prot · GF0915 · 1991-10-24 00:00:00 — har också frågat migom jag delar hennes uppfattning att genomsin vapenexport bidrar till militariseringen av tredjevärlden. Jag skulle här först vilja erinra om enviktig grundsats för svensk del, nämligen allastaters suveräna likställdhet, vilken har sin grund ifolkens självbestämmanderätt. Länder som saknaregen försvarsindustri har försvarsbehov sombehöver vara varken mer eller mindre legitima änvåra. Det är i det sammanhanget vanskligt attmoralisera över den principiella rätten att köpakrigsmateriel.Det kan emellertid hävdas att mångaländer i tredje världen har valt att lägga en orimligvikt vid att bygga upp sin militärmakt, vilket tagit ianspråk viktiga resurser som skulle kunnatanvändas till utveckling. Den irakiska attacken pågrannlandet gjorde världen uppmärksampå de stora rustningar som under en följd av årpågått på vissa håll i tredje världen. Den restriktivasvenska vapenexportpolitiken bygger bl.a. på enönskan att inte bidra till en ökad risk för konflikter.Bl.a. mot denna bakgrund fäster vi stor vikt vid attdet FN-register jag nämnde verkligen kommertill stånd.Enligt SIPRIs statistik exporterades , i 1985 årspenningvärde, till tredje världen vapen för 11,8miljarder dollar. För tredje året i följd sjönkutvecklingsländernas import av vapen.Den svenska krigsmaterielexporten uppgick underfjolåret till . Detta motsvaradeknappt av den totala svenska varuexportensamma år. De europeiska ländernas andel sommottagare av svensk krigsmateriel ökade underfjolåret. De sex största enskilda mottagarländernastod som mottagare av av den svenskakrigsmaterielexporten. Bortsett från Indienåterfinns inte något av länderna i tredje världensom huvudmottagare för svenskt krigsmateriel. IIndiens fall rörde det sig huvudsakligen omfullföljandet av leveranserna av fälthaubitssystemFH 77B.Mot bakgrund av de redovisade totalsiffrorna samtvärdet av den svenska krigsmaterielexporten tillutvecklingsländerna, och mot bakgrund bl.a. av denämnda ansträngningarna för att begränsaspridningen av massförstörelsevapen och ökaöppenheten om den internationella vapenhandeln,kan det inte påstås att på något nämnvärtsätt bidrar till militariseringen av tredje världen.Som svar på sista fråga vill jagframhålla att det är regeringens avsikt att, med demedel som står till buds, bilateralt, inom FN och iandra internationella fora, med all kraft verka föratt mänskliga rättigheter, fred och frihet ochdemokrati skall råda överallt i världen. Det är minförhoppning att genom ett sådant arbetekan bidra till att en stor del av grunderna tillflyktingproblemen undanröjs.Anf. 16 ():Fru talman! Jag kan inledningsvis konstatera attutrikesministern och jag inte har sammauppfattning om vad dagens situation kräver av ettsvenskt militärt försvar, vilket också med alltydlighet framgick av min debatt medförsvarsministern tidigare här . Jag känner tilldiskussionen om att vi i har egna behov somvi måste tillfredsställa och att vi därför måsteexportera, eftersom det annars skulle bli för dyrt.Även om det skulle vara så måste vi naturligtvis taansvar för de konsekvenser detta får utanför vårtlands gränser. Vi kan ju inte enbart se tillegennyttan. Det tycker jag är litet väl cyniskt.Jag är mycket besviken på den del avutrikesministerns svar på s. 2 där utrikesministernsäger: ''Något tydligt samband mellan dessaleveranser och världens stora flyktingproblem gåremellertid inte att fastställa''. Detta är okunskap,eller bristande vilja att redovisa fakta. FNsflyktingkommissariat har självt uttalat att avalla de 15 miljoner människor som är på flykt,är på flykt undan krig. Jag kan nämna länder somEritrea, , , , ,, , , och många fler.Peter , som varitdiskrimineringsombudsman, har skrivit ettremissvar på en utredning som den föregåenderegeringen lät göra om flyktingpolitiken. Han varbesviken på att man inte klargjorde vilkaflyktingbegrepp man hade och att man förbisåg dedirekta orsakerna till flyktingströmmarna. Hanmenade att ''den direkta orsaken till att nio av tiofördrivna människor brutit upp -- -- -- är väpnadekonflikter och det faktum att dessa striderutkämpas med vapen som till mer än nio tiondelartillverkats i utvecklade, rika industriländer. Detmest slående sambandet vid betraktandet avvärldens flyktingsituation är det mellanvapenexport och flyktingar''.Amnesty International gav ett remissvar på sammautredning där man skrev: ''Amnesty Internationalvill uppmana den att närmareundersöka det eventuella sambandet mellan å enasidan vapenexport och å andra sidan systematiskaoch utbredda kränkningar av de mänskligarättigheterna, som i sin tur är ett skäl till attmänniskor tvingas på flykt.Den svenska exporten av vapen och ammunition,huvudsakligen för militärt bruk, har nära nogfemdubblats --1989. De länder somSverige exporterade mest vapen --1989var av AI kända för övergrepp mot degrundläggande mänskliga rättigheterna. ''Detta är fakta i målet, och det är beklagligt omutrikesdepartementet inte har tagit del av detta.Det är okunnigt och direkt felaktigt att säga att detinte finns något tydligt samband mellan deninternationella vapenexporten ochflyktingproblemen.Så över till dessa länders legala försvarsbehov ochatt vi därför inte skall moralisera över att de villköpa vapen. Om det var så, utrikesministern, att deköpte vapen för sitt eget bruk, skulle man kanskekunna stå ut med det. Men det är ju oftamilitärdiktaturer som köper dessa vapen för har behov av att försvara sin egen makt, för är invecklad i ett inbördeskrig eller för att manhar stormaktsambitioner. Det handlar ju inte omett passivt försvar eller ett defensivt försvar av detegna landets gränser. Det handlar om väpnadekonflikter, det handlar om makt och det handlar omatt lägga andra länder under sig. är välett bra exempel på det. Den svenska exporten ditvar mycket stor --1990. Många avdessa vapen använder man nu till att förtryckaÖsttimor. Detta kan ju inte kallas för legitimaförsvarsbehov. Det handlar dessutom om pengar,. Detta är en internationellstorindustri. Den internationella vapenhandeln ochnarkotikahandeln är de två mest lukrativahandelsgrenarna och omsätter mest pengar i deninternationella handeln.Sedan säger utrikesministern att den svenskakrigsmaterielexporten har minskat och att man intekan påstå att på något nämnvärt sätt bidrartill militärisering av tredje världen. Det tycker jagär mycket anmärkningsvärt. Då har vi tydligenmycket olika syn på ordet nämnvärt.Sifferexercisen i svaret stämmer , men inte iett längre perspektiv. och framåtgick 50--av den svenska vapenexporten till . Det gör den inte av det enkla skäletatt man inte har några pengar. Man sitter iskuldkris. Man har inte råd att köpa på samma sättsom tidigare.Men detta är ju inte ett resultat av en medvetenpolitik från sida. har, liksom andravapenproducerande länder, fått rätta sig efterekonomiska fakta. Det är inte på något sätt ettresultat av en uttalad förändring av syn påvapenexporten. Det är detta jag efterlyser.Eftersom sambanden mellan flyktingproblemet åena sidan och vapenexporten å den andra är såtydliga, efterlyser jag en förändrad syn på densvenska vapenexporten. Jag vill naturligtvis ha ettdirekt förbud mot svensk vapenexport. Det skullekunna följas av att fler länder gjorde samma sak.Det skulle kunna vara ett bra och konstruktivt sättatt möta de stora problemen med flyktingarna.Anf. 17 Utrikesminister ():Fru talman! Det är tragiskt att fattigautvecklingsländer i så stor utsträckning användersina knappa resurser till vapeninköp. Det är mycketglädjande med den konfliktlösning som ägerrum och har ägt rum på flera håll i den fattigavärlden, ofta som ett direkt resultat av de nyavänskapliga förhållandena mellan ochSovjetunionen, demokratiseringen i Sovjetunionenoch kommunismens kollaps i öst. Detta har gjort attdet kan avvecklas även i , i Asienoch i andra länder. Detta möjliggör nu en förändradbetoning och en neddragning av vapeninköp påmånga håll i världen. Detta får kanske i sin tur vissakonsekvenser för en del vapenindustrier i ossnäraliggande länder. Det är självklart att detta i detstora hela är en mycket glädjande utveckling.Det är också så, , att det ärkonflikter och krig som har lett till de storaflyktingströmmarna. Men jag sade i mitt svar inte kan se ett tydligt samband mellanvapenleveranser och flyktingskaror. Det är någotannat än vad sedan sade till migfrån talarstolen här. Man kan gå till SIPRIs statistikoch få belägg för detta. Där kan man konstateravilka länder som är de största, och har varit destörsta, importörerna av vapensystem. Om man serpå den listan är det kanske bara i ett fall, nämligenAfghanistan, som det finns en direkt kopplingmellan flyktingskaror och att man tillhör den listan.Vi talar om litet olika saker. Krig och konflikter ären sak, , vapenleveranser enannan. Bland dessa länder finns t.ex. ochEgypten, så vi talar om olika saker.Min slutsats, , är att vi särskiltmåste arbeta för att begrepp som frihet, demokratioch mänskliga rättigheter fortsätter sitt segertågöver världen. Det är genom konfliktlösningar somvi kan få ett stopp på de växande flyktingskarornaoch människor kan få återvända hem. Det skerfaktiskt på många håll i världen nu attflyktingskaror återvänder hem.När det sedan gäller den restriktiva svenskavapenexporten som vill ha ettstopp för har vi olika uppfattning. Det är bara så.Anf. 18 ():Fru talman! Det är alldeles tydligt att vi har olikauppfattning. Jag vet inte om man kan kommaundan det så lätt och säga att det bara är så.Vapenhandeln och leveransen av vapen är väl enföljd av ett beslut om export av vapen. Om dessaströmmar av vapen från den rika världen till denfattiga världen är en av huvudorsakerna till dagensflyktingströmmar, måste man väl angripa dennahuvudorsak. Då måste vi alla ha ett ansvar att göradet. Då kan vi inte sitta här i och säga attjust de svenska vapnen har nog inte så mycket meddetta att göra. Det visar sig ju i det perspektiv somjag drog upp att de har det. Den svenskavapenexporten och våra svenska vapen har imycket stor utsträckning gått till tredje världensländer. Att de inte gör det just nu beror på att vi,som alla andra, är en del av den glädjandeutveckling som vi är överens om pågår och att mandrar ner på de militära utgifterna. Tyvärr är detkanske inte alltid utifrån ett fritt val, utan man harhelt enkelt inte pengar.Vi kan inte undandra oss ansvar för detta. Det ärdessutom så, och det vet också afUgglas, att den svenska vapenexportlagstiftningenoch de restriktioner som finns kan vid ett hastigtpåseende i ord verka mycket bra, men den har juockså i praktiken resulterat i att många vapen harhamnat på ställen där de inte har varit avsedda atthamna. Det har kanske skett illegalt . Detfinns åtminstone fortfarande många frågeteckenkring hur de kunnat hamna där de hamnat.Det finns dessutom en tendens och en uttrycktvilja från en del partier att luckra upp dessarestriktioner. Genom samarbetsavtal gör man detomöjligt att använda de svenska restriktionerna.En alltmer integrerad vapenindustri, som ocksåkommer att bli en realitet i , kommer attsätta de här reglerna ur spel.Delar vi uppfattningen att dessa klara sambandmellan världens flyktingproblem och deninternationella vapenhandeln finns? Det är minfråga. Om vi delar den uppfattningen kan jag inteförstå hur utrikesministern kan påstå att Sverigesvapenexport inte har någon del i detta. Det är förmig en gåta. Vi kan inte dra oss ur och säga att detvi gör inte alls påverkar detta. Vi är överens om attarbetet för mänskliga rättigheter, fred, frihet ochdemokrati skall råda överallt. Det vill vi. Jag trorsamtidigt att vi är överens om att militäriseringenstår i direkt motsättning till detta. Alla vet omdetta. Alla internationella fora talar om detta.T.o.m. och Valutafonden gjorde förbara ett uttalande av just dennainnebörd. Vilka konsekvenser får det för ?Anf. 19 Utrikesminister ():Fru talman! och jag gör ju olikaanalyser. Jag säger att konflikter leder till krig.Gudrun säger att vapen leder till krig. Vibor ju själva i ett område där det finns vapen mensom är oerhört fredligt. Konflikter leder till krig,och krig förorsakar flyktingströmmar. GudrunSchymans analys är annorlunda: vapen leder tillkrig osv.Jag konstaterar att kommunismens kollaps i Öst-och och över hela världen nu gerlöften om en fredligare värld, en ny chans för storaflyktingskaror. Dessutom kan den leda till att en heldel av de vapenleveranser som har skett frånöstblocket till tredje världen nu är på väg attupphöra.Min slutsats är alltså en annan än GudrunSchymans, eftersom min analys är annorlunda.Men jag är mycket förhoppningsfull om att vi nukommer att se en utveckling i världen därvapeninköpen går ned därför att konflikterna lösesoch där alltså nationer i större utsträckning kananvända sina resurser för fredlig utveckling.Anf. 20 ():Fru talman! Det är beklagansvärt att den svenskautrikesministern inte kan se att kan ha enaktiv del i detta. Konflikter leder till krig, och sedanblir det flyktingar, säger , men konflikter får vi nog leva med. Menhur skall vi lösa dem? Det finns icke-militäralösningar på konflikter, men det faktum att detfinns ett så stort intresse av att bedriva eninternationell vapenhandel förhindrar dessa andrakonfliktlösningsmodeller att komma upp till ytan.Det gäller också i Sverige.Jag har stått i denna kammare och kritiseratutrikesdepartementet för den föregåendeutrikesministerns ovilja mot att satsautvecklingspengar på icke-militärakonfliktlösningar i . Icke-militärakonfliktlösningar har ju inte en chans mot det storainternationella vapenindustrikomplexet. Vi måstese till att vapnen inte finns, om vi skall kunnakomma fram med andra lösningar.Visst ser vi annorlunda på dessa frågor, och det ärmycket beklagligt. Här har en chans attvara pådrivande, att visa på andra sätt att lösakonflikter, att utveckla icke-våldsmedlet. Vi skullekunna vara framåtsyftande och en spjutspets i dennödvändiga omställningen av vapenindustri till civilproduktion, en hjälp som inte minst deösteuropeiska länderna bönar och ber om. Detgäller t.ex. , som befinner sig i enregion vilken är fullständigt fastlåst i envapenindustri som man inte har någon användningav.Näringslivets män -- jag tänker på --har talat om detta med stort allvar och med storseriositet. Jag skulle önska att utrikesministernkunde se lika långsiktigt och seriöst på dessa frågor.Jag skall avsluta med att återigen citera vad PeterNobel har skrivit om den här frågan:''Det kommer att falla en tung historisk dom överen världsdel och dess folk, som berikar sig på attgenom export av dödliga produkter köpa råvarorbilligt från länder vars innevånare man stängergränsen för, när de flyr den död deras regeringarsatt sig i skuld för att köpa. Utvecklingen går bakåt,skuldbördan ökar. Det internationella näringslivetkommer att fortsätta att riskera sina anställda ochsina marknader så länge man inte förstår attvapenexportören är en parasit och en lus i pälsen,som måste kammas bort om man skall kunnahoppas på någon förbättring. ''skriver vidare: ''Om vapenexporten tilljordens fattiga länder upphör skulle såväl flykting-,betalnings-, miljö- och utvecklingsproblemreduceras till något som kan hanteras. Till dess blirdet bara cynism och hyckleri! ''Jag tycker att det är det som sig åt när hon inte kan se ansvar idenna utveckling.Anf. 21 Utrikesminister ():Fru talman! I det senaste inlägget gled GudrunSchyman över från svensk vapenexport till ansvar, och därvidlag tycker jag attvi kommer varandra väldigt mycket närmare iåsikterna. Också jag ser mycket förhoppningsfulltpå våra möjligheter att i samverkan med i dagEngland, och EG vara med om attupprätta ett register i FNs regi. Det pågår myckethoppingivande och framåtsyftande åtgärder för attnu få till stånd en form av internationellvapenkontroll och registrering av den handel sompågår. Här tror jag att vi har mycket att göra.Jag tror också att vi har mycket att göra pånedrustningsområdet när det gäller olika former avicke-spridningsavtal, som måste komma ocksåbeträffande de avancerade vapensystemen. Härtror jag att har mycket att göra och ett stortansvar.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1991/92:1 omregionalpolitiken och NorrbottenAnf. 22 Arbetsmarknadsminister ():Fru talman! har frågat migdels om jag anser att de planerade utflyttningarnaav vissa statliga verks regionkontor från Norrbottenöverensstämmer med målsättningen att bedriva enoffensiv regionalpolitik,dels om jag är beredd att vidta åtgärder för attberörda verk omprövar sina planer och tar störrehänsyn till regionalpolitiken,dels om vilka snabba åtgärder jag är beredd attvidta för att kompensera bortfallet avarbetstillfällen inom den statliga tjänstesektorn iNorrbotten.De statliga affärsverk och andra myndigheter somSten-Ove nämner har mycket viktigauppgifter sett från regionalpolitiskautgångspunkter. De svarar för betydande delar avden infrastruktur som är nödvändig för attnäringsliv och boende skall kunna utvecklas i alladelar av landet. De ger också arbete åt ett stortantal människor runt om i landet.När det gäller verkens serviceuppgifter, dvs. attbygga och underhålla väg- och telenäten, att svaraför olika post- och teletjänster osv., är det riksdagoch regering som formulerar mål och angerriktlinjer. Jag ser det som en självklarhet att dessamål skall stämma överens med bl.a. den uttalademeningen i regeringsförklaringen om satsningar påbättre infrastruktur i form av moderna järnvägaroch förbättrat vägnät.När det sedan gäller de organisatoriska formerna,regionindelning m.m., för den verksamhet sombedrivs så är det frågor som resp. verk självtbestämmer över. Både postverket och ärpå olika områden utsatta för konkurrens.Riksdagen har på förslag från densocialdemokratiska regeringen fastställt vissaeffektivitetskrav. Det innebär att verken måste seöver sin organisation och söka effektivarearbetssätt, utnyttja nya tekniska möjligheter osv.Detta gäller ju för övrigt all verksamhet; privatsåväl som statlig och . Det leder bl.a. tillatt olika verksamheter kan bedrivas med mindreantal anställda . Personalminskningarnaberör alla delar av landet, även om vissa orterpåverkas mera än andra.Jag anser att berörda verk i sina framtidaöverväganden noggrant måste beakta desysselsättningsmässiga konsekvenserna av olikarationaliseringar och andraorganisationsförändringar, dvs. ta storregionalpolitisk hänsyn.Regeringen för samtal med olika privatatjänsteföretag om förläggning av verksamheter tillorter som behöver bredda sin arbetsmarknad. Jagser det som naturligt att regeringen på motsvarandesätt tar upp sådana diskussioner även med destatliga affärsverken och vissa andra myndigheter.Norrbottens län är det regionalpolitiskt högstprioriterade området i landet. Det innebär attbetydande regionalpolitiska insatser har gjorts ochkommer att göras för att stimulera utvecklingen ilänet. Regeringen ser över vissa avde regionalpolitiska instrumenten. Syftet är attgöra regionalpolitiken effektivare.Anf. 23 ():Fru talman! Jag tackar arbetsmarknadsministernför svaret på min interpellation. Sedaninterpellationen framställdes har statsrådet varit påbesök i , och jag förväntade mig därförkanske också ett litet bredare svar på mina frågor.I det skriftliga svaret framhåller statsrådet bl.a. attverken, i det här fallet posten, ochvägverket, i sina framtida bedömningar måstebeakta sysselsättningen och ta stor regionalpolitiskhänsyn. Det föranleder mig naturligtvis att frågastatsrådet: att de i nulägetgör det med tanke på de förändringar som sker? Jagär övertygad om att de berörda är intresserade avstatsrådets syn på denna fråga. Tala gärna om deframtida bedömningarna, men vad gäller , i deaktuella förändringarna?Det är bra att regeringen för samtal med privatatjänsteföretag om möjligheterna att utlokaliseraverksamheten, men hur trovärdig är den dialogennär regeringen inte kan eller inte vill påverka deegna verken eller myndigheterna?Vidare säger statsrådet att är det högstprioriterade området i landet och att betydandeinsatser kommer att göras för att stimulerautvecklingen i länet. Det låter naturligtvis bra, meninnebär dessa löften att det nu blir ordentligasatsningar på infrastrukturen? Jag tänker på delöften som har givits från statsrådets eget partibeträffande inlandsvägarna nr 45 och 400 och delänsvägar som är matarleder till dessa riksvägar,t.ex. nr 651 och 653.När det gäller andra viktiga satsningar på länet --jag syftar framför allt på Luleåregionen -- finns detplaner på hur infrastrukturen skulle kunnaförbättras avsevärt. Det gäller kraven på en nycontainerterminal till , på en ny postterminaltill Kallax, på satsningar på en ny farled till Luleåoch på en ny bana vid Kallax flygplats. Det ärviktigt att i de satsningar som statsrådet talar om fåmed också de här planerna.En annan fråga, som berör den viktigainfrastrukturen och utveckling ochsom har diskuterats , harstatsrådet uttalat sig om vid sitt besök iNorrbotten. Jag tänker på vattenkraftsvinsterna,en fråga som har diskuterats och som nuefter utredningar och remissbehandling väntar påsin lösning. Jag måste ställa frågan: Kan vi nu efterde löften som statsrådet har gett i massmediaförvänta oss att ett förslag läggs påriksdagens bord? Vilken inriktning kommer det attfå när det gäller fördelningen avvattenkraftsvinsterna? Gäller det alla regioner somproducerar vattenkraft eller enbart ?Hur stor del av vinsterna anser statsrådet att dens.k. återbäringen till regionen bör vara, eller75 % av vinsterna på vattenkraft och energi? Ellervilka linjer följer det förslag som statsrådet viamedia har aviserat?Anf. 24 ():Fru talman! Det är en bra och viktig interpellationsom har framställt, och BörjeHörnlunds svar andas en vilja att leva upp till delöften om en aktiv arbetsmarknadspolitik ochregionalpolitik som regeringsdeklarationenutlovar. Men några speciellt konkreta beskedlämnas tyvärr inte.Vad jag tycker kan noteras är att man menar att detär naturligt att föra samtal med de statliga verkenom utvecklingen. Jag tycker att vi kunde gå ett steglängre och säga att dessa samtal nu måste bli av.Bakgrunden till att flera statliga verk irationaliseringssyfte planerar att flyttaregionkontoren från , beror inte på ondvilja från verksledningarnas sida utan är ett resultatav de krav på rationaliseringar ochmarknadsanpassning och inleverans av pengar tillstaten som har ålagts dem av den tidigareregeringen. Men jag anser att det gjordes utan då insåg de samhällsekonomiskakonsekvenserna.När krav ställs på effektivisering ochmarknadsanpassning av statliga verk är kansketanken i första hand att endast huvudstaden ochstorstäder drabbas. Men det är en sak attrationalisera bort folk i och en annansak att rationalisera bort folk i det län som har denhögsta arbetslösheten. I det län jag talar om måstede negativa effekterna kompenseras medarbetsmarknadspolitiska åtgärder.Det är också värt att komma ihåg att i samband medden s.k. Norrbottenpropositionen, sombehandlades av , sade denförra regeringen att den hade konkretaöverläggningar med de statliga verken angåendenyetableringar och omflyttningar av verksamhet tillNorrbottens län. Dessa verks sociala ochsamhällsekonomiska ansvar underströks. En heldel värdefulla arbetstillfällen har också tillförtslänet tack vare den process som inleddes. Destatliga verken har också tagit ett visstregionalpolitiskt ansvar genom att försöka styraupphandlingen till företag i regionen. Detta är enpraktisk och naturlig väg för regionalpolitiken.Givetvis innebär detta att verkens vinster på kortsikt kan bli lägre. Men att tänka sig att dra in dessavinstmedel till staten och sedan dela ut dem igen is.k. statliga köp av regionalpolitiska tjänstermedför, som jag ser det, bara en rundgång avpengar och ökad byråkrati.De statliga verken utsätts av statsledningen fördubbla budskap. är det viktigast attmarknadsanpassa, rationalisera, effektivisera ochfungera som bolag. har ingen egentligensagt åt verken att överge det sociala ochregionalpolitiska ansvaret.