prot · GE09124 · 1991-06-03 00:00:00 — Detär såvitt jag vet inte förrän , vilketinnebär att regeringsfrågan kommer att hanterasförst . Om vi får en bättre eller sämreregering då, kan vi inte avgöra . Vi kan däremothoppas på att miljöfrågorna blir så viktiga att dennya regeringen, vilken det nu kan bli, verkligen tarsig an de frågorna. Det skall vi i se tillatt den inte kommer undan, om vi inte självakommer att delta i något regeringsarbete.Anf. 81 () replik:Herr talman! Detta är rena oförskämdheter frånLars . Han vill göra gällande att vi skullekunna uppträda på flera platser och attvårt återremissyrkande har att göra medarbetssituationen i . Det är fullständigtfel. Vad det handlar om är att hinna diskuteraigenom alla frågor ordentligt i utskottet och se omman kan komma fram till gemensammaståndpunkter som bär framåt. Det är vitsen med dethela. Det har inte gått på denna korta tid. Dethandlar alltså om hur man planerar arbetet iriksdagen, huruvida man har ett miljöutskott, hurregeringen planerar sitt arbete osv. Vi har kritiserathela uppläggningen. Vi har inte kritiserat dem somhar arbetat och försökt göra det bästa möjliga avsituationen. Vi har inte kritiserat utskottskanslietspersonal.Om vi finge bestämma själva, skulle det inte varanågra problem . Vi vet vad vi vill. Det ståri motionerna. Det är inte det som är problemet.Lars försöker forma personangrepp påosaklig grund därför att han inte tycker om att vi villbehandla miljöpolitiken mera seriöst. Det är denenda slutsats jag kan dra av detta.Anf. 82 () replik:Herr talman! Endast en kort replik.Återremissyrkandet har väl ändå begärts därför vihar haft för litet tid på oss. Det har också sagts frånmiljöpartiet i den här diskussionen att miljöpartietär ett litet parti som inte har samma möjlighetersom andra partier. Vi kan inte vara på flera ställensamtidigt, har företrädare sagt. Menom man har sin hjärtefråga uppe till behandling,tror jag att man skulle frigöra sig från annatutskottsarbete. Det kanske t.o.m. finns dem av ersom inte deltar i något utskottsarbete under den härtiden.Vi bestämmer inte hur andra partier agerar. Men viregistrerar, och vi ser vilka som har tagit aktiv deli det mödosamma arbetet med miljöpropositionen.Det ligger inga personangrepp i detta. Men jagtycker att företrädare arbetarmed ett spel för gallerierna. I stället för att se till attalla ledamöter som har möjlighet deltar i det aktivaarbetet med att ta fram betänkandet, antecknarman sig till en rad inlägg i debatten, släpar in tallar,kommer med blommor osv. Blommor är i och försig trevligt. Men denna typ av åtgärder inger ingetförtroende. Jag hoppas att allmänheten förstår detoch drar sin slutsats, när vi kommer tillvaldagen.Andre vice talmannen anmälde att MarianneSamuelsson anhållit att till protokollet få antecknatatt hon inte ägde rätt till ytterligare inlägg.Anf. 83 ():Herr talman! Jag tänker inte lägga mig i gräletmellan och , även om jagkan säga att jag också blev ytterst överraskad närkravet på återremiss kom. Vill man flytta frampositionerna om än i små steg, måste dessa steg tas.Det är på så sätt denna behandling har gjorts, ävenom det har funnits mycket att önska när det gällertidsdisponeringen.Jag vill ta chansen att säga att jag tycker att det varbra att lurade oss , ellerom det var , när han tackadeför sig och sade att det var hans sista debatt. fårockså jag chansen att tacka för alltnytt han har lärt mig. Jag är ny i och harunder verkligen fått en inblick i justfiskefrågorna. Jag har förstått hur komplexa de är,men också hur viktiga de är. Tack, ''Jag har känt det dunklaste dunkla,som lever och njuter och liderunder gräsens flätade täckesom kravlar och krälar och kryperoch fångar och dödar och äteroch avlar och dör för att levapånyttfött i kommande tider...''Herr talman! Det jag läste upp var en strof i diktenVårkänning av . Den understrykerverkligen det komplexa arbetet omkringnaturvårdsfrågorna, som vi nu behandlar i dettadebattblock.Nu händer det saker där ute. Det blir grönare ängrönt. Jag blir lika överraskad över attvåren har en sådan färg och grönska med sig.Det växer så att det knakar, mer . Hurkan vi uppleva denna förändring år ?Naturligtvis är det värmen och ljuset som påverkaräven oss när våren kommer. Men är det månntrokvävebomben som slår till?Kvävet som växterna behöver tillförs nu i en extramängd från alla luftföroreningar. Växterna harhittills kunnat ta upp det mesta av detta avfall. Menpå senare år har det börjat falla ned mer kväve änvad växterna förmår att ta upp. Detta, mina kärakolleger, är ett av de stora hoten mot vårtnaturvårdsarbete. Hur stora insatser vi än sätter inpå kort sikt, måste vi lösa detta.Nu rinner kvävet ut till grundvatten och vattendrag.Kvävet bidrar till försurningen. Dessutom kommerdet frigjorda kvävet att föras ut till haven ochorsaka övergödning. Det har vi sett exempel på.Övergödningen av haven kan tyvärr komma att ökamed accelererande fart. Kan vi tillåta oss det?Ofta glömmer vi bort att vi faktiskt har en möjlighetatt påverka framtiden och åstadkomma en framtidmed mindre av försurning. Det är vi själva somskapar framtiden. Det är ofta svårt att se vikten avdet lilla som en enda människa gör. Ändå är det justvarje människas beslut som skapar framtiden.Därför är det oerhört viktigt att vi intar en ny livsstildär inte mängd och hastighet är honnörsorden,utan där kvaliteten och respekten för livet -- alltliv -- får vara vägledande.Människan orsakar decimering och förintelse avbåde växter och djur. kan enligtberäkningar 15--av alla nu kända växter ochdjur vara oåterkalleligen borta. Bevarandet av denbiologiska mångfalden är en central fråga, somytterst handlar om människans egen överlevnad. Vii tycker att måste upprätta en listaöver vilka arter och biotoper som kan sägas utgöravårt nationalarv och som därför bör ges särskildomsorg och särskilt skydd.Jag håller med om att vårareservationer i det här fallet är mycket lika och attvi borde ha kunnat skriva ihop oss. Jag tycker ocksåatt vi visst borde ha kunnat få ett majoritetsbeslutom att vi behöver en lista över de mest hotadearterna och biotoperna. Vad sägersocialdemokraterna om det här?Jag yrkar bifall till reservation 165.Riksdagen räddar nu regeringens rykte. Man görinte så här om man vill skapa respekt i det politiskaarbetet. För att skall kunnafullfölja redan ingångna avtal behövs ytterligare 60miljoner för att köpa mark för naturvårdsändamål.Centern har i en partimotion tagit upp detta, och vihar nu fått gehör för det. Det är vi glada ochtacksamma över. Detta är ett viktigt steg i detframtida naturvårdsarbetet.Det som är vår tids stora tekniska revolution och90-talets stora fråga är biotekniken. Regeringentycker ändå inte att biotekniken är värd mer ännågra enstaka rader i miljöpropositionen. Man kani dag flytta gener -- arvsmassa -- mellan växter ochdjur av samma slag, men också flytta arvsmassamellan organismer som inte har ett dugg medvarandra att göra.Hur reagerar naturen för nya växter, för nyaorganismer? kan ingen svara på det. Centernhar nu krävt en heltäckande lagstiftninginom bioteknikområdet. Det räcker inte med attgömma sig i dessa angelägna frågor bakompappershögarna eller i den parlamentariskaberedningen, som tydligen inte kommer någonvart. Det vi i vill ha och efterlyser är ettriksdagsbeslut emot frisläppande av genteknisktförändrade organismer i naturen. Vi tycker att detär viktigt att ta det beslutet , när vi inte vet hurnaturen reagerar. Låt oss först skaffa kunskap, såatt vi inte går i fällan.Jordbruket utgör en viktig kraft i miljöarbetet. Vi icentern anser att åkermarken måste användas bådetill livsmedelsproduktion och till en energi- ochindustriråvaror. Då får vi en användning sombygger på recirkulation, och det är viktigt. Vi måsteövergå till att använda de förnybara resurserna meroch de icke förnybara resurserna mindre.Matdebatten får inte innebära att vi offrar detsvenska jordbruket för att vinna små ochkortsiktiga fördelar för oss konsumenter. Det ärenbart av vad hushållen totalt konsumerarsom kommer från jordbruket. Minskar volymen fördet svenska jordbruket, stiger successivtmatpriserna igen. Den turbulens som förekommeri dag och som orsakats av det livsmedelspolitiskabeslutet får inte förstärkas ytterligare.I betänkandet betonar utskottet attnaturvårdsverket har fått uppdraget att fortlöpandefölja och utvärdera miljöeffekterna av det nyalivsmedelspolitiska beslutet. Uppdraget skallredovisas i mitten avjuni 1992, och därefter skall enkontinuerlig uppföljning ske.Man kan redan nu oroa sig över att så stor del avåkerarealen kommer att planteras med granskog.Hade man verkligen tänkt sig denna utvecklinginför beslutet? Hur kommer vidare det öppnalandskapet att förändras? Vi vill ha enmålbeskrivning av hur det framtida jordbruketskall utformas utifrån naturvårdshänsyn. Dettabehandlar vi i vår reservation 203, som jag yrkarbifall till.Det behövs miljöförbättrande åtgärder ijordbruket. De pengar som kommer in frånavgifterna på handelsgödsel ochbekämpningsmedel måste återföras till jordbruket.Det behöver göras kalkning, det behövs ökadrådgivning och inte minst behövs forskning för attvi skall få fram nya användningsområden förjordbruksprodukter. Se t.ex. på de vegetabiliskaoljorna! Socialdemokraterna måste väl hålla medom att det skulle innebära stora fördelar om vikunde få fram sådana som alternativa bränslen.Det har tagits ett riksdagsbeslut om att avgifternaskall gå tillbaka till jordbruket. Då blev regeringenoch socialdemokraterna överkörda. Men man skallnaturligtvis följa fattade beslut. Här regeringenhandlat dåligt, och man vill tydligen inte rätta tillgjorda felsteg. Vi i tycker att de pengar somfinns kvar både /90 och efter 1990/91 intefår drunkna statsbudgeten. Det finns massor attgöra i miljöarbetet inom jordbruket, och depengarna skall tillbaka till jordbruket för forskningoch miljöförbättrande åtgärder. Detta beskriver vii vår reservation 226, som jag yrkar bifall till.Vi har från sida hävdat attnaturvårdsverket har blivit för stort för att kunnavara riktigt effektivt i miljöarbetet. När det nupågår en omorganisation är det viktigt, anser jag,att man riktar in uppläggningen av hela arbetet påförebyggande lösningar i stället för att sätta inåtgärder när de olika effekterna redan haruppkommit. Jag tycker att man nu skall lägga uppverksamheten så, att den övergår från att vara''akutsjukhus'' till att bli ''friskvårdsanläggning''.Herr talman! Länge nog har jorden plundrats ochförgiftats. Länge nog har det pratats om hur denskall räddas. När skall vi människor sluta att enbartprata och i stället övergå till handling? När skall vikunna se naturen i ögonen.Anf. 84 () replik:Herr talman! som jag tackar KarinStarrin för de vänliga orden vill jag göra klart attdet som jag sade inte var någotlöfte utan -- för att apostrofera en kändsocialdemokrat -- en målsättning.Jag fick gå in i en miljödebatt därför att vårhuvudföreträdare hade något annat att uträtta . blir det min sista miljödebatt, och bortsettfrån någon interpellationsdebatt som jag har haftmed miljöministern så var det också den första.Anf. 85 ():Herr talman! har det talats om mycket omutskottsarbetet, om arbetssituationen när detgällde att få fram det här betänkandet och om det ivissa stycken klena resultatet. Nåja -- någrapunkter finns väl att glädjas åt: 60 milj.kr. för inköpav mark och 20 milj.kr. för kalkningsåtgärder är väli och för sig bra. Men naturligtvis är det inte barafråga om motioners mängd och yrkandensdetaljgrad, utan också en fråga om politiskspännvidd.Det är inte bara så att utskott i allmänhet inhämtarfaktaunderlag, sitter och diskuterar och jämkar sigsamman och kommer överens om kloka åtgärder.Det finns en verklighet utanför det här huset. Dethandlar om makt, makt över produktionen. Vi kanbesluta om mål för koldioxid- och kväveutsläpp,men saknar samhället styrmedel händer ändå någotsom kanske inte riktigt stämmer överens med demål som man faktiskt har beslutat om.Makten över produktionen, demokratinsproblem -- om alla vill något, då skall det också bliså. Men så enkelt är det naturligtvis inte, och detvet vi mer än väl, vi som sitter här i kammaren.Den här delen av debatten handlar om naturvård.Om man ser svensk naturvård i ett internationelltperspektiv är det självklart att man kan säga attockså vårt samhälle är beroende av att planetenjorden som ekosystem producerar rent vatten, syreoch föda. För jorden som helhet är kopplingenmellan naturvård och överlevnad klar och tydlig.En majoritet av jordens befolkning lever isjälvhushåll med mycket små eller inga marginaler.Om odlingsjordarna föröds, om regnen uteblir ellerom fisket försämras, hotas deras överlevnad. Denenda vägen till förbättrade levnadsvillkor går överett planerat och väl balanserat utnyttjande avnaturresurserna. En hållbar utveckling förutsätteratt dagens behov tillgodoses utan att kommandegenerationers möjligheter till försörjningäventyras. Detta förutsätter i sin tur att vi har enrättvis fördelning av jordens resurser. I-ländernasprimära uppgift för den internationella naturvårdenär alltså att skära ned sin enorma överkonsumtionoch åstadkomma en ny ekonomisk världsordningsom skapar förutsättningar för en hållbarutveckling i tredje världen. Även detta har dettalats om från den här talarstolen.Om vi ser det hela i ett nationellt svenskt perspektivär naturvårdsproblemet delvis av en annandimension. Kopplingen mellan vården avnaturresurserna och vår försörjning är i grundenlika ovillkorlig, men sambanden är otydligare ochvåra marginaler mycket större. Det gör dock intefrågorna mindre viktiga. Just det faktum att vi harstörre handlingsutrymme ger oss ett ökat ansvarbåde för de globala naturresursfrågorna och för dendel av jordens naturarv som finns inom våragränser.Om detta är vi alla överens i teorin. Vi vill alla attekosystemens produktionsförmåga skall bevaras.Vi vill alla att den genetiska mångfalden skallbevaras. Vi vill alla slå vakt om ett variationsriktoch levande landskap. Det vi inte är överens om ärmedlen. För mig som socialist är det naturligt attifrågasätta marknadens förmåga såväl i teorin somi praktiken att lösa de här överlevnadsfrågorna.Det finns alltså en skillnad beträffande vad vi troratt vi kan påverka i demokratiska organ, om visamtidigt har ett samhälle där många avgörandebeslut fattas utan demokratisk kontroll. Denkontrollen menar jag inte kan uppnås i enmarknadsekonomi som tillåts agera på det sätt somvi ser exempel på runt om i världen.Om vi ser till det resultat som naturvårdsarbetethittills har medfört kan vi konstatera att det somskett och sker med natur är en spegelbildav den globala verkligheten, i och för sig i mindreskala och med mindre dramatiska konsekvenser,åtminstone på kort sikt. Mark- och vattenresurserexploateras allt hårdare. Grundläggande processeri naturen påverkas djupare av vår verksamhet.Variationsrikedomen, den biologiska mångfaldenminskar, och allt fler växt- och djurarter hotas.Mycket litet återstår av orörda skogar och odikadevåtmarker. Arealerna fortsätter att minska. Desista resterna av det gamla kulturlandskapetsartrika ängs- och hagmarker försvinner också.Produktionslandskapets mönster blir alltmerstorskaligt, och det äventyrar också estetiska ochkulturhistoriska värden.Detta kan man hitta siffror på. Vid sekelskiftetfanns det omkring två miljoner hektar ängs- ochhagmarker i jordbrukslandskapet. är detmindre än en tiondel kvar. Resten har övergivits,förbuskats eller planterats igen. De biologisktvärdefulla våtmarkerna har utplånats ännu merfullständigt genom sjösänkningar, invallningar ochdikningsföretag. Bara fragment återstår av detgamla odlingslandskapets översvämmningsmarkeroch betade strandängar.Av de någorlunda opåverkade skogsområdena harvi inte mer än kvar, om viinte räknar med och skogarnalängs fjällkedjan. Det motsvarar avskogsarealen inom det området. Det unikabarrskogsbältet längs fjällkedjan och de fjällnäraskogarna sargas nu och fortsättningsvis avstorskalig kalhuggning.Vi har ungefär 475 arter ryggradsdjur i . Avdem är ungefär en trejdjedel hotade eller såsällsynta att de kan komma att hotas till sin existensinom en överblickbar tid. Närmare 500 växter är påsamma sätt mer eller mindre utrotningshotade.Samtidigt minskar också många vanliga artersom vi har lärt oss att de finns överallt, och inom ettantal decennier kanske de inte alls finns kvar.För både växter och djur gäller att de i de flesta fallhotas därför att deras livsmiljöer förstörs. En stordel av de hotade arterna är knutna till orördaskogar eller ängs- och hagmarker. Det ärnaturligtvis en allvarlig situation, och siffrornabeskriver det. Men ändå har vi bara sett en del avde biologiska konsekvenserna av dagens sätt attutnyttja naturen. Det är mer än hälften av Sverigesskog som inte har kalavverkats eller beskogats meddet mekaniserade storskogsbrukets metoder. Detbetyder alltså att det under ännu ett antal decennierkommer att finnas skog med annan historia ochannat utseende än storskogsbrukets, och där kan vifortfarande finna gårdagens växt- och djurvärldsom dröjer sig kvar. Frågan är hur vi har påoss och vad vi hinner företa oss . Det sompågår är alltså en biologisk utarmning. De insatsersom gjorts för att freda arter ochnaturområden har inte kunnat förhindra attutvecklingen fortsatt, utan i stället har denaccelererat.Det har tryckt på i sin reservation166, som jag yrkar bifall till, är att vi måste ha ensammanhållen syn på detta eller ha ett, som det ståri rubriken på reservationen, holistiskt synsätt pånaturvårdsarbetet. Holistisk i något slagskunskapsteoretisk mening att summan av delarnainte blir lika mycket som helheten. Helheten ärstörre än summan av sina delar. Om vi betraktarverkligheten styckevis och försöker åtgärdastyckena börjar vi i galen ända.Vi skall alltså utarbeta ett systematiskt underlagmed kvalitetsmål för naturvårdsarbetet. Vi skallupprätta en nationell naturvårdsstrategi som skallutgöra ett underlag för att skydda hotade arter,unika naturområden och naturområden somrepresenterar olika naturtyper. I nästa steg måste virangordna skyddsinsatserna och planläggagenomförandet.Detta måste naturligtvis ske i samklang med ettlokalt arbete. Här menar vi att kommunerna skallha ett större ansvar. Vi skall stärka den ekologiskakompetensen i kommunerna. Där fordras detstatliga insatser. Kommunerna måste ha hjälp medatt göra en utvärdering av den ekologiskakompetensen och av det naturvårdsinriktadearbetsomfattning på olika områden inomkommunerna.Jag nämnde tidigare marknadsmekanismerna somilla ägnade att säkra en god naturvård, lika litet somdessa marknadskrafter fungerar när det gällerpappers- och glasåtervinning, för att ta exempelsom har diskuterats tidigare i dag.Bland partierna i är det somkonsekvent kämpar för marknadsekonomin.Därför är det naturligtvis helt följdriktigt att manförordar ytterligare en urholkning av strandskyddeti reservation 193. Jag tar detta som ett exempel påatt vi ständigt måste ställa frågan vem som tjänarpå detta. Vilka intressen är det som gynnas? Är detnaturvården eller är det andra intressen?Lars litade inte på socialdemokraternasade han i sitt huvudanförande. Man kan då undravilka bröder och systrar han litar på i en eventuelltborgerlig regering mot bakgrund av vad jag nysssade.Anf. 86 () replik:Herr talman! säger att vi konsekventarbetar för en marknadsekonomi. Ja, det kan mankanske säga, men vi gör det inte huvudlöst, utanmed en väl avvägd politik så att det fungerar på rättsätt.Sedan tar upp de ändringar som vibegär i strandskyddet och vem som tjänar på det.Jo, det tjänar vi på allihop, eftersom man har lagtstrandskydd på mycket stora områden som ingenutnyttjar till något annat. Där skulle man kunnaskapa möjligheter för människor att få en liten bitav jord att ägna intresse åt, bruka och levapå. Det är så vi menar. Vi vill inte ta bortstrandskyddet. Vi har samma syn som de flestaandra på att det var tur att vi fick strandskydd 1950.Annars hade säkert alla stränder varit belamrademed stugor. Men det finns oändligt många områdendär man kan släppa fram människor för att få byggafritidshus. Det finns stora behov av det. Där trissarman upp priserna i våra skärgårdssamhällen,eftersom man är stoppade och inte har någonmöjlighet att få bygga.Det är stora problem även för bofasta att få lov attbygga. Jag höll på att överklaga och bråka i fem årinnan jag fick lov att bygga mitt hus på den ö därjag bor och lever.Anf. 87 () replik:Herr talman! Jag betvivlar inte alls att ta ansvar för sina marker. Frågan ärvilka styrmedel samhället bör disponera över för attsäkra värdet. Jag tror säkert att det har varitbesvärligt för att få bygga på sintomt. Krångel och byråkrati lär vi nog inte kunnautesluta i vilket samhälle som helst. Jag tror dessvärre inte att alla som kommer att dra nytta av demoderata åsikterna när det gäller strandskydd ärlika ansvariga som . 88 () replik:Herr talman! Det finns alla möjligheter förkommunerna att reglera byggandet . Man harrätt att ge byggnadstillstånd och man har rätt attavslå det. Om man kommer inom 300metersgränsen får man också gå via länsstyrelsen.Jag ser inga problem i detta.Man har snart tillskapat naturvårdsområden längsthela och man har skapat reservat somockså är skyddade. Det finns inga problem när detgäller skyddet. Problemet är att man håller på atttränga bort den bofasta befolkningen. Man är inteberedd att ge människor utrymme att undersommaren leva på en plätt som de äger själva.Anf. 89 () replik:Herr talman! , dessa frågor gällerandra än den bofasta befolkningen. Jag är heltöverens med om att effekterna avden nuvarande utvecklingen när det gäller denbofasta befolkningens problem.Anf. 90 ():Herr talman! Jag tycker att den här debatten börjarbli ganska lång. tycker jag att det känns somen nattlig innebandymatch som höll på i minst 24timmar. Det har vi säkert varit med om allihop sombarn. Men vi skall väl försöka debattera dessaviktiga frågor ordentligt i alla fall.Vi producerar en stor mängd ord här och samtidigtså litet handling. Det är kanske detta som gör attmänniskor tycker att miljöpolitiken är jobbig. Visstfinns det en politisk enighet på det sättet att allasom sitter i skulle säga att miljön ärviktig. Vi vill alla kämpa för en god livsmiljö, ochpå sikt är ju överlevnaden det absolut viktigaste.Det är väldigt lätt att enas om det, eftersomförnuftet säger att så måste det ju vara.Problemet är att det är mycket svårt att ställa omutvecklingen. Det kräver en hel del uppoffringaroch saker som är jobbiga. Det är ofta så attmiljöfrågorna krockar med andra samhällsproblemoch att det finns intressemotsättningar. Det är helatiden frågan om så många val.Det är kanske så att många människor känner attdet är jobbigt med dessa långtgående löften om attnu skall vi ha en miljöpolitik som utgår ifrån vadnaturen tål, vi skall ta internationellt ansvar för vårlivsstil och vara solidariska osv.När man sedan ser att det inte kommer någrakonkreta beslut eller målsättningar för att minskaenergiförbrukningen -- någonting vi måste göra omvi skall ta internationellt ansvar förkoldioxidutsläppen -- beror det ju på att det finnsett samband mellan energiförbrukning ochekonomisk tillväxt i det ekonomiska system som vihar . Om vi verkligen skulle arbeta för attminska energiförbrukningen, skulle troligen denekonomiska tillväxten påverkas också. Det är klartatt det är jobbigt för många miljöengagerade, trotsallt prat om att vi måste utgå ifrån vad naturentål, -- jag tänker t.ex. på bokskogarna i -- ändå fattar man beslut om att bygga en bilbrotill . Det är litet konstigt.Tänk på vad som händer med alla utredningar. Detutreds ju så mycket, och det kommer fram en heldel förslag som är klart användbara. Där ser vi attnästan alla förslag som den lade fram i sin tredjeoch sista del är slopade i miljöpropositionen. Definns helt enkelt inte med. Jag tänker också påjordbrukspolitiken där det fanns en möjlighet attvälja.