prot · GE09122 · 1991-05-30 00:00:00 — Frågan är emellertidom personer med denna kompetens skall ingå irätten eller om till rätten fastknutna sakkunnigaskall kunna bistå rätten vid yttrande och ävenkunna höras vid muntlig förhandling.Föredragande har fastnat för den senare lösningenoch får medhåll av justitieutskottet. Socialutskottetgör samma bedömning. Den psykiatriskakompetens som rätten behöver ha tillgång till börtillföras rätten genom förordnande av sådanasakkunniga. Väl att nämna är att rätten mångagånger kan behöva tillgång även till annankompetens, t.ex. social kompetens. Det är rimligtatt rätten vid förhandlingarinhämtar uppgifter från personer med dennakompetens.Herr talman! Jag vill göra några kommentarer tilllagförslaget om psykiatrisk tvångsvård förlagöverträdare. finner dettillfredsställande att den bristandeöverensstämmelse som finns mellan denstraffrättsliga regleringen och den administrativavårdlagstiftningen enligt lagförslaget nu undanröjs.Begreppet allvarlig psykisk störning föreslås bli detbegrepp som ligger till grund för såväl den allmännaregleringen som psykiatrisk tvångsvård förlagöverträdare.I lagförslaget tas möjligheten till försöksutskrivningbort. Den nuvarande modellen är knappast förenligmed det stränga rekvisitet för tvångsvård som gälleri den nu föreslagna lagen. I stället bör en smidigövergång från tvångsvård till frivillig vård kunnatillgodoses genom att permissionsregleringen byggsut, så att patienter i vissa fall kan få tillstånd atttillbringa resterande tid av tvångsvårdsperiodenutanför vårdinrättningen.Utskottet gör ett tillkännagivande till regeringen.Det gäller möjligheten att snabbt underrättamålsägande om patient som genomgårrättspsykiatrisk vård med särskildutskrivningsprövning och som har avvikit frånsjukvårdsinrättningen. sker sådanunderrättelse genom polismyndigheten. I likhetmed vad justitieutskottet sagt anser socialutskottetatt det finns anledning att överväga en skyldighetför chefsöverläkaren att i vissa fall underrättamålsäganden i samband med rymning. Sådanaöverväganden bör lämpligen ske i samband med enöversyn av sekretesslagen.Utskottet gör också ett tillkännagivande och enändring i lagen om psykiatrisk tvångsvård i frågorsom är gemensamma för lagen om psykiatrisktvångsvård och lagen om rättspsykiatrisk vård.Utskottet anser att ett litet antal platser av den typsom finns vid den fasta paviljongen i kankomma att behövas också . Det kanfinnas skäl att begränsa vården med särskilda kravpå slutenhet till en enda enhet, en riksenhet. Dettager utskottet regeringen till känna.Utskottet föreslår att 15 § lagen om psykiatrisktvångsvård kompletteras med ett andra styckeenligt vilket regeringen kan bestämma att vård fårges även på andra institutioner än sådana som harlandstinget som huvudman. Dispens bör dock fåges bara då synnerliga skäl föreligger. Möjlighetenbör dock inte få föreligga i fråga om patienter somgenomgår rättspsykiatrisk vård.Herr talman! Vi har också att behandla ytterligareett förslag som har beröring med den psykiatriskatvångsvården och den rättspsykiatriska vården,nämligen förslaget om rättspsykiatriskaundersökningar.Det rättspsykiatriska undersökningsväsendet harunder kännetecknats av problem. Framförallt har problemen gällt långa väntetider förgenomförande av undersökningarna. Patienter somhar varit färdigutredda har i vissa fall varit kvarlänge på klinikerna på grund av att mottagandeallmänpsykiatriska kliniker inte har kunnat beredaplats. Kvaliteten på undersökningarna har varitojämn och inte alltid lika på olika kliniker. Ijämförelse med vad som gäller för personalen inomden allmänpsykiatriska verksamheten harpersonalen inom den rättspsykiatriskaverksamheten fått bara litet fortbildning. Det harvarit svårt att rekrytera specialkompetenta läkaretill verksamheten. ,justitieutskottet och socialutskottet har liksom JOgång efter annan funnit anledning att påtala derådande missförhållandena inom denrättspsykiatriska undersökningsverksamheten.Verksamheten har varit föremål för ett antalutredningar. Dessa har gällt såvälhuvudmannaskapet som verksamhetens innehåll.Därför är det tillfredsställande att regeringen nuhar lagt fram ett efterlyst förslag, somsyftar till att komma till rätta med de hittillsvarandeproblemen. Följaktligen är det ologiskt att nu avståfrån att fatta beslut för att i stället ytterligare utredafrågan, vilket föreslås i en reservation frånfolkpartiet.Huvudmannaansvaret för den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten har utretts vid fleratillfällen. Det har funnits förslag om att landstingenskall överta verksamheten, men också förslag omatt denna skall kvarstå under statligthuvudmannaskap. Gemensamt för så gott som allasom har behandlat frågan är emellertid att manförordar ett närmande till den rättspsykiatriskavården. Denna inställning har också präglatsocialutskottets tidigare yttranden. Därför är detförvånande att en stor grupp reservanter inte baravill ha ett fortsatt statligt huvudmannaansvar, denuppfattningen delas av alla i socialutskottet, utandessutom att undersökningarna bara skall fåutföras av staten. Således avvisar reservanternabåde de befintliga och de i propositionen föreslagnaavtalen med sjukvårdshuvudmännen. Man vill istället, efter all kritik som man har framfört,behålla exakt samma organisation som . Skäletsägs vara att en samordning med denallmänpsykiatriska vården innebär flera nackdelar irättssäkerhetsavseende, eftersom den läkare somgör undersökningen också kan komma att bliansvarig för vården av patienten och eftersomlandstingen kan komma att påverkas avutredningarnas resultat.De som har att göra den rättspsykiatriskaundersökningen har att göra en rent medicinskbedömning. Rättssäkerhetsaspekterna är inte allsnya. De har prövats vid flera undersökningar.Frågan kom också upp vid justitieutskottetsutfrågning . I dessa sammanhang har detframkommit att någon fara för rättssäkerheten inteföreligger, och detsamma hävdar regeringen.Utskottet delar denna uppfattning. Däremot kanman med fog hävda att de problem som nuvarandeorganisation har varit och är behäftad med i vissafall är en fara för rättssäkerheten.Utskottet vill dock kraftigt understryka att någonavveckling av statliga resurser inte får ske utan attdet finns fullt tillfredsställande garantier för atträttspsykiatriska undersökningar kan ske inom detidsfrister som lagen anger. Vidare förutsätterutskottet att regeringen i sitt ställningstagande tillfrågan om nedläggning av psykiatrisk klinik ellerstation väger in de följder en nedläggning får förpersonalen vid den berörda kliniken ellerstationen. Detta ger utskottet regeringen till känna.Slutligen: I en reservation avvisar vänsterpartietmöjligheten att med ett s.k. § 7-intyg döma någontill rättspsykiatrisk vård utan utskrivningsprövning.Den s.k. § 7-undersökningen som skall bedöma enpersons behov av rättspsykiatrisk vård skall enligtförslaget vara mer utförlig än tidigareundersökningar. Endast läkare som är behöriga attavge utlåtande över rättspsykiatrisk undersökningskall vara behörig att företa en § 7-undersökning.Den föreslagna ordningen för att utröna behovet avrättspsykiatrisk vård motsvarar väl den ordningsom gäller enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård.Herr talman! Med det anförda vill jag yrka bifall tillhemställan i socialutskottets betänkande ompsykiatrisk tvångsvård, m.m., och avslag påsamtliga reservationer.Anf. 17 ()replik:Herr talman! Problemet med rättspsykiatrin är juinte att det har varit ett statligt huvudmannaskaputan regeringens styvmoderliga behandling avrättspsykiatrin. Man har lekt katt och råtta medden. Det har dragits in resurser och det har skapatsen osäkerhet i arbetssituationen. Detta har ocksåvarit en av orsakerna till köerna när det gällerrättspsykiatrin.Som jag sade i mitt inledande anförande har vikommit fram till att det rättssäkraste systemet,naturligtvis med en kvalitetsmässigt brarättspsykiatri, är det som vi föreslår i reservationen,dvs. statligt huvudmannaskap.Sedan till frågan om dementa och lagstiftningen.Socialberedningens förslag var kanske inte bra.Men sedan har ju regeringen haft på sig ochborde därför rimligen ha kunnat arbeta fram ettbättre alternativ. Jag tycker att man kryper undansitt ansvar när man säger att det byggs upp på ettannat sätt och att det hela nog kan organiserasannorlunda. Det kvarstår ett behov. Det rör sigkanske inte om så många. Precis som inomrättspsykiatrin gäller tvånget få, men det är mycketviktigt att det regleras i lag hur frihetsberövandetskall ske. Jag tycker att man försätter personalen ien mycket svår situation, då personalen saknarlagstöd för hur frihetsberövandet skall genomföras.Anf. 18 PER STENMARCK (m) replik:Herr talman! Jag tycker att det var positivt att JanAndersson påpekade de förändringar som hargjorts under utskottsarbetet. En hel del hartillförts.Det finns också några områden där vi borde hakunnat gå längre och där socialdemokraterna skulleha kunnat medverka i en positiv process. det första initiativet för att få enlag till skydd för dementa. Vidare gäller det enmera rättssäker behandling beträffandedomstolshanteringen. Framför allt borde vi hakunnat komma längre när det gäller det s.k.omgivningsskyddet. Vid en sådan här lagstiftningmåste man också tänka på ett skydd för denärstående, ett s.k. omgivningsskydd. Det finnsmånga exempel på fall där personer med allvarligapsykiska störningar har utgjort en omedelbar faraför familjemedlemmar och andra närstående. Detär just detta som kräver en klarare lagstiftning änden som regeringen har föreslagit och somutskottets majoritet har ställt sig bakom. bör utgångspunkten vara att skyddet förnärstående och omgivning skall ges en merasjälvständig betydelse vid prövning av tvångsvård,men en sådan förändring motsätter sigsocialdemokraterna. Låt mig fråga vilket sätt anser ni att man skall skydda de i dettafall svårt utsatta människorna? Lagrådet har jutidigare gjort bedömningen att den lagstiftning somregeringen har föreslagit inte räcker till, ochregeringen har inte fullt ut tillgodosett lagrådetskrav.Anf. 19 () replik:Herr talman! Jag upplever att det finns en övertropå att brister i verksamheten, det må vara nästanvad som helst, skall lösas med omorganisation ochmed förändring av huvudmannaskap. Detta görman liksom rakt över hela linjen, utan att se tillverksamhetens innehåll och vilka konsekvenser detfår. Jag tycker att vi i socialutskottet kan dra ennyttig lärdom av vad det innebar för vården av desvårt störda ungdomarna när man gick ifrån ettstatligt huvudmannaskap till att låta ochi sista hand kommunerna ta ansvaret för denna. Detär också en sådan här liten, exklusiv verksamhet.Vi har i socialutskottet kunnat konstatera att detinte gick bra. Verksamheten lämpar sig inte fördenna organisation. Innehållet i denna verksamhetmåste byggas upp på annat sätt.Det är precis samma sak med rättspsykiatrin. Detär en liten, exklusiv verksamhet, men oerhörtviktig. Då kanske det inte lämpar sig att lägga utden på primärvården eller något annat.Kunskapen, kompetensen, forskningen och justexklusiviteten, som behövs för att man skall kunnamöta dessa problem på ett särskilt sätt, gårförlorade. I stället bör man se efter hur man skallkunna utveckla den verksamhet som finns och hurman skall kunna organisera den på ett bra sätt. Visäger inte nej till den här omorganisationen pågrund av någon ryggmärgsreaktion, att vi alltidmåste göra det. Det finns faktiskt ett innehåll iverksamheten. Det är innehållet som är det viktiga,inte de organisatoriska kringåtgärderna.Jan säger att det finns fördelar ochnackdelar med konvertering. Nackdelarna ärnaturligtvis att det blir en oklar gräns mellanfrivillighet och tvång. Det var just det jag sade, sätter människors integritet ur spel. Det finnsett väl känt register av nackdelar med detta.Fördelen skulle enligt vara att mankommer ifrån ett osmidigt förfarande. Då får jag itankarna att de som tycker att detta är ett osmidigtförfarande framför allt är de olika grupper som haratt arbeta med detta, det är inte att sätta klienten icentrum. Det är inte att sätta den människa icentrum som har sökt sig till den psykiatriskavården för att hon eller han anser sig behöva den,utan det är de andra intressena,myndighetsintressena ochtjänsteutövningsintressena, som får komma iförgrunden. Jag förmodar att det också var deremissinstanserna som var negativa närsocialberedningen föreslog att konverteringenskulle tas bort. Man har tagit bort den utomlands.Det finns flera länder där denna möjlighet inteexisterar. Man har faktiskt inte några katastrofalaresultat alls att meddela.Anf. 20 () replik:Herr talman! försvararöverförandet av dessa beslut till länsrätterna medhänvisning till . Jag vill påståatt det inte är något särskilt väl underbyggtargument. Jag vill belysa detta genom att hänvisatill det som står i nuvarande lagstiftning, LSPV 30 §.Där stadgas att patienten skall vara närvarande vidsammanträde med utskrivningsnämnd, om intesärskilda skäl föranleder annat. Ärende somhandläggs i patientens frånvaro får inte avgörasutan att nämndens ledamöter före avgörandetskaffat sig personlig kännedom om patienten.I det lagförslag som vi behandlar nu står det i 36 §att länsrätten skall hålla muntlig förhandling, omdet inte är uppenbart obehövligt. Enligt 37 § stårytterligare att: Patienten skall vara närvarande vidförhandlingen, om det är möjligt med hänsyn tillhans psykiska tillstånd. Det är alltså en smulaförmätet att påstå att det nu föreliggandelagförslaget står bättre i överensstämmelse medkonventionen än det nu tillämpliga gör.Lagrådet har mycket bestämt sagt att psykiatriskexpertis måste finnas i länsrätterna. Bakgrundentill det är att det har ansetts vara av rentfundamental betydelse att det i överprövningen aven läkares beslut om tvångsvård måste göras ensammanvägning av juridiska, medicinska ochsociala bedömningar. Har man inte enläkarledamot är risken stor för att prövningenkommer att domineras av en formalistisk juridiskbedömning. säger utskottet, och ävenpropositionen tidigare, att om det behövs skall mankunna inkalla expertis. Men vem skall veta närbehovet föreligger, när man inte har någonmedicinsk expert i länsrätten som kan göra denbedömningen?Anf. 21 () replik:Herr talman! tar upprättspsykiatrin och säger att så fort man ser ettproblem vill man göra en organisationsförändring.Jag skulle vilja säga att så fort ser ettproblem vill man tillskjuta mer resurser och lösaproblemet på det sättet.Det intressanta är att se efter vilka problem dennuvarande organisationen har varit behäftad medoch på vilket sätt det har gynnat den enskildesrättssäkerhet. Man har haft svårt att rekryteraspecialkompetenta läkare. I vilken mån har detgynnat den enskildes rättssäkerhet? I vilken månhar det gynnat den enskildes rättssäkerhet att depersoner som jobbar inom den rättspsykiatriskaverksamheten har fått mindre fortbildning än desom jobbar inom den psykiatriska vården? Det harfaktiskt uppstått proppar. Personer vars fall harvarit färdigutredda har inte beretts vård därför atten annan huvudman har haft hand om vården. Dehär problemen skulle kunna lösas genom ettnärmande mellan den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten och denallmänpsykiatriska vården. De rent juridiskaaspekterna och rättssäkerhetsaspekterna kommeratt behandlas i vanlig ordning. Där ärhuvudmannaskapet fortfarande statligt.Vi har en lagreglering som gäller dementa, BarbroWesterholm. Jag förutsätter att den följs. Jag skullei stället vilja säga detsamma som ochboverket har gjort i sin rapport, för detta är ettproblem i verksamheten, det erkännes. Manförordar att skall tillsätta enutredning för att se hur man skall kunna förenabehovet av skydd med etiska aspekter inom ramenför gällande lagar. Det tycker jag är en mycket merframkomlig väg som vi bör pröva i första hand,innan vi ger oss på en lag av den typ somsocialberedningen föreslår.Vad gäller omgivningsskyddet, Per Stenmarck, togfaktiskt regeringen hänsyn till lagrådetsuppfattning. Men man behåller lagens principerintakta, nämligen att det är den enskildesvårdbehov som är grundläggande. Man menar, ochdet menar jag också, att man inom ramen för dettakan tillgodose omgivningsskyddet.Konverteringen är en fråga om avvägning, GudrunSchyman. I många politiska sammanhang måsteman göra avvägningar mellan rent principiellasynpunkter och praktiska arrangemang. Härminskar vi konverteringsmöjligheterna. av demöjligheter som har funnits tas bort. Dessutom skall en rättslig prövning görasi nära anslutning -- jag tror det är -- vilketgör att den enskildes rättssäkerhet inte ställs åtsidan.Det allvarliga i domstolsprövningens nuvarandeorganisation menar jag är -- -- --. Jag får återkommatill detta i nästa replik.Anf. 22 () replik:Herr talman! Det är riktigt, , attkonverteringen är en fråga om avvägningar. Vi äröverens om det. Jag menar att den avvägning somman gör inte är i människans intresse. Den ärinte i patientens eller klientens intresse. Det ärfråga om vems intresse som är starkast när man görden här avvägningen. Jag tycker att den häravvägningen är fel, för den sätter fel intressen icentrum. Detta är vi inte överens om, det är baraatt konstatera.Det är inte så, att så fort vi ser problem rusar vi frånvänsterpartiet fram och säger: Mer pengar. Jag kanräkna upp en rad områden där vi tycker att manskall göra precis tvärtom inom den offentliga ellerstatsfinansierade sektorn. Jag tänker på JAS-planetsom innebär väldigt många problem. Jag tänker på militären som har enalldeles för stor struktur. Vi säger: Minska,avveckla och genomför strukturomvandlingar! Jagtänker på kärnkraften, som har olösliga problem.Vi säger: Avveckla, detta går inte att hålla på med!Så det påståendet var inte sant.Men inom det socialpolitiska området i stort mötervi ett ökat antal problem som inte kan lösas medmindre resurser. Vi har sjukvården, helasocialtjänstområdet, hela det ökande behovet avförebyggande insatser osv. Där kan man inte barasäga att vi inte kan möta problemen med merpengar, utan att det helst skall vara mindre pengar,i alla fall får det inte förekomma någon tillväxt överhuvud taget. Detta är andra typer av problem somkräver en annan hantering och andra insikter, fördet handlar om människor och inte om maskiner.Det handlar om människor och inte omorganisationer. Det handlar om livet och inte omnågonting annat. Det vi nu talar om är också ettsådant område. Om problemet är attspecialkompetensen har varit för liten och attpersonalen har fått mindre fortbildning, då är viöverens. Det har varit en mycket dåligarbetsgivare, som inte har sett till detta.Man löser dock inte de problem som finns genomatt sprida ut dem och byta huvudmannaskap. Detfinns ju inte ens ett intresse från det hållet för att setill att den här exklusiva gruppen får denfortbildning som behövs och för att man inom denhär gruppen får den specialistkompetens som krävsför att problemen skall kunna lösas. Precis sammadiskussion hade vi ju när det gälldeungdomsvården. Det blev varkenspecialistkompetens eller vidareutbildning. Inteheller fick vi den höga kvalitet på den exklusivavård som behövs för just den här intressegruppen,dvs. Denna utgör en litenexklusiv, men oerhört viktig, del av rättssamhället.Problemen löses alltså inte genom enbart ett byteav huvudman. I stället behövs det kanske störreresurser för att vi skall kunna komma bort frånproblemen. Det handlar alltså om att åstadkommaspecialistkompetens, fortbildning, forskning osv.Jag menar att man så fort ett problem uppstår barareflexmässigt svarar: Ja, då byter vi huvudman. Såär det exempelvis när det gäller äldreomsorgen.Det finns otaliga exempel på att det inte finnsnågon som helst grund för att man med ett sådantagerande löser uppkomna problem.Anf. 23 ()replik:Herr talman! , efter det attsocialberedningen arbetade med dessa frågor,tillsätts en socialstyrelseutredning för att undersökaskyddet för de senildementa. Mot den bakgrundenmenar jag att man har dragit det hela i långbänk.Tid har alltså gått förlorad. Det här hade mankunnat göra tidigare. Då hade det funnits ettunderlag för det lagförslag som vi efterlyser.Så något om rättspsykiatrin. Jag tror inte ett duggpå att svårigheterna med att rekryteraspecialistkompetenta läkare skulle bero på detstatliga huvudmannaskapet. I stället berorsvårigheterna på att staten som arbetsgivare harmisskött sitt ansvar och därmed skapat en så osäkersituation att läkare har föredragit att söka sig tillandra arbetsplatser.Anf. 24 PER STENMARCK (m) replik:Herr talman! nämnde i sittanförande reservation 4. Han sade att detta för demänniskor som det här gäller innebär ett allvarligtintrång i fråga om den personliga integriteten. Vi ärsäkerligen helt överens på den punkten. Enligt JanAndersson skall den läkare som har att fatta sådanahär beslut vara landstingsanställd. Men det är väländå klåfingrigt i överkant.Skulle inte -- och detta har vi gett uttryck för i enreservation som vi har gemensamt med folkpartietliberalerna -- ''vissa privatpraktiserande läkare medpsykiatrisk specialistkompetens'' kunna klara dettaprecis lika bra som den som råkar varalandstingsanställd?När det gäller det s.k. omgivningsskyddet sägerlagrådet: Skyddsbehovet för närstående ochomgivning har skjutits alltför mycket i bakgrunden.Strävan att åstadkomma en mera patientcentreradlagstiftning har i detta avseende gett ett alltförkraftigt utslag.Vidare säger man: Det framstår inte somgodtagbart att nedvärdera skyddsbehovet så starktsom skett.Ja, det är riktigt, , att regeringen i ettavseende har lyssnat på lagrådet. Det är bra att manhar gjort det. Men genom att inte göra det, och detgäller då den andra punkten som lagrådet har pekatpå, medverkar man till att en lagstiftning försämrassom i övrigt faktiskt har många förtjänster. Därförkvarstår den fråga som jag ställde i min förra repliktill : Vad gör socialdemokraterna föratt skydda dessa människor?Anf. 25 () replik:Herr talman! Jag hörde inte vad det var JanAndersson ansåg vara så allvarligt när det gällerutskrivningsnämnderna. Jag hörde bara att hantyckte att något var allvarligt.Eftersom det här är min sista replik vill jag tatillfället i akt och säga att det inte finns någontingsom är allvarligt i det här sammanhanget. Intenågon enda har lyckats påvisa att så skulle varafallet. Tvärtom har lagrådet mycket bestämtförordat utskrivningsnämnderna som en instanssom från patientsynpunkt är säkrare. Detta bordevara avgörande.Vad som skulle behövs för att fåinskrivningsnämnderna att fungera i enlighet meden mera modern lagstiftning -- alla är vi ju överensom att en sådan är nödvändig -- är en anpassning tillderas verksamhet. När det gäller denna anpassningskulle en sådan omskrivning av lagen mera vara avkosmetisk karaktär jämfört med den omfattningsom det talas om i propositionen.Nej, , ta en rejäl titt på hur de härverksamheterna fungerar! Sedan kommer JanAndersson att konstatera att det inte finnsnågonting som är allvarligt i fråga om nu rådandebeslutsordning.Anf. 26 () replik:Herr talman! har inte en riktigutgångspunkt. Det är väl ingen som föreslår ettändrat huvudmannaskap. Men det är vad GudrunSchyman talar om. Det statligahuvudmannaskapet behålls ju. Däremot vill vi haett närmande till den allmänpsykiatriskaverksamheten. Det är vad vårt förslag handlar om.Men vi kanske kan enas på den punkten. Vi är jufaktiskt överens om detta med ett statligthuvudmannaskap.Sedan vill jag framhålla att man inte kan göra dethur lätt som helst för sig och bara säga att det, såfort det är fråga om en social verksamhet, inte ärnödvändigt med en översyn av organisationen ochatt det i stället är nya resurser som behövs.Däremot kan jag hålla med om att det på ett stortantal områden inom den sociala verksamhetenbehövs mer av resurser.Men när det gäller den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten är i alla fall vi i mittparti, efter det att en djupare analys gjorts,medvetna om, eftersom detta har framgått tydligtoch klart, att det inte är resurserna som ärproblemet.