i stödområdesindelningen)Utskottets hemställan -- som ställdes mot delsreservation 3 av och , dels reservation 4 av --bifölls med acklamation.Mom. 14 (anslaget Stöd till jordbruket ochlivsmedelsindustrin i norra )Utskottets hemställan bifölls med 259 röster mot 33för reservation 5 av och . 1 ledamot avstod från att rösta.Mom. 17 (utgångspunkter för stödet /92)Utskottets hemställan -- som ställdes motreservation 6 av och -- bifölls med acklamation.Övriga momentUtskottets hemställan bifölls.Beslut om uppskjuten votering avkvällsärendenPå förslag av tredje vice talmannen medgavkammaren att de ärenden som hann debatterasfärdigt under återstoden av dagens sammanträdeskulle företas till avgörande i ett sammanhang ibörjan av morgondagens arbetsplenum.14 § Tioöresmyntet m.m.Föredrogsfinansutskottets betänkande1990/91:FiU23 Tioöresmyntet m.m. (förs.1990/91:14).Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut skulle fattas . )15 § Utveckling av offentlig sektorFöredrogsfinansutskottets betänkande 1990/91:FiU25Utveckling av offentlig sektor (prop. 1990/91:100delvis).Anf. 119 ():Herr talman! Till finansutskottets betänkande 25om utveckling av den offentliga sektorn finns fogaten gemensam borgerlig reservation, som på ettutmärkt sätt sammanfattar vår syn på den offentligasektorn och dess utveckling och förändring. Jagyrkar därför bifall till reservationen, och jagkommer att begära rösträkning på den i morgon.Herr talman! Varje valår kommersocialdemokraterna med förslag om utvecklingeller förnyelse av den offentliga sektorn. Det harkostat åtminstone en civilminister taburetten, ochnär man har tagit del av det material som harpresenterats först i samband medbudgetpropositionen och tillkompletteringspropositionen, finns det enutomordentligt stor risk att samma sak kommer attupprepas även den här gången.Visserligen har man konkretiserat sig i så måtto nu talar om en tioprocentig minskning av denstatliga administrationen, och det förslag sompresenterades i samband medkompletteringspropositionen har rubrikenOmställning och minskning av den statligaadministrationen.Däremot talas det mycket litet om en förnyelse avden offentliga sektorn. Det tycker jag är beklagligt,men också symtomatiskt för densocialdemokratiska politiken på det här området.Man har byggt upp en stor offentlig sektor, den iförhållande till folkmängden största i västvärlden.Ändå klarar den på många håll inte av sinauppgifter och fungerar -- som vi alla vet -- alltsämre. För att finansiera utbyggnaden av den storaoffentliga sektorn har skattetrycket stegvis höjts tilldet i särklass högsta i västvärlden.Resultatet har blivit kraftigamarginalskatteeffekter, som innebär att det lönarsig dåligt att arbeta. ekonomi utvecklas nuallt långsammare jämfört med vårakonkurrentländer.Det är många faktorer som bidrar till detta, menden offentliga sektorn, som har kommit att ta överen allt större del av samhällets varu- ochtjänsteproduktion absorberar de nytillträdande påarbetsmarknaden och ställer därmed till problemvid den privata sektorns utveckling.Vi reservanter vill i stället att det skall föras enpolitik som syftar till ekonomisk tillväxt och somskapar förutsättningar för trygghet och välfärd åtalla medborgare.En så stor andel som möjligt av varu- ochtjänsteproduktionen måste underkastasmarknadsmässiga villkor. Den offentliga sektornskall främst sköta sådana verksamheter som intelämpar sig för den privata marknaden. Dit hör bl.a.rättsväsende och försvar, för att nu ta de tvåtydligaste exemplen.Slopande av monopol och avreglering skall öppnaden offentliga tjänsteproduktionen förkonkurrerande privata alternativ. Därmed kommerproduktivitetsutvecklingen att förbättras, enligt våruppfattning. Tjänsteproduktionen blir då bådebättre och billigare.Genom konkurrens inom bl.a. sjukvård,barnomsorg och utbildning ökas valfriheten.Genom att medborgarna kan välja vilket sjukhusde vill utnyttja eller vilken form av barnomsorg sompassar dem bäst, uppnår man en välfärdsvinst. Delserhålls kostnadseffektivitet genom att inslaget avkonkurrens ökar, dels får konsumenterna denservice som de efterfrågar.Genom ökad upphandling från privataentreprenörer kan större flexibilitet och lägrekostnadsnivåer nås. En konsekvens av dennapolitik blir att ett stort antal offentliga företag säljsoch överförs till den privata sektorn. Dennödvändiga myndighetsutövningen -- och det finnsmånga sådana -- skall följa effektiva styrmodellerdär målsättningarna är tydliga och där kontroll- ochutvärderingsverksamheten sker utifrån.Det borde vara en självklarhet att myndigheternaskall ägna sig åt sådan verksamhet som denoffentliga organisationsformen lämpar sig bäst för.Så är ju inte fallet i dag.Detta har lett till att kvaliteten på de utfördatjänsterna sjunker på område efter område,som kostnaderna per utförd tjänst ökar.Vi står inför ett vägskäl då det gäller för denoffentliga sektorn att utvecklas på ett annorlundaoch bättre sätt. Att enligt socialdemokratisk modellhöja skatter och avgifter medan ekonomins tillväxtavtar är allvarligt. Det äventyrar den grund förvälfärd som utgörs av det personliga engagemangetinom privat verksamhet. Avkastningen på egnainsatser och eget risktagande blir sämre, och detblir allt mindre intressant att arbeta och skapa.Därför måste den offentliga verksamheteneffektiviseras och omvandlas. Om så inte sker,kommer välfärden i vårt land att så småningomurholkas.Allmänhetens missnöje växer när bristerna i denoffentliga servicen blir tydligare. Det bekräftadesredan för några år sedan i en SIFO-undersökningatt stödet för offentliga monopol inom vård ochbarnomsorg är mycket svagt.En allt större andel av befolkningen anser det varabra med privata alternativ på de här områdena.För att undvika försämrad välfärd och förhindra attallmänhetens förtroende för den politiska maktenavtar, måste en effektiv och ändamålsenligvälfärdspolitik föras, där låga kostnaderkombineras med frihet för den enskildemedborgaren att välja den service som hon/hanönskar.För att uppnå den mångfald och valfrihet som viönskar måste man genomföra några förändringarsom jag helt kortfattat skall försöka sammanfatta.För det första måste monopol ochspecialregleringar avskaffas inom flera områden.För det andra måste viss offentlig verksamhetavyttras till privata intressen.För det tredje måste den lagstiftning och destatsbidragsregler som diskriminerar privatverksamhet ändras.För det fjärde måste man använda samma principerför val mellan egen regi och entreprenad somanvänds mellan olika entreprenörer.För det femte bör myndighetsuppgifter inom denoffentliga verksamheten avgränsas från andrauppgifter.För det sjätte bör statliga och kommunala bolagsäljas ut.För det sjunde bör den offentliganställdapersonalens möjligheter att utifrån givna mål ochförutsättningar forma den konkreta verksamhetenvidgas.Och till slut, för det åttonde, bör avgiftsfinansieringförekomma i större utsträckning i störreutsträckning för att öka konsumentstyrningen avden offentliga sektorns tjänsteproduktion.Dessa punkter finns återgivna i reservationen, herrtalman, men jag ansåg dem så viktiga att jag villeläsa in dem till protokollet.Anf. 120 ():Herr talman! har så länge jag harvarit i haft ett betänkande omutvecklingen i den offentliga sektorn. Under årenslopp har man kunnat notera ett och annat framstegsom ett resultat av detta arbete.Det har tagits några steg till ökad valfrihet, och dethar tagits några steg för avreglering av deregelsystem som fanns tidigare. Några ytterligaresmärre steg tas i årets budgetproposition och även ikompletteringspropositionen.Det som jag tycker är oerhört förvånande är attdetta förnyelsearbete går så fasligt långsamt. Jagskall inte genera utskottets talesman genom attcitera förre finansministern bok.Jag har förstått att det i vissa kretsar anses ganskaofint att göra det. Men det framstår där ändå sommycket klart att den offentliga sektorn har varit ettständigt trätoämne inom socialdemokratin. Jagmisstänker att det är skälet till att det har skett så fåsaker och att det som har skett har gått så långsamt.Jag tror nämligen -- men PerOlof får välkorrigera mig om jag har fel -- att en av orsakernatill att det har gått långsamt är attsocialdemokraterna har glömt bort att detviktigaste målet för den offentliga verksamheten ärmedborgarnas önskemål och medborgarnas välfärdi vid bemärkelse. Det är medborgarnas önskemåloch behov som skall tillgodoses, ingenting annat.Man skulle lätt kunna tro att allteftersom denoffentliga sektorn har vuxit i omfattning skullemedborgarna bli mer och mer nöjda. Men så är dettyvärr inte. Det finns riklig information om att detförhåller sig nästan precis tvärtom. Problemen hari stället blivit alltmer synliga. Man talar ganskaallmänt om ineffektivitet, felaktig användning avresurser samt om köer och bristsituationer. Utan attöverdriva alltför mycket tror jag att man kan sägaatt den offentliga sektorns organisation likheter med den som finns i enplanekonomi -- centralstyrning, alltför storaenheter, bristande samband mellan prisbildningoch kostnader och därmed också mellan utbud ochmedborgarnas efterfrågan.Detta finns något belyst i den statligamaktutredningen. somundersökte hur just medborgarna upplevde sinamöjligheter att påverka det som de får somkonsumenter av så att säga vanliga varor ochtjänster på den privata marknaden och det som defår som konsumenter av den offentliga sektornstjänster. resultat visar attmänniskor genomgående anser sig ha ett bättreinflytande som vanliga konsumenter på den privatamarknaden än som patienter inom sjukvården, somföräldrar till skolbarn eller som föräldrar tilldagisbarn eller liknande, dvs. att man upplever sinsituation som konsument av offentliga tjänster somsämre. Valfriheten och medborgarinflytandet ärbetydligt större på den privata marknaden.Utan att överdriva tror jag att många inom denoffentliga sektorn upplever en betydande vanmakt.Jag tror inte att detta gäller bara dem somefterfrågar offentliga tjänster av olika slag, utan detgäller i hög grad också dem som jobbar medverksamheten. En överväldigande majoritet avdem som jobbar inom den offentliga sektornär kvinnor. De flesta av dem har bara en endaoffentlig arbetsgivare att välja, dvs. att de ipraktiken inte har något valt. Alla vi andra harmöjlighet att välja mellan olika typer avarbetsgivare, men det har i allt väsentligt inte desom arbetar med vård, omsorg och utbildning.Därtill kommer, tror jag att många som jobbarinom offentlig verksamhet upplever enbetydande frustration i själva jobbet. De uppleveratt de kläms från två håll. Vi politiker, från nästanalla partier tror jag, ställer krav på attverksamheten i första hand skall bli billigare. Denskall kosta mindre pengar. Sedan ställs andra kravfrån kunder, patienter eller konsumenter -- hurman nu vill betrakta medborgarna -- på attverksamheten skall bli bättre, t.ex. att köerna skallförsvinna. Och de anställda har också, enligt minuppfattning, ett betydande eget intresse, enyrkesstolthet, att uppfylla konsumenternasönskemål om att tjänsterna skall bli bättre.I dag kläms de anställda inom den offentligaverksamheten i mycket hög grad mellan dessaönskemål som är omöjliga att förena. De kan inteförverkligas därför att ''systemet'', organisationeneller byråkratin, vad man nu vill kalla det, sätterstopp och sätter upp hinder för förändringar.För att lösa upp alla dessa knutar för att tillgodosebåde medborgarnas önskemål och de anställdasönskemål krävs det faktiskt litet grand av enrevolution inom den offentliga verksamheten. Jagtror att det är viktigt att vi går tillbaka grunden ochåterupprättar själva grundtanken, att det ärmedborgarna som skall bestämma. Det innebär vadvi kallar en valfrihetsrevolution, när människor fåmöjlighet att välja själva. Vi vill får bort denförmyndarmentalitet som präglar mycket avverksamheten , där tankegången är att statenoch kommunerna erbjuder en viss tjänst. Om mansom konsument inte vill ha den får man vara utan.Jag tycker att det är att vara alltför snål och snävi sitt synsätt. För alla vi som konsumenter skall fåmöjlighet att välja krävs det att det finns mer än ettalternativ tillgängligt, t.o.m. att det finns privataalternativ. På ekonomiskt fackspråk är dettasamma sak som att införa konkurrens. är detnämligen i betydande grad monopol. Monopol ärdessutom dyra och ineffektiva. Det finns enohygglig mängd litteratur som visar detta på ett heltövertygande sätt.När man inför konkurrens blir det inte bara flervalmöjligheter för oss som konsumenter utan ocksåfler valmöjligheter för de anställda. De kan väljamellan att arbeta med vård inom kommunen,eller hos ett privat företag utan attbehöva byta yrke, vilket de måste göra. Dåkommer också de anställdas yrkeskunskaper tillmycket större rätt. När man som anställd känner kan påverka själv blir yrkesstoltheten ochtillfredsställelsen i jobbet mycket större, ochverksamheten blir väldigt mycketbättre.Enligt min mening är det faktiskt de som i dagmotsätter sig konkurrens, enskilda alternativ ochändrade organisationsformer inom den socialatjänsteproduktionen som skapar dessa ständigainre konflikter och frustrationskänslor både hos osskonsumenter och hos dem som är anställda ochjobbar med verksamheten.Herr talman! I det här betänkandet sägerutskottsmajoriteten, bestående avsocialdemokraterna och , flera klokasaker. Jag vill citera en sak om det pågåendereformarbetet. ''Det gäller t.ex. kraven påomprövningar av offentliga verksamheter, ökadproduktivitet och effektivtet, nyafinansieringsformer samt ökad konkurrens ochstörre möjligheter för medborgarna att välja mellanolika alternativ. ''Några rader längre ned står det också att denoffentliga sektorns verksamhet skall finansierassolidariskt. Allt detta är utmärkt.När man läser vidare i betänkandet finner man attmajoriteten redan på nästa sida tar tillbaka dessakloka tankar. Där står nämligen följande:''Utskottet vill också understryka att inte minstfördelningspolitiska skäl talar för att väsentligadelar av servicen inom områdena vård, omsorg ochutbildning även fortsättningsvis bör produceras ikommunal regi.'' Defördelningspolitiska intressena, som jag tycker ärviktiga, hänger väl samman med betalningen avtjänsterna, med finansieringen av verksamheten.Vilka fördelningspolitiska skäl finns det att läggasig i om produktionen sker i kommun, landstingeller privata företag? Jag skulle önska att Per OlofHåkansson kunde förklara för mig hur ni har tänktför att komma fram till slutsatsen att det finnsfördelningspolitiska skäl som talar för attproduktionen av viktiga sociala tjänster måste ske ikommunala monopol. Det enda skälet -- och det ärinte fördelningspolitiskt, men över huvud taget detenda skäl som jag har kunnat finna -- hänger snarastihop med att man har intresse av i vilken fackligorganisation de anställda skall vara organiserade.Men detta kan ju rimligen inte vara någotfördelningspolitiskt intresse för medborgarna.Herr talman! Jag har bara denna fråga. EftersomRune redan har yrkat bifall till reservation 1har jag inget övrigt yrkande.Anf. 121 ():Herr talman! Det finns ju aktuella beräkningar ilångtidsbudgeten för perioden /96,som ingår i kompletteringspropositionen.Beräkningarna visar att statens finanser harförsämrats mycket. Vi står inför ett stortbudgetunderskott på , ochkommande budgetår blir underskottet mycketstörre. För att uppnå en balans 1995/96 måste manenligt beräkningar ha en tillväxt på om året.Har man inte det får man räkna med betydandebudgetunderskott . Dessa siffror belyserett grundläggande dilemma av stor betydelse, inteminst för en ekologiskt balanserad ekonomiskpolitik. Den verksamhet som bedrivs inom denoffentliga sektorn består ju till stor del av tjänstersom förutom att ha stor social betydelse inte hellerhar någon nämnvärd negativ inverkan på miljön.Det vore därför naturligt, i en ekologisktbalanserad utveckling, att låta sådan verksamhetöka, medan naturresurskrävande ochmiljöstörande varuproduktion, som till stor delingår i den privata konsumtionen, hölls tillbaka.Men en sådan utveckling är tyvärr inte möjlig mednuvarande organisation och finansiering av denoffentliga sektorn. Den skulle nämligen krävaständigt stigande skattekvoter, något som inte ärmöjligt i ett land som redan har en av världenshögsta skattekvoter.En ytterligare negativ faktor för den offentligatjänsteproduktionen är att det är mycket svårare attöka produktiviteten för personliga tjänster somomsorg om barn, gamla, sjuka och handikappadeän i t.ex. varuproduktionen där arbetskraft kanersättas med maskiner. Om de som arbetar i de härsektorerna, trots en lägre produktivitetsökning,skall ha samma löneutveckling som anställda ivaruproduktionen, kommer de relativakostnaderna för offentliga tjänster att hela tidenstiga. Även detta pressar skattekvoten uppåt.Sammantaget innebär de här faktorerna attekonomin, med nuvarande utformning av deoffentliga systemen, måste växa med ungefär 2 %om året, för att man skall kunna bibehålla ungefäroförändrad standard inom offentligtjänsteproduktion och transfereringar. Inom dennaram måste dessutom, med nuvarandefinansieringslösningar, den privata konsumtionenväxa snabbare än den offentliga, om inteskattekvoten skall öka, och det är ju ekologisktorimligt.Om inte en medveten och aktiv strategi utvecklasför att hantera dessa problem kommer antingenstatens och kommunernas underskott att växasnabbt eller också måste stora och oplaneradebesparingar och standardsänkningar göras iframtiden.