prot · GE0973 · 1991-03-07 00:00:00 — Skolorna måste få hjälp attsanera sina underskott för att därmed också kunnata itu med det som de har eftersatt i det snålandeoch sparande som de har gått igenom.Jag beklagar skolministerns svar. Jag vet att detinnebär ett hårt slag mot de som haren utomordentligt besvärlig situation.Anf. 11 Statsrådet ():Fru talman! Helt kort vill jag bara notera att vadAnn-Cathrine sade var att detstatsbidrag som vi nu skall överge och som fungerarså dåligt hade till syfte att skapa en likställdsituation för de fristående skolorna. Det kommeratt framgå av protokollet.Om tror att det är på detviset med dagens statsbidragssystem, finns detanledning att peka på brister som är allvarliga,nämligen detta att man inte kopplar godkännandettill statsbidragsgivningen och att man har dentreåriga övergångsregeln. Det är förvånande atthöra att det statsbidragssystemet kan beskrivas somuttryck för en ambition från sida attskapa en likställd situation för de friståendeskolorna. Jag tycker att det på något sätt avslöjarmoderata samlingspartiets behov av partiagitation idenna fråga. Man vill till varje pris angriparegeringen, men faktiskt inte se vilken situationman själv varit med att skapa.Nu lägger jag fram en proposition för regeringensräkning som långsiktigt för denna verksamhetfaktiskt ordnar upp förhållandena. Det tycker jagfaktiskt känns bra. Vi borde kunna samla ossomkring ett sådant beslut här i riksdagen.Förste vice talmannen anmälde att Ann-CathrineHaglund anhållit att till protokollet få antecknat atthon inte ägde rätt till ytterligare inlägg.Överläggningen var härmed avslutad.2 § Svar på interpellation 1990/91:117 omåtgärder mot elever som saboterarskolundervisningenAnf. 12 Statsrådet ():Fru talman! har frågat mig vilkaåtgärder jag avser vidta mot elever som saboterarundervisningen. Frågan är ställd mot bakgrund avtidningsuppgifter om att en kommun skulle haerbjudit elever betalning för att de skulle sköta sittskolarbete.Det är för mig viktigt och grundläggande att slå fastatt skolan är till för alla elever och att det inte kankomma i fråga att skolan skall ingripa mot elever isyfte att utestänga dem från undervisningen, annatän i den mycket begränsade omfattning som följerav reglerna om disciplinära åtgärder. Längre tidsavstängningar skulle strida mot reglerna omskolplikt. Det är alla elevers rätt att få tillägna sigkunskaper och utveckla sina färdigheter och det ären skyldighet för samhället att ge varje elev denundervisning han eller hon har rätt till.Skolan har ansvar för att alla elever skall känna sigvälkomna i skolan. Den har till och med ett särskiltansvar för elever med svårigheter. Jag ser detsåledes inte som någon utväg att avvisa elever, sominte finner sig till rätta i skolan. I stället måsteskolledare och lärare försöka finna pedagogiskametoder, t.ex. mer elevaktiva arbetssätt, däreleverna får ta ett större ansvar för sin egeninlärning. I en del högstadieskolor bedrivsundervisningen fortfarande på ett ensidigt ochabstrakt sätt med påföljd att några elever kanskekänner sig alltmer misslyckade i stället för att fåkänna att de på ett meningsfullt sätt utvecklar sinakunskaper och färdigheter. I olyckliga fall väljer tillslut en del elever att helt utebli frånundervisningen. I andra fall kan elever som kännersig misslyckade reagera på olika sätt i skolan och dåbidra till att arbetsmiljön även för andra elever ochför skolpersonalen försämras. Oavsett hurelevernas svårigheter tar sig uttryck måste skolangivetvis reagera både för att arbetsmiljön allmäntskall bli god och för att motverka en utslagning avvissa elever redan i grundskolan.De åtgärder man kan vidta inom skolans ram för attden skall utgöra en bra arbetsmiljö för alla och dåäven för elever med svårigheter är flera. I de flestafall har elever som får stora svårigheter i högstadiethaft inlärningssvårigheter tidigare under skolåren.Diagnostiska prov i grundläggande ämnen ställsdärför nu kostnadsfritt till skolornas förfogande föratt lärarna på ett tidigt stadium skall kunna se varielevernas svårigheter ligger och då kunna utformaadekvata åtgärdsprogram.Den ökade lokala friheten vid resursfördelningenmed den uttalade ambitionen från centralt håll skall fördela befintliga resurser efter elevernasbehov gör det möjligt för kommuner och skolor attskapa resurser för individinriktadeåtgärdsprogram. För att öka kompetensen hoslärare att kunna se och hantera elevernasindividuella behov och svårigheter på ett tidigtstadium har omfattande satsningar gjorts.Fortbildning i specialpedagogik för alla lärare harägt rum. I den nya grundskollärarutbildningeningår minst tio poäng i specialpedagogik. Slutligeninnebär den nya specialpedagogiskapåbyggnadsutbildningen en avseevärdkvalitetshöjning av denna utbildning.För specialpedagogiska insatser är utgångspunktenatt varje elev i första hand skall erbjudas stöd inomden arbetsenhet eller klass som eleven tillhör. Detkan dock bli nödvändigt att för anordnaspecialundervisning i särskild undervisningsgrupp.Avsikten är då att skolan i en tillfällig, mycket liten,grupp skall kunna göra intensiva ochpersonalkrävande insatser för elever med särskiltbehov av stöd.Om skolan inte lyckas med att utforma skolarbetetpå ett sätt som av eleven upplevs som meningsfulltfinns möjligheter enligt grundskoleförordningen attfrångå timplanen. Skolstyrelsen får då besluta oms.k. Anpassad studiegånginnebär att en del av studierna förläggs tillarbetslivet. Detta skall inte förväxlas medanställning, utan den anpassade studiegången är ettled i skolgången. Anpassad studiegång får aldrig blien permanent åtgärd. Syftet är att få eleven merpositivt inställd till skolarbetet, och det är viktigt atteleven känner sig välkommen tillbaka till skolanoch återgår till ordinarieundervisning. Det är också viktigt att anpassadstudiegång liksom andra särskilda stödinsatserutformas som positiva åtgärder och att det synsättetförankras hos all personal.Jag är medveten om att det inte finns några enklaoch generella lösningar på problem som hängerihop med elevers bristande anpassning i skolan.Mitt intryck är att skolans personal i regel är välmedveten om ansvaret för stöd till elever medsvårigheter och att man arbetar hårt och engageratför att hos dem försöka skapa en äkta motivationför att delta i skolarbetet.Anf. 13 ():Fru talman! Jag ber att få tacka skolministern,statsrådet , för svaret på min fråga. Det varett mångordigt och -- det måste jag kanske ocksåsäga -- delvis flummigt svar jag fick.Skolministern räknar upp en rad åtgärder som mankan vidta för att förebygga besvärligheter i skolan.Han talar om pedagogiska metoder -- elevaktivaarbetssätt, som han uttrycker det -- diagnostiskaprov, ökad speciallärarkompetens, särskildaundervisningsgrupper, anpassad studiegång, etc.Det är nog gott och väl.Men skolministern talade också som om det vorelärarnas fel att en del elever bär sig olämpligt åt, atten del elever blir busar, för att tala klarspråk. Hantalade om att ''undervisningen'' på ett ensidigt ochabstrakt sätt''. Men man måste faktiskt ta tillabstraktioner i undervisningen -- det kan inte baravara fråga om terapi för dem som går där.Min fråga gällde emellertid framför allt åtgärdermot sådana elever som har gått alltför långt. Jagåberopade ett konkret fall som då var aktuellt, intei någon storstadsskola utan på en liten ort i ,. Det gällde tre busar i nian, elever somhade ägnat sig åt drogmissbruk, vandalisering ochvad det allt var fråga om. Det gick så långt att manfrån skolans sida förhandlade med eleverna ocherbjöd betalning för att de skulle hålla sig lugna.Med all rätt upprördes skattebetalarna i Perstorpöver det. Min fråga till skolministern är: Menarskolministern att det är rimligt att över huvud tagetfalla undan för en sådan utpressning?Måste man inte kunna vidta också andra åtgärder?Detta gäller alltså det yttersta fallet. Det är bra medalla de förebyggande åtgärder som skolministerntalar om i svaret för att se till att man inte hamnar iden här hopplösa situationen. Men när man nufaktiskt har gjort det -- hur skall man då lösaproblemen? Jag tror att det är en fråga som mångarunt om här i landet ställer sig -- många lärare ochmånga andra elever som verkligen vill jobba aktivtoch som hindras att lära sig. Hur skall man kunnaklara av den här situationen när det har gått sålångt? Är det inte rimligt att tänka sig att ge dessaelever som är så hjärtinnerligt trötta på skolan enchans att sluta skolan i förväg och inte tvinga demfast till varje pris? Anpassad studiegång räcker intei det här fallen. Man kan i stället hoppas att de fårchanser och möjligheter att komma tillbaka iframtiden. Vi har ju komvux och andramöjligheter.Jag vill fråga skolministern om det kanske vorerimligt att återinföra ordningsbetygen. Skolan kanpå det sättet visa att man ser på uppträdandet ochordningen med största allvar. Det vore kanskeockså rimligt att man systematiskt registreradenärvaron och gjorde klart och tydligt att skolk intekan tolereras. Med andra ord: Hur menarskolministern att vi skall kunna lära dem som alltförofta vägrar att ta lärdom och att finna sig i det somsägs ifrån vuxensamhällets sida att veta hut? Hurskall vi kunna klara av den här situationen?Anf. 14 ():Fru talman! Jag har anmält mig till den härdebatten för att lyfta fram att åtgärder för att hjälpade här eleverna behövs långt innan de kommer iskolan. Då är det i allmänhet redan för sent.Jag vill börja med att läsa ett citat ur installationsföreläsning vidprofessorsinstallationen i . Hanhar forskat om Lövstaungdomarna och omungdomsvårdsskolan där och säger bl.a.: ''Pojkarnakommer från eländiga miljöer. Vi tror oreflekteratatt barn har det bättre än . Vi kan visa attdet är tvärtom för den grupp pojkar det gäller.Under den första halvan av vårt sekel tillätsamhället inte att barn växte upp under sådanaförhållanden som faktiskt sker . Barnenadopterades bort direkt. accepterar vi attmissbrukare, våldsmän och psykiskt sjuka som ärdokumenterat olämpliga som föräldrar skall bildafamilj och fostra sina barn. En av våra pojkar harvistats i 18 olika fosterhem under sina första 12 årav livet, bortplacerad när det blev alltför djävligthemma, och återplacerad när det lugnat sig. -- -- --Vi kan med kuslig precision förutsäga, på basen avbarndomsdata, hur illa det gått för var och en, ochpå vilket sätt det gått illa. Det betyder att vi i dagfaktiskt skulle kunna identifiera de ca 200lågstadiepojkar per årsklass i , som mednuvarande social- och kriminalvårdspolitik blir värstingar och i övermorgon blirförhärdade vanebrottslingar. Jag tror att vi medtidiga och resoluta ingripanden skulle kunnaförhindra en sådan utveckling för många av dessalågstadiepojkar, men jag tror inte att politikernalåter oss försöka. ''Det tycker jag är allvarsord. Dessa signalerkommer inte i skolan, utan de har kommit redan påmödravården och på barnavårdscentralen. Vi vetmycket väl vilka faktorer det är. Det handlar omalkoholmissbruk, känslomässig och social misär,psykisk sjukdom och kriminalitet. Vissa barn levermed alla de här faktorerna. Om dem kan man gottsäga att de inte har en chans. Det är barn somständigt känner sig svikna av vuxna, som har vuxitupp med fysisk och psykisk misshandlel och sominte har något förtroende kvar. När de kommer iskolan måste man försöka med individuellainsatser. Det kostar tio gånger så mycket som omman hade förebyggt detta. Då kan kanske skollönvara av värde.De förhånade båtresorna har ju senare visat sig fåriktigt goda effekter. När den debatten fördes varjag själv framför allt förvånad över att det fannsvuxna som ville ställa upp för dessa krävande barn.Det är sannerligen ingen söndagsskolläraruppgiftatt vistas med så pass trasiga ungdomar i månaderpå en båt och orka med att sätta de omutligagränser som de här barnen behöver, somman visar att man tycker om dem och att detfaktiskt finns vuxna som det går att lita på.1 500 kr. i skollön kan kanske uppfattas som mutornär man läser vinklade tidningsreferat. Andra somläser tidningar kan kanske ibland även upplevamutor ifrån politikerhåll, t.ex. när det talas omförlängd föräldraförsäkring som man inte hartäckning för eller när det har talats om . Jag tror att vi måste stanna uppoch tänka efter om vi inte skall vinkla debatten såatt vi inte går ut med bud om generella lösningar förde stora röststarka grupperna utan om åtgärder förde här små bortglömda grupperna. Det rör avbarnen. Det är dem som vi brukar kalla för Detglömda i liberalerna. Här ingåri högsta grad de glömda barnen.I vår partimotion, ''Alla barn är våra barn'', har viförsökt att ha en helhetsbild av de här mest utsattabarnens situation. Vi har föreslagit en rad åtgärderför att förebygga. Det kanske vi kommer in påsenare bl.a. i debatten om skolhälsovården.Anf. 15 Statsrådet ():Fru talman! Jag har ett litet debattmässigtbekymmer. Interpellanten, måste jagnaturligtvis svara och behandla med den respektsom interpellationen kräver, men det sakligtvärdefulla och intressanta har den andradebattören fört in i debatten, och det hinner jagkanske inte ägna så mycket tid åt.Herr Hagård måste med sakta stigande irritation hahört den analys av de villkor som många av de barnsom Hagård kallar för busar lever under som redovisade ifrån talarstolen. Dethurtiga, ytliga, grova och aggressiva tog sig uttrycki Hagårds råd att låta femtonåringar sluta i skolan.Att ha levererat den typen av inlägg från talarstolenoch sedan fått den fond mot vilken de flesta av dehär pojkarna faktiskt har växt upp måste kännasnågot besvärande även för en sådan person somBirger Hagård.Han ställde några konkreta frågor till mig, och jagskall svara på dem.Först säger han att min svar var flummigt. Nej, detvar inte flummigt, . Det är faktisktett uttryck för de arbetsmetoder som våra lärareanvänder, och de sliter med de här barnen. Det är,som sade, inget lättarbete, utan de arbetar hårt och söker sig framutifrån utgångspunkten att också dessa ynglingaroch barn har sitt existensberättigande ochmänniskovärde och skall respekteras. Det är enlång rad insatser man kan vidta, och de prövasständigt varje dag.Ibland kommer man till korta, och då är det tungtatt bära arbetsresultatet. Men det är definitivt inteflummigt. Det är farligt att använda den typen avbeteckningar på hårt arbetande människor med enseriös pedagogisk och social uppgift.Närvaron är viktig i skolan. Jag understryker detvid varje tillfälle. Om man börjar släppa på ensådan enkel sak som signalen att närvaron är viktighar man faktiskt missat sitt skolledningsansvar ellersitt ledaransvar som vuxen i en grupp ungdomar.Närvarokontroll, närvaroregistrering ochnärvarostatistik är också någonting som sägerväldigt mycket om vad som faktiskt sker i olikaskolor. Det är ett viktigt inslag, och jag utgår ifrånatt man faktiskt sköter det. Jag har sett en delsignaler och tecken på att man inte alltid har gjortdet. Då tar jag alltid upp den diskussionen,eftersom det är en enkel åtgärd som ibland faktisktger ganska goda resultat.Ja, jag har fört ett resonemang om uppförande- ochordningsbetyg, men jag har inte fört det lika enkeltoch ytligt som gör. Jag har faktiskttagit upp den dimension som ungdomarna själva tarupp, att de som arbetar och sliter, kämpar och görså gott de kan, inte alltid får uppmuntran för dettai någon typ av betygsdokument. Detta känner desom orättvist. Jag delar deras uppfattning. Det vorebra om man också i betygskommittén på något sättkunde ge uttryck för den dimensionen i skolarbetet.Det är faktiskt viktigt.Detta var svar på några av de konkreta frågor somBirger Hagård ställde. Sedan tycker jag nog att detär attraktivare för mig och mer konstruktivt attuppehålla mig vid vad togupp.Dessa pojkar, och även en del flickor, de finns. Deär också våra barn. Vi måste möta dem. Vi har, somjag pekat på, en lång rad insatser, men vi kan säkertgöra mera. Där måste vi faktiskt söka oss fram tillmycket konkreta och praktiska lösningar som vihämtar från de människor som arbetar med de härbarnen. Många av dem har en del förslag som igrunden kan förbättra de här ungas livsvillkor. Ettsätt som jag tror är viktigt för oss är att kopplasamman tydligt det som sker i förskolan med detsom sker i skolan, innehållsmässig,t organisatorisktoch personalmässigt. Det är, som sade, på det viset att många av de härbekymren grundläggs i förskoleåldern. Vi har enunik kvalitét i , och vi har en förskola somsnart når alla. Den har medvetna utbildadepedagoger som kompensatoriskt borde kunnastötta dessa barn i en oerhört kritisk fas i deraslivsutveckling -- förskoleåldern. Jag tror att detskulle bidra till att ge barnens skolarbete bättreförutsättningar. Vi skulle också på så sätt kunnaslippa uppleva den typ av trista exempel som vi harsett i den här lilla Skånekommunen. De tog ettgrepp som jag inte tycker var bra, men det var derassätt att vid det tillfället lösa situationen. Det har jusedermera visat sig vara en metod som inte varmöjlig att använda ens för dem. Därmed är det förmin del slutresonerat om den konkreta saken.Det är, , det anslag som har valt som vi måste använda om viskall komma fram, inte att stå här i talarstolen ochkalla dem för busar, säga åt dem att veta hut ochsedan stöta ut dem från skolan i fjortonårs åldern.Det är inte en framkomlig väg.Anf. 16 ():Fru talman! Skolministern gör det lätt för sig. Hanföredrar att tala om alla de väsentliga, viktigaförebyggande åtgärder som vi naturligtvis måstevidta. Det är alldeles självklart. Det är riktigt somIngrid säger att förskoleåldernär mycket viktig. Det gäller att förebygga ochhindra att man får den här explosionen senare ilivet. Men när den nu har kommit, tror GöranPersson då på fullt allvar -- om man har ett antalfemtionåringar som har ägnat sig åt drogmissbruk,vandalisering och störande av ordningen, när dethar gått så långt -- att det hjälper med diagnostiskaprov eller att det hjälper med ett elevaktivtarbetssätt? Det gör det naturligtvis inte. Det gälleratt se till att det inte går så långt. Men i några fallgår det lika fullt snett. I några fall kommer vidärhän. Och det är då det måste finnas en möjlighetför lärarna att reagera och göra det möjligt för allaandra elever som störs av dessa störande elementatt ägna sig åt det som de är där för, nämligen attlära sig saker och ting.Det är bra att vill ha någon form av''flitbetyg'' till de ungdomar som är duktiga iskolan. Jag har själv motionerat om det i riksdagen.Jag vet inte om det var som GöranPersson satt i utbildningsutskottet och då röstadened detta förslag. Det är också bra att GöranPersson medger att det också skall varanärvarokontroll. Och det är bra när hankonstaterar att det inte var något bra grepp somman tog i Perstorp.Men vi kan ändå inte komma ifrån att vi har ettansvar för att förse lärare och skola medinstrument, så att de kan reagera i de mest extremasituationerna. Då hjälper det inte att tycka att detär attraktivare att diskutera allmänt förebyggandeåtgärder, eftersom de förebyggande åtgärderna dåinte har fungerat, man har hamnat i en situationsom man måste lösa på ett vettigt sätt för destörande elementens egen skull och kanske framförallt för deras kamraters skull, för att göra detmöjligt att utföra ett vettigt skolarbete och så attarbetsmiljön i skolan verkligen blir en fungerandeoch god arbetsmiljö.Anf. 17 Statsrådet ():Fru talman! höjer rösten, menretirerar. Och det är klart att när man öppnar såvåldsamt hårt och omdömeslöst som i den här debatten, måste man på något sättkomma ur det hela, särskilt som man sedan får densociala fond uppmålad som frågan skall ses emotmed en sådan oerhörd tydlighet som gjordes härfrån talarstolen.Vad säger nu? Ja, det är väl bra,säger han, att räknar upp deåtgärder som måste vidtas för att detta skall kunnaförebyggas.I det här inlägget är det bra, men i det första var detflum. Det är bra, , gå i denriktningen. Det här är nödvändigt, och det är dettasom är lärarnas hårda arbete. De engagerar sig idetta och sliter med detta. Som skolminister skalljag aldrig acceptera att någon ledande skolpolitikersom får beskriva detta som flum.Det är skamligt.Birger Hagårds enda metod att hantera detta var juatt säga: Ta dessa elever ut ur skolan! Låt busarnagå ut ur skolan!Löser detta busarnas problem? Löser det skolansbekymmer? Vilka arbetsplatser skall dessafjortonåriga busar, som uttryckerdet, gå till? I vilken social miljö skall de vistas?Vilken mänsklig och social kontakt skall de ha, ochvar finns den? Men det är ju faktiskt på det sättet,, att dessa pojkar och en del flickorkanske har sin enda sociala trygghet och kontakt inågon vuxen som just finns i skolsamhället. Sedanklarar de inte alltid av att hantera situationen, varesig den unge, barnet eller den vuxne, men det är därsom deras livlina finns, och den får vi inte klippa av.Det finns ytterst få, om ens något, alternativ fördem utanför skolan.Sedan blir jag litet ängslig, därför att jag inte vill bliihopkopplad med i betygsdebatten.Jag kan inte erinra mig att jag satt i närBirger Hagård väckte sin famösa motion. Men detsom jag har talat om är en elevopinion om attarbetsmetoder, sätt att uppträda, umgänge medkamrater och lärare också måste värderas och pånågot sätt komma till uttryck. Jag är främmande föratt jag och i den debatten skullehamna på samma ståndpunkt. Jag vill faktisktmarkera detta.Återigen har , när retoriken och dethögröstade är bortskalade, inget annat att erbjudadessa pojkar än att stötta dem, busarna, utanförskolan. Däri ligger också en människosyn, ettuttryck för hur man ser på ungdomar som inte harfått den bästa starten här i livet och som inte valdesina föräldrar eller sina uppväxtvillkor. Däri liggerockså den skillnad i samhällssyn som gör att jag ochBirger Hagård inte finner varandra i skolpolitiken.Däri ligger också skillnaden mellan en avmoderaternas främsta skolpolitiska företrädare ochden socialdemokratiska regeringens skolminister --vi når inte varandra på den här punkten, därför attvi faktiskt står för helt olika värderingar och heltolika människosyn.Anf. 18 ():Fru talman! Skolministern fortsätter att lägga utdimridåer. Skolministern föredrar att tala om alltutom det som jag har frågat honom om. Han ställdefrågan: Löser det busarnas problem om man låterdem sluta skolan i årskurs 9? Nej, det gör detförvisso inte. Det behövs andra åtgärder, och detbehövs åtgärder , som jag har varitinne på förut. Men det löser kanske skolansproblem för ögonblicket och ger arbetsro för alla deelever som inte får en sådan på grund av dettastörande agerande.Göran föredrar att tala om alla deförebyggande åtgärder som skall vidtas. Jag sägerfortfarande att dessa åtgärder naturligtvis skallvidtas, men det kommer alltid att vara några som såatt säga inte håller måttet, några som faller urramen. Och det är i fråga om dessa som detnaturligtvis måste vidtas åtgärder. Någon ordningmåste det ju vara, inte minst i skolan, GöranPersson.Sedan är det alldeles riktigt att somsocialist och jag som moderat naturligtvis har olikasamhällssyn. Jag är tacksam för det och för att jaginte kan kopplas samman med den skolpolitik somGöran och socialdemokraterna driver. Jagskall nu inte komma in på något sidospår utan barakonstatera att vi i många frågor har helt olikauppfattningar. Jag hoppas också att det skall blimöjligt att reformera landets skolpolitik ochlandets utbildningspolitik , att rätta tillmånga av de misstag som har blivit begångna. Mennär det gäller det problem som jag frågade om kanjag inte säga att jag har fått något konkret svar frånskolministern. Han talar inte om vad man skall göramed de elever som förstör ordningen, somvandaliserar, som ställer till det för alla sinakamrater och för lärarna och som ser till attarbetsmiljön inte är god. Där har skolministern intenågot recept annat än att lägga ut dimridåer ochtala vältaligt i största allmänhet om allt det somman borde ha gjort men som man uppenbarligeninte har gjort.Anf. 19 Statsrådet ():Fru talman! Det är bra att jag och överens om att vi ser olika på dessa frågor.