prot · GF0935 · 1991-11-29 00:00:00 — på denhär politiken.Kom inte och säg att det är budgetunderskottet somgör det här! Det beror på hur man fördelar sinamedel, och det hänger ihop med de politiska målen.Som politiskt mål är full sysselsättning den allrabästa garantin för kvinnors rätt till eget arbete ochdärigenom kvinnors rätt till ett eget liv. Om jaganses konservativ för att jag tycker att kvinnor harrätt till arbete på samma premisser som män tar jagdet så gärna, för då vet jag att jag har drygt halvaSveriges befolkning bakom mig -- så många ärkvinnorna som vill försörja sig själva.Anf. 59 ():Herr talman! Det var mycket positivt attarbetsmarknadsministern tog uppberedskapsarbeten, då vi i ett sådant län som mittär mycket beroende av möjligheten att kunnaordna den typen av arbeten. Det är inte bara förungdomar som det behövs beredskapsarbeten, utanockså för många äldre. På små orter har varkenmän eller kvinnor någon möjlighet att komma ut påarbetsmarknaden som den ser ut , och då ärberedskapsarbeten den enda möjligheten. Kvinnormellan 45 och har det mycket svårt.Det är också positivt att arbetsmarknadsministernhar en strävan att få ut både privata och statligaföretag, så att de kan etablera sig utanförstorstadsområdena. Men i det sammanhangetmåste jag säga att det är häpnadsväckande att mani proposition 44 om omorganisationen avbyggnadsstyrelsen föreslår att de två nyamyndigheter som kommer att bildas skall etablerasi . Varför tänker ingen på t.ex.Gävleområdet, där både byggsektorn ochbyggforskningen har en fast förankring? Men vikanske kan se fram mot en ändring av förslagen ipropositionen, vilket otvivelaktigt skulle innebäraflera arbetstillfällen för kvinnor i det området.Att privata företag flyttar ut och flyttar om kan vikanske inte göra någonting åt i detta hus, men ensak som vi skulle kunna hantera härifrån är hur detkommer att se ut för kommuner och landsting,vilket har tagits upp tidigare. Det är det störstaorosmolnet som jag ser framför mig när det gällerkvinnorna.Hur hårt skall kommunerna drabbas avbesparingar, som bara kommer höginkomsttagareoch kapitalägare till godo och innebär att de får enbättre situation? Min oro gäller regeringensindragningar, som enligt tidningarna kommer attredovisas i budgetpropositionen och som skalldrabba kommuner och landsting hårt. Om desiffrorna är riktiga kommer säkert varslen på 2,5 %inom den kommunala sektorn att öka betydligt förkvinnorna. Genom den politiken kommer ocksådeltidsarbetslösheten bland kvinnorna att öka.När det gäller siffrorna för arbetslösa kvinnor vet viatt kvinnor inte anmäler sig på arbetsförmedlingen,varken som deltidsarbetslösa eller somheltidssökande, därför att de vet att det inte ärnågon idé -- ''jag får inget jobb i alla fall''. Jag tyckeratt regeringen skulle ta tag i det här och undersökakvinnornas verkliga situation på arbetsmarknaden,inte bara den vi ser i tabeller.Anf. 60 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! Jag vill avsluta med att mycketbestämt säga att män och kvinnor skall ha lika rättoch lika möjligheter på svensk arbetsmarknad. Jagvill också säga att var och en som inte har tillfälleatt försörja sig med eget arbete och att gå till ettjobb är att beklaga.Utan mycket smärtsamma besparingar, som hållernere budgetunderskottet, kommer det att uppståen katastrof på svensk arbetsmarknad, sett ursvenska förhållanden. Vi är inte vana med de högaarbetslöshetstal som finns i en del andra länder, ochvi skall inte heller vänja oss med de högaarbetslöshetstalen.Det finns en del att säga, men eftersom jag själv,när jag har suttit i denna kammare, har tyckt att dethar varit illa när statsråd har använt sitt sista inläggtill att skälla så säger jag inte mer.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1991/92:41 omkommunerna och avräkningsskattenAnf. 61 Finansminister ():Herr talman! har frågat mig omjag är villig att föreslå förändringar iavräkningsskatten som skulle förbättra utfallet förkommunsektorn resp. för de värst drabbadekommunerna.Den ekonomiska utvecklingen blir sällan elleraldrig exakt så som förutsatts när reformergenomförs. Därigenom blir också det faktiskautfallet av olika kalkyler över reformers effekterinte heller exakt så som förutsatts. Skattereformenär i detta avseende inte något undantag.Den ekonomiska utvecklingen har under senare tidblivit väsentligt sämre än väntat. Till stor del berordetta på den socialdemokratiska ekonomiskapolitiken. De stora förlorarna på grund härav är deenskilda människorna, som får sämre köpkraft ellerblir arbetslösa. Men också stat och kommun ärförlorare i processen, därför att skatteinkomsteruteblir när tillväxten uteblir. Det sker emellertidständigt en mängd förändringar i ekonomin, ochdet är varken möjligt eller rimligt att av denanledningen räkna om effekterna av tidigarebeslutade reformer. Detta gäller självklart ävenskattereformen.Avräkningsskattens syfte är att åstadkomma ettbudgetmässigt neutralt utfall av skattereformen iförhållandet mellan staten och kommunerna.Vid beräkningen av avräkningsskattens storlek harskattereformens finansieringskalkyl varitutgångspunkten. Utöver försämringen i densvenska ekonomin har det inte framkommit någonny kunskap som ger oss anledning att revideratidigare kalkyler. Jag är därför inte beredd attföreslå någon förändring av avräkningsskatten sominnebär avsteg från den finansieringskalkyl som lågtill grund för beslut om skattereformen.Även om avräkningsskatten är neutral mellanstaten och kommunsektorn som helhet följer intedärav att den är neutral för varje enskild kommuneller landsting. Detta är inte heller avsikten. momsen innebär de gamla reglernasnedvridningar mellan produktion i egen regi ochupphandling från privata företag. Dessasnedvridningar har i stort sett försvunnit genom denya momsreglerna. De gamla reglerna var negativaför extern upphandling, och kommuner somutnyttjar extern upphandling gynnas därmed avförändringar. Detta är också avsikten.I andra avseenden fanns inte sådanasnedvridningar, och avräkningsskatten borde idessa avseenden vara neutral för de enskildakommunerna. Underlaget för att i varje enskilt fallgöra denna bedömning för 284 kommuner och 23landsting var emellertid bristfälligt.Kommunalekonomiska kommittén fick därför iuppdrag att bedöma om avräkningsskatten bordeersättas av någon annan metod. Jag har erfarit attde beräkningar som kommunalekonomiskakommittén har gjort visar att utfallet avskattereformen kan bli olika från kommun tillkommun. Det tycks i första hand vara åtgärden attta bort kapitalbeskattningen från kommunernasskatteunderlag som förklarar att större avvikelserkan uppkomma.Kapitalbeskattningen har tidigare påverkat detkommunala skatteunderlaget negativt, eftersomunderskottsavdragen har varit högre än inkomst avkapital, realisationsvinst m.m. Kommuner somtidigare har haft ett underskott som varit väsentligtstörre än riksgenomsnittet gynnas mer än andra avdenna del av skattereformen. Kommuner som harett väsentligt lägre underskott, eller t.o.m. ettpositivt bidrag till skatteunderlaget, missgynnas avavräkningsskattens utformning.Vid beredningen av kommunalekonomiskakommitténs förslag och utarbetandet av enproposition till är jag självklart bereddatt ta hänsyn till om effekterna av kommitténsförslag är rimliga och rättvisa. Därvid måste ocksåeffekterna av skattereformen ochavräkningsskatten vägas in. Detta gällernaturligtvis också de större städer som LarsBäckström särskilt nämner i sin interpellation.Jag är emellertid inte beredd att räkna om helafinansieringskalkylen för skattereformen, vilketskulle vara innebörden av att justeraavräkningsskatten enligt det av underlaget från Kommunförbundet ochLandstingsförbundet.Låt mig slutligen tillägga att det förslag tillförändring av statsbidragsreglerna som väntas frånden kommunalekonomiska kommittén kommer attöka möjligheterna för varje kommun och landstingatt använda skatteinkomster och statsbidragsmedelpå ett friare sätt, vilket förbättrar utfallet både förkommuner och för medborgare.Anf. 62 ():Herr talman! Jag tackar, som traditionen bjuder,finansministern för svaret. För min del är det ingentradition -- det här var det första interpellationssvarjag fått. Det beror inte bara på premiärnerver --riksdagsarbetet erbjuder ju många former fördebatter och möjligheter till frågor och svar.I den här frågan har jag inte känt någon tvekan attinterpellera. Här finns ett problem, därrikspolitiker, oavsett partifärg, har ett moralisktoch ekonomiskt ansvar för sina kommunalpolitiskafränder.Jag har fått ett utförligt svar, som kanske kundesammanfattas på det sätt som en norsk ministersammanfattade sitt svar när han av en interpellantfick frågan vad ministern skulle göra åt problemet;han svarade: Platt icke noe als. Det var ju ett raktoch i någon mening bra besked, även om det varlitet hårt.Jag har frågat finansministern om hon är villig attföreslå förändringar i avräkningsskatten somförbättrar utfallet för kommunsektorn resp. devärst drabbade kommunerna. Vid en första läsningav svaret tolkar jag det som ett nej på bäggefrågorna. Det är som sagt ett rakt svar, och då kanjag använda resten av min tid till att försökaövertyga finansministern, inte för att nå enighet , men efter det här meningsutbytet finns det jutid -- även om tabellverk och sådant skall stängas --för inre överläggningar i regeringen och inom deolika regeringspartierna.Det är möjligt att man kan göra en öppnaretolkning av svaret. Det går också att tolka det så attfinansministern erkänner att avräkningsskatten slårsnett mellan olika kommuner. Det erkännandetgrundas då på beräkningar frånkommunalekonomiska kommittén.Finansministern säger då att hon är villig att beredakommitténs förslag, så att de framstår som rimligaoch rättvisa. Hon säger vidare att kommittén har tilluppgift att bedöma om avräkningsskatten bordeersättas med någon annan metod. Det gör detkanske möjligt att ännu någon tid försöka tala medregeringen i frågorna som gäller kommun- ochlandstingsekonomi.Problemet är stort -- det skiljer uppemot 25miljarder mellan regeringens ochkommunförbundens bedömningar. I proposition 38säger regeringen att man avser att dra in ytterligare5--10 miljarder från kommunerna . Menresultatet av det blir orimligt. Betänk attprimärkommunerna sammantaget förlorar runt 7miljarder på avräkningsskatten ! Sedanskall man ta 3--5 miljarder från landstingen under1993. Indragningen från kommunsektorn är dåuppe i 15--20 miljarder . Det är för hårt.Konsekvenserna av det har man redogjort för ibil. 14 och bil. 20 till långtidsutredningen från debägge kommunförbunden. Det skulle krävadramatiska neddragningar av verksamheterna. Hurdetta skulle slå på sysselsättningen, speciellt förkvinnorna, framgick kanske av deninterpellationsdebatt som fördes här ikammaren -- det finns en koppling mellan dessabåda debatter.I och för sig händer detta 1993, men kommunernamåste ju planera för det reda . Det är denhotbilden som gör att kommunerna gör snabba ochdramatiska nedskärningar av sin verksamhet redan1992. Det känner ju statsrådet till genom de bådakommunförbundens uppvaktningar ochuppvaktningar från de tre storstadsregionerna. Desmå kommunerna -- 75 stycken -- har inkommitmed skrivelse. Det finns alltså en rad informationom detta som har tillgång till.Jag har själv en smula landstingspolitisk erfarenhet,nämligen från i , därfolkpartiet liberalernas gruppföreträdare iLandstingsförbundet är landstingsstyrelsensordförande. Jag vet att det även i statsrådets egetparti finns tydliga signaler om att kommunsektorninte klarar av mer åtstramningar.I mitt liberal-moderat styrda hemlän harlandstinget redan tvingats stänga ett litetlänssjukhus. Man skall minska sin verksamhet med8 % . I min hemstad, som också ärliberal-moderat styrd, tvingas man gå så hårt framatt det finns mängder av liberala löften som aldrigkommer att bli verklighet. Den åldriga SagaRichardsson -- det är ett fall som företrädare förfolkpartiet har tagit upp -- tvingas stanna iUddevalla, för varken det liberala ellerdet liberala kommer att ha resurser attlåta gamla leva nära sina anhöriga. Detta får alltsåpraktiska konsekvenser i den handfastaverkligheten för individer.Jag vet att det är kallt i ekonomin. Jag vet attSveriges industri har problem med produktivitetoch sjunkande lönsamhet. Jag anser också, somfinansministern, att det är nödvändigt att få fart påinvesteringarna, öka tillväxten, skapa bättrelönsamhet, alltså åstadkomma ett land i bättrebalans. Men det gynnas ju inte av att kommunernafriställer folk, ökar sin upplåning och säljer avresterande kapital! Kommunsektorn behöver intemer av yttre press för att öka sin förändringsviljaeller höja produktiviteten. Det finns redan nog med''inre'' press för att åstadkomma det.Vi får inte fler jobb i , ellernågon annanstans av att vi fryser ned dekommunala verksamheterna. Vad regeringen nugör om man vidhåller den här pressen är att manmöter kylan i samhällsekonomin med att öppnafönstret och kyla ned andra sektorer isamhällsekonomin. kyler man kommun- ochbyggsektorn. Det riskerar att leda till enfimbulvinter när det gäller sysselsättning ochtillväxt.Kommunsektorn konkurrerar ju inte med industrinom några lediga resurser i det här konjunkturläget.Det finns ingen efterfrågan på jobb eller produktersom hämmas av kommunsektorn -- tvärtom! Det ärdärför det är nödvändigt att företa förändringar avavräkningsskatten eller motsvarande på andraområden, t.ex. via den kommunalekonomiskakommittén. Vad jag hoppas på och efterlyser är attfinansministern då skall kunna inta en hållning avrimlighet och rättvisa.Anf. 63 ():Herr talman! ekonomi befinner sig i ettmycket labilt skede. De beslut som vi skall fatta häri kammaren kommer att varaav stor betydelse för vilken utveckling Sverigesekonomi skall få. Skall alla kurvor fortsatt peka felmed ökande budgetunderskott och risk förräntehöjningar som följd eller skall vi med en stramfinanspolitik lyckas hålla budgetunderskottet ischack, få ned räntorna, klara inflationen, förbättrakonkurrenskraften och härigenom rädda jobbenoch ge ökade förutsättningar för en aktivvälfärdspolitik? Det är vad frågan handlar om.Mycket kommer alltså att avgöras de närmasteveckorna, och här spelar kommunerna med sinamöjligheter att bidra till effektiviseringar ochbesparingar en viktig roll.Som kommunalpolitiker i mitt förflutna är jagmycket väl medveten om att de här beskeden frånriksdagen inte är något nytt. Men med den nya synsom den nya regeringen har på kommunerna ochderas viktiga verksamheter har jag -- i motsats tillLars -- uppfattningen att möjligheternaatt klara de ökande kraven från statsmakterna nuhar blivit mycket större.Avregleringar, friare konkurrens och mer av frihetför kommunerna att själva avgöra hur de vill skötasin verksamhet ger kommunerna ett helt annathandlingsutrymme än de hade tidigare. Det var måhända en allmän reflexion, menden har förvisso giltighet också i denna debatt.Lars interpellation handlar om den s.k.avräkningsskatten, dvs. den skatt som skulleneutralisera effekterna av skattereformen påkommunsektorn i dess helhet. Staten skulle intevinna på skatteomläggningen, men kommunernaskulle inte heller förlora på skattereformen. Denskulle vara neutral. har det inte blivit så, någotsom bl.a. har påpekat. Framför allt --det är det jag här vill ta upp -- har effekterna avskattereformen blivit väldigt olika för olikakommuner.Herr talman! Det må ursäktas mig att jag, eftersomjag kommer från , tycker att det ärnödvändigt att understryka hur olika reformer kanslå. Jag behöver väl knappast påpeka att jagsjälvfallet välkomnade skattereformen som sådan.Mina invändningar handlar om de skillnader somhar uppstått mellan kommunerna.Enligt Kommunförbundets redovisningKommunerna och skattereformen är denmest drabbade kommunen i hela landet. Malmöförlorar -- om jag får använda det uttrycket -- mest.Åren 1993--1994 förlorar motsvarande 3,36skattekronor, 573 milj.kr. Detta innebär givetvis enmycket hård press på kommunen, en press somenligt min mening inte är vare sig rimlig eller riktig.I riket i genomsnitt är situationen en annan -- detskiljer på över 2 skattekronor till Malmös nackdel.Skattereformen skulle ju vara kostnadsneutral. Jaginser fuller väl att millimeterrättvisa förmodligenaldrig kommer att kunna uppnås, och det ärförmodligen inte heller önskvärt i vissasammanhang -- det var också finansministern innepå i sitt svar. Men jag hoppas att finansministerndelar min uppfattning att så stora skillnader som dethär är tal om inte är bra.Den stora skillnaden mellan och riket iövrigt beror främst på inkomstbeskattningen ochbostadsbidragen till pensionärer och på att Malmösom landstingskommun betalar en högreavräkningsskatt än de landstingsfria kommunerna.Malmö har en ogynnsam befolkningsstruktur -- flerlåginkomsttagare betyder ökande bostadsbidrag,och fler pensionärer betyder ökande kommunaltbostadstillägg.Herr talman! har efter valet fått en nypolitisk ledning, en borgerlig ledning medmoderater och folkpartister. Jag kan försäkrafinansministern att nytänkandet och viljan attförändra är stor, ja, mycket stor. Det gäller att ökavalfriheten för malmöborna och att höjaeffektiviteten inom de kommunalaverksamheterna. Viljan att pressa kommunenskostnader är mycket stor. Så finansministernbehöver inte vara orolig för att Malmös politikkommer att kännetecknas av spendersamhet. Nej,principen är att malmöborna skall få valuta förskattepengarna. Med andra ord precis sammamålsättning som regeringen och finansministernhar.Herr talman! Avslutningsvis är det heller inte så attkommunledningen i förväntar sig någraspeciella extra förmåner från riksdag och regering.Däremot vill man ha lika och rättvis behandling.Man vill inte missgynnas. Det tycker jag också ärett rimligt krav, som, om jag tolkarfinansministerns svar rätt, finansministern äröverens med mig om. Jag vill därför attfinansministern har detta i åtanke, och att denegativa effekterna som avräkningsskatten får förMalmös del kommer att invägas i kommanderegeringsförslag.Anf. 64 Finansminister ():Herr talman! Jag har haft flera sådana här debatterom avräkningsskatten, om skattereformen ocheffekterna för kommunsektorn som helhet och ienskilda kommuner. De handlar omvad som skulle hända 1993, 1994, 1995 eller kansket.o.m. Jag har alltid haft lika svårt attförstå varför detta egentligen är särskilt intressant.Alla har vetat under attstatsbidragsreglerna 1993 kommer att se heltannorlunda ut än de gör . Det utfall somKommunförbundet, , LarsBäckström eller från kommunkan räkna ut eller därefterkommer aldrig att inträffa. Det är enpapperskonstruktion som ingen människa någonsinkommer att uppleva i verkligheten. Det som ärintressant är naturligtvis vilka viktiga utfall det blirför enskilda kommuner, för stat och kommungemensamt och i slutänden -- och det tycker jagnästan är allra viktigast -- för de enskildamedborgarna i olika kommuner och landsting av destatsbidragsregler som kommer att gälla i praktikenför 1993 och åren därefter.Sanningen är att ingen har haft någon störreavvikande uppfattning i fråga om vare sigavräkningsskatten eller någonting annat för 1992.Det året kan vi lämna därhän. Det har handlat om1993 och därefter.Alla vet, och det framgick också av det jag sadeinledningsvis, att den , som har arbetat med de nyastatsbidragsreglerna, kommer attt lägga framförslag som innehåller ganska stora förändringar.De baseras på dels ett försök att få ett mer rättvistsystem, dels på att få bort ett stort antal statligadetaljbestämmelser och lämna större möjlighet förde enskilda kommunerna och landstingen attanvända pengarna på det sätt som passar invånarnai just den kommunen eller det bäst.Naturligtvis baseras reglerna också på att få ettutjämningssystem, och ett system över huvud taget,för förmedlingen av pengar från staten tillkommunerna som fungerar på ett rimligt ochrättvist sätt.Jag vill gärna upprepa att vad det handlar om är attse till att nettoöverföringen av pengar från statentill kommunsektorn sker på bästa möjliga sätt.Ibland verkar det av debatten att döma som om detvore staten som tog kommunernas pengar. I självaverket för staten över många tiotals miljarderkronor netto. Vi kan gott sluta debattera vad somskulle hända med ett visst system, för detta kommerinte att inträffa. I stället bör vi ge oss på attdiskutera hur utfallet blir med de nya förslag somkommer att lämnas av den nämnda kommittén inomen ganska snar framtid, månad.Lars och jag har haft olikauppfattningar -- inte så konstigt kanske -- i fråga omskattereformens olika inslag, inte minst omavräkningsskatten, men också om andra viktigating. Eftersom drog upp att det ärorimligt att nu också avisera indragningar, som detheter, dvs. något minskade nettoöverföringar frånstaten till kommunerna , vill jag gärna tatillfället i akt och påpeka att det som är heltavgörande för kommunernas ekonomi, förlandstingens ekonomi, för allas ekonomi, inteminst medborgarnas, faktiskt är att få i gång denekonomiska tillväxten.Jag kan ta ett litet räkneexempel. Vi har iSverige ingen tillväxt. utebliven tillväxtinnebär att vårt samhällsliv totalt sett går miste omungefär . 15 av de miljardernaskulle ha kommit de vanliga hushållen till godo iform av realinkomstökningar eller annat. De 15övriga miljarderna skulle ha kommit stat ochkommun till godo, ungefär 3 miljarder till statenoch ungefär 12 miljarder till kommunsektorn. Detett års utebliven tillväxt innebär är att kommuneroch landsting tappar . Det är föratt undvika att denna process upprepas år efter årsom den ekonomiska politiken har lagts om igrunden. Häri ingår viktiga förändringar som skallfå i gång företagsamheten i . Det är det endasom faktiskt kan ge den här bestående tillväxten.Jag tycker egentligen att , somsäger sig måna om kommuner och landsting, bordevara mycket tacksam för att den ekonomiskapolitiken har lagts om, så att den ekonomiskatillväxten kan komma i gång. Detta är inte bara detbästa, utan det enda sättet, , att setill att kommuner och landsting får de resurser somkommer att krävas för att önskemål om en brabarnomsorg, en bra äldreomsorg och en brasjukvård skall kunna tillgodoses. Utan tillväxt vetvi helt säkert att det blir sämre och sämre. Jag trorinte att vare sig , ellernågon annan vill detta. Helt självklart är den endapolitik som kan garantera att så inte blir fallet entillväxtfrämjande politik. Däri ingår alla de inslagsom är aviserade i regeringens proposition, inkl. attta ordentligt tag i budgetunderskottet.Anf. 65 ():Herr talman! På de här skall jag ikorthet kommentera det statsrådet sade.Angående tillväxten vill jag säga att jag äranhängare av tillväxt. Jag kan lägga in det en gångi varje mening och genom det vara lika mycket förtillväxt som finansministern är.Jag anser att finansministerns politik hämmar ochbromsar tillväxten i . Jag anser attfinansministerns politik, genom att blåsa påunderskotten i statsbudgeten, pressar uppränteläget och därmed hämmar investeringsviljan.Jag menar att finansministern, det sade jag i mittinlägg, kyler ned nya sektorer avsamhällsekonomin. Det är kyligt i industrin. Detblir inte varmare i industrin för att man kyler nedkommunsektorn, inte ett dugg. Vi är för tillväxt,jag och . Men vi har olika metoder föratt försöka stärka den.Finansministern tycks mena att det inte är någon idéatt diskutera avräkningsskatten. och diskuterade den närvi antog skatteomläggingen. sadeatt: De beräkningar som presenterats vad gällerskattereformens effekter är detaljerade ochresultaten kan som framgått diskuteras. Det äremellertid inte möjligt att nu få fram bättreunderlag -- syftande på avräkningsskatten. Vidaresade man: Utskottet vill dock framhålla likhetenmed vad som sägs i motion Fi69 från , atten korrigering kan komma att bli nödvändig omden åsyftade kostnadsneutraliteten inte åstadkomsmed de åtgärder som föreläggs . Dettabör ge regeringen till känna.Vi har nått detta läge, menar jag,finansministern, att vi kan konstatera att vi inte harfått den neutraliteten. Vi har bättre underlag,genom Landstingsförbundets ochKommunförbundets beräkningar.