prot · GE09123 · 1991-05-31 00:00:00 — Enligtutlänningslagen har en utlänning rätt till asyl iSverige om utlänningen är krigsvägrare eller omutlänningen, utan att vara flykting, inte villåtervända till sitt hemland på grund av de politiskaförhållandena där och kan åberopa tungt vägandeomständigheter till stöd för detta. Den sistnämndagruppen kallas i de facto-flyktingar. Det äralltså här fråga om utlänningar som inte ärflyktingar, och utlänningslagen ger dem också ett iolika hänseenden mer begränsat skydd än vad somgäller för flyktingar i övrigt. De båda gruppernastår så till vida flyktingarna nära, att det endast ärstyrkan av de åberopade skälen som inte räcker föratt de skall betraktas som flyktingar. I motsats tillvad som gäller för en flykting får tillstånd t.ex.vägras om det föreligger särskilda skäl att intebevilja asyl. Det avgörande är emellertid alltidskyddsbehovet i det enskilda fallet, oavsett vilkenkategori utlänningen tillhör. Generellt kan mandärför inte säga att en de facto-flykting har ettmindre skyddsbehov än en flykting iGenèvekonventionens mening.Jag anser mig därmed ha besvarat frågor rörande 13december-beslutet. Beträffande återstående frågor vill jag lämnaföljande besked.Jag anser naturligtvis att det är angeläget att sökaskapa en bred folklig förankring och en fördjupadfrivilligmedverkan både i flyktingmottagandet ochi invandrarpolitiken i övrigt. Enskilda människorsengagemang måste tas bättre till vara. Densamverkan mellan myndigheter och organisationersom förekommer bör utvecklas. Detaktiva och samordnade flyktingmottagande somriksdagen beslutade om erbjuder en braram för en sådan systematiserad samverkan.En särskild arbetsgrupp inomarbetsmarknadsdepartementet, med företrädareför frivilliga organisationer och folkrörelser och förnärmast berörda departement och myndigheter,tillsattes på regeringens initiativ.Gruppen lämnade en rapport till migmed överväganden och förslag om just frivilligaorganisationers roll i flyktingmottagandet.Jag anser, med stöd av både rapporten och denremissbehandling den fått, att det finns enbetydande potentiell styrka i föreningslivet somskulle kunna bidra till en större mångfald iflyktingmottagandet och därigenom underlätta förflyktingar att bli etablerade och finna sig till rätta iSverige. Föreningslivet har stora möjligheter attskapa sociala nätverk och förutsättningar förberikande möten mellan olika kulturer. Så skerredan i dag, men enligt min bedömning bör dettakraftfält i flyktingmottagandet kunna ge ännu mer.Regeringen har lämnat en proposition tillriksdagen om aktiv flykting- ochimmigrationspolitik m.m. Där ingår bl.a. förslag tillriktlinjer för en breddad och fördjupad samverkani flyktingmottagandet mellan det offentliga ochfrivilliga organisationer.Jag har erfarit från invandrarverket attnykterhetsrörelsens kursgårdar varit en värdefullresurs verket hade svårt att ordnatillräckligt antal platser på förläggning och ikommuner.I takt med att situationen i mottagningssystemet förasylsökande och flyktingar stabiliseras ochvistelsetiden vid förläggningarna kan kortas blir detnaturligt att långsiktiga integrationsinsatser görsförst i kommunen inom ramen för det målinriktadesamordnade mottagande som beslutatom.Jag vill här betona kommuneras möjlighet ochfrihet att själva vidta aktiva åtgärder i detta syfte.Att stimulera till sådana åtgärder var ett avhuvudsyftena bakom det nya system för statligersättning till kommunerna som ingick ireformeringen av flyktingmottagandet. Om maninom det kommunala flyktingmottagandet finneratt den enskilde flyktingens behov kan tillgodosesgenom att engagera en frivillig organisation iarbetet, har kommunen full frihet att satsa påsådana initiativ.Anf. 102 ():Herr talman! Jag vill tacka invandrarministern försvaret på min interpellation. För ungefär ett och etthalv år sedan fattade regeringen sitt 13 december-beslut, som har varit uppe till debatt ettantal gånger i denna kammare. Låt mig köra ettsista varv för min del. Frågan kommer säkert att tasupp från andra håll om ingenting händer.Invandrarverket och regeringen ansåg att gränsenvar nådd för hur många asylsökande som Sverigekunde ta emot sedan.Man hade ett antal skäl för beslutet den 13december 1989, som invandrarministernredovisade och som hade att göra medinvandrarverkets administrativa kapacitet, våramottagningsresurser, förläggningplatser ochframför allt det stora inflöde som hade kulmineratunder av 1989, framför allt pågrund av de s.k. bulgarienturkar som kom påhösten.Det var ett tillfälligt beslut, sadeinvandrarministern sedan.Jag tycker att det är värt att notera att den nyalagstiftningen då hade varit i funktion endast etthalvår innan två av de tre paragraferna iflyktinglagen tillfälligtvis opererades bort. Inget avde skäl som anfördes finns kvar . När det gäller invandrarverkets administrativakapacitet att ta hand om de 30 000 som 1989 ansågsvara för många noterar jag att i uttalar ett varmttack till sin personal för att den klarat att ta handom samma mängd asylsökande 1990 som under1989 utan större problem, utan att det har varit talom kollaps i verksamheten eller några skriverier.Saker och ting har gått i stort sett ganska bra. Detär värt att notera att det var samma mängdasylsökande bägge åren.När det gäller förläggningsplatserna finns det nu enpågående nedläggning. Den ena förläggningenefter den andra tas ur bruk. ocholika kommuner blir mer och mer irriterade på attde platser som de ställt till förfogande och skrivit ettavtal om med invandrarverket inte utnyttjas tillfullo. Det finns, som jag ser det, ingenting kvar avde skäl som redovisades för inskränkningarna ilagstiftningen.Apropå resonemanget om inflödet hade vi underhösten 1990 ett inflöde på strax över 2 000asylsökande . Antalet har legat på strax under 2 000 permånad, vilket är mindre än hälften av vad det varunder de månader som föregick beslutet den 13december. Man har ibland en känsla av attregeringen höjer ribban. Man sätter uppallt högre mål. De förutsättningar som gällde idecember 1989 gäller inte nu.Tidigare i dag noterade jag att invandrarministerntalade om att det fortfarande finns 27 000 personerpå förläggningarna, att det fortfarande tar väldigtlång tid med handläggningen. Många har väntat imer än . Den nedgång som vi kan notera kanvara tillfällig, säger hon. Alla dessa skäl beaktadesinte när man fattade beslutet den 13 december1989.Om man ser till lagen, säger den att det ärnödvändigt med en begränsning av asylrätten medhänsyn till landets samlade resurser. Det handlarom en bedömning av hela landets samlade resurser,inte om hur situationen ser ut när det gällerförläggningar eller om hur situationen för tillfälletser ut på invandrarverket. Gissningar om framtidenhar ingenting med landets samlade resurser attgöra.Det sägs ibland att tar emot flera flyktingarän övriga , men detta är inte heller någotargument. Det har skett en ökning av antalet asylsökande till med 2,5gånger. Den procentuella ökningen för ärexakt densamma. Det finns ett flertal andra ländersom har haft en högre procentuell ökning än vad vihar haft.När detta beslut fattades kritiserades det frånmånga olika håll, inte bara från folkpartietliberalerna. Den statligt anställdediskrimineringsombudsmannens kritik var ganskabister. I sin anslagsframställning skrev han: ''Detmest negativa som hänt under verksamhetsåret ärregeringens beslut i flyktingfrågan den 14 december1989''. Vidare: ''Allmänhetens förmåga att tolereraflyktinginvandring och särskilt att förstå begreppetde-facto-flykting har, som jag bedömer, lidit storskada av detta regeringsbeslut, som på så sättgynnat främlingsfientliga och rasistiskastämningar.'' Jag ber er notera att det är PeterNobel som talar och inte jag.Jag undrar om inte de samlade argumenten -- intebara liberalernas utan också regeringensegna argument -- skulle kunnaleda till slutsatsen att det är dags, ja, t.o.m. hög tid,att avskaffa 13 december-beslutet så fort sommöjligt.Anf. 103 ():Herr talman! Också jag vill tacka för svaret ochhänvisa till när flyktingpolitiken skärptes den 13december 1989 varnadediskrimineringsombudsmannen för att regeringenhade sått ett frö till ökad rasism. Om det gessignaler att vissa människor inte är önskvärda ochom det används metoder som upplevs som brutalaför att bli av med dessa människor, kan detta ledatill att den som inte anses önskvärd också kan ansesha mindre värde. Detta kan också få en förödandeeffekt för vår generella syn på människovärdet.Peter påpekade också att det inte är någontillfällighet att rasismen har blossat upp i ländersom har klippt till med den typ av åtgärder somregeringen vidtog 1989.Det som var skamlig Sjöboanda under förra valetupplevs som rumsrent i de mest oväntadekretsar. I finns det en rad lokalamissnöjespartier som förbereder en allians medfrämlingsfientlighet som enda gemensamma punkt.Ny demokrati vinner skrämmande gehör trots, ellerkanske tack vare, den främlingsfientligaundertonen. På en elitseriematch i nyligenstämde en stor del av publiken in i talkören''Domaren är jude, domaren är jude'', osv.Många som orkar engagera sig och sätta sig in ienskilda flyktingärenden känner sorg ochbestörtning över utvecklingen. Det har gett tillresultat att tusentals utvisningshotade fårhjälp att gömma sig i vårt land. Men tyvärr är detnog ännu fler svenskar som successivt bliravtrubbade och avskärmar sig från det lidande somdet gör så ont att ta till sig och som hotar vår egenbekvämlighet. Många människor har anammat denattitydförändring till främlingar som regeringensflyktingpolitik enligt uppmuntrar till.I det läget är det livsviktigt att man mobiliserar allapositiva krafter som kan motverka en spiranderasism. Men regeringen har i stället valt att påpunkt efter punkt gå emot humanitäraorganisationer, kyrkliga samfund och t.o.m. FNsflyktingkommissariat. Ni har valt konfrontationmed många av dem som kunde vara regeringensbästa bundsförvanter i kampen mot en spiranderasism.Maj-Lis Lööw säger i svaret att nykterhetsrörelsenskursgårdar har ''varit en värdefull resurs'' när detvar brist på platser. Men den här verksamheten harju nätt och jämt kommit i gång! Det fanns intenågon brist på platser när kursverksamhetenstartade. Kontraktet skrevs under sensommarenunder 1990 och första kursen kom i gång i höstas.Jag vill fråga invandrarministern: kursutbud i regeringens ögonen nödlösning, när det är brist på platser iförläggningar och i kommuner, eller är det ettvärdefullt alternativ som regeringen villuppmuntra? Är det en resurs som är värdefull ocksåi dag och framgent?Den projektidé som kontraktet omfattar går ut påatt man skall hålla 22 veckors kurser pånykterhetsrörelsens tio kursgårdar underförhoppningsvis . Kurserna skall bidra till attflyktingarna får kontakter i kursgårdarnasnärområden. Flyktingarna skall få chans att bliplacerade i närliggande kommuner för att de skallkunna behålla kontakten med kursgården och dessnätverk -- ungefär som ett ankare i ett främmandeland.För att insatser från frivilligorganisationer skallvara möjliga och bära frukt, är det nödvändigt attverksamheten sanktioneras och får stöd frånansvariga myndigheter på alla nivåer, men där hardet funnits brister.I Åre fungerande idé alldelesutmärkt. Flyktingarna ville stanna kvar i Jämland.Flyktingssamordnaren i ochkommunalråden sade att flyktingarna varvälkomna. Lika fullt skickades flyktingarna avinvandrarverket till Norrtälje.Utvärderingen från kursen i avslutas med inför kommande kurser mest av allt önskar attinvandrarverket skall börja fungera.Man har uppenbarligen inte känt något stöduppifrån för denna verksamhet. Då finns det storrisk för att den inspiration och entusiasm som finnsinom dödas. Jag vill upprepamin fråga: Är detta någonting som är värdefulltbara när det är brist på platser, eller är detnågonting som regeringen vill uppmuntra även iframtiden?Anf. 104 Statsrådet ():Herr talman! Som sade har videbatterat frågan om december-beslutet åtskilligagånger, men vi kan ju ta en vända till.Maria sade att beslutet fattades för attgränsen var nådd för hur många asylsökandeSverige kunde ta emot. Så var dock inte fallet. Vihar tagit emot över 30 000 flyktingar sedan dess.Det var i stället fråga om att gick kurvan raktuppåt och antalet ansylsökande som kom per veckavar lika stort som det annars brukar komma permånad. Det kom lika många som detkom till våra grannländer . Berördamyndigheter och organisationer var utsatta förutomordentligt stora prövningar.Det var inte så att 30 000 asylsökande ansågs varaför många 1989 men inte 1990, utan vad sominträffade var att det kom 7 000 förstahalvåret och 23 000 . Också år 1990åtgick stora resurser och krävdes storaansträngningar, men flyktingströmmen var merajämnt fördelad över året. Det blev alltså inte såsvårhanterligt, och dessutom hade vi då redan fattatdecemberbeslutet.Detta betyder att vi faktiskt fortfarande håller påatt hantera en inströmning av 60 000 asylsökandeför , såsom jag påpekadetidigare i dag.Nu säger man att det kommer ''bara'' 2 000asylsökande eller 4 000 under förstakvartalet. Det är klart att det är ''bara'' iförhållande till hur det såg ut i slutet på 1989 och1990, men omräknat på årsbasis blir det inte någrasmå siffror. Om vi kommer upp i 16 000 eller över20 000 , är det ingen lätt uppgift att hantera.Jag vill peka på att det är en nivå som skullebetraktas som utomordentligt hög och praktiskttaget omöjlig att hantera bara i våra närmastegrannländer.Dessutom har vi ju i den här kammarendiskussionen om när väntetiderna sjunker, om huromänskligt det är för människor att sitta påförläggningar och vänta på uppehållstillstånd. Vihar sagt att den viktigaste frågan måste vara att fåned väntetiderna. Vi vet också att lösningarna inomförläggningsverksamheten inte överallt är de bästa.Vi måste få ett rimligt antal människor påförläggningarna, så att vi kan inrikta oss på deförläggningar som har goda förutsättningar för enbra verksamhet. Vi börjar nu bli framgångsrika idet avseendet, och det är väl då bra att vi kan börjaavveckla förläggningar, vilket dock av MariaLeissners partisekreterare har betraktats som ennedrustning av flyktingverksamheten. Vi börjaröka genomströmningen genom förläggningarnaoch har faktiskt möjligheter att få ordning påverksamheten. Jag tycker att partisekreterarensslutsats är en intellektuell katastrof.Jag vill till säga att PeterNobel inte sade att vi inte var tvungna att göranågonting. Han menade sig ha en annan metod förhur vi borde ha gjort, en metod som jag inte trorhade varit genomförbar. Men han sade inte att detinte finns stora svårigheter i detta sammanhang.I förhållande till FNs flyktingkommissariat har vifaktiskt aldrig haft några motsatta uppfattningar iden här frågan. Det är en myt som odlas att viständigt skulle stå i konflikt med FNsflyktingkommissarie. Jag har det bästa samarbetemed flyktingkommissariatet, både när det gällersvenskt flyktingmottagande och när det gäller vårflyktingpolitik ute i världen. Men så länge vi skallha den reglerade invandringen kommer vi alltid attavvisa en del människor. Men det betyder inte attde människorna inte är önskvärda, såsom formulerade det. Det är intefråga om önskvärda eller inte önskvärdamänniskor, utan det är fråga om att vi på ett ellerannat sätt reglerar invandringen till , varesig det gäller arbetskraftsinvandringen ellerflyktinginvandringen.Till sist några ord om . Jag ärsjälv medlem av , och jag haruppmanat min folkrörelse att engagera sig i detta.Jag tycker också att det är alldeles utmärkt att denhar gjort det. Men för den sakens skull är det intesäkert att tid efter annan just samma projekt ochsamma typer av engagemang och aktiviteter är deriktiga.Jag försökte att peka på att , närgenomströmningen i förläggningarna börjarkomma i gång, är det framför allt ikommunmottagandet som vi kommer att behövafrivilligorganisationernas engagemang. Jag tyckeratt också skall ta fasta på detoch ta fram passande projekt. Men det är möjligtatt man också där kan ta till vara den resurs somkursgårdarna utgör.Anf. 105 ():Herr talman! Vi får ständigt höra både gamla ochnya argument för att vi ännu inte kan avveckla 13december-beslutet. säger invandrarministernnågot förvånansvärt: att man intehävdade att gränsen var nådd. Jag har ett mycketbestämt minne av att det var just det som man sade.Man använde en rad uttryck, som att vi har nåttgränsen för vår förmåga, vi har nåttbristningsgränsen osv.Maj-Lis Lööw säger vidare att det inte kommer likamånga asylsökande , utan ibland fler ochibland färre. Slutsatsen blir att man måste vänta tillsdet kommer ungefär lika många ,eftersom vårt system inte kan hantera en situationdär flyktingar kommer ojämnt över året. Men,, vad är detta för resonemang? Hurskall vi kunna bygga en flyktingpolitik på att styraflyktingarna till att anlända hit när det passar oss,på att dressera olyckshändelserna och dirigerakatastroferna ute i världen, diktatorers tillträde ochannat elände? Hur skall vi kunna säga åt människoratt inordna sig i våra administrativa rutiner?Straffet för att de kommer ojämt fördelade överåret skulle bli att vi då tillämpar en snävarelagstiftning än om de hade varit meradisciplinerade.Detta är den slutsats som jag tvingas dra av Maj-LisLööws resonemang. Det är någonstans där som vihar den egentliga skärningspunkten mellan ensocialdemokratisk flyktingpolitik och en liberalflyktingpolitik. Som liberal utgår jag alltid från detskyddsbehov som en asylsökande har vidankomsten till , inte primärt från hur lätteller svårt vi för tillfället har att ta hand omvederbörande. Det är rimligt att vi ser på desamlade resurserna i , inte på det tillfälligatillståndet i flyktingmottagningsapparaten, om vinu skall följa och även i fortsättningen accepteraden lagstiftning och de förarbeten som vi har ochsom regeringen utnyttjade den 13 december 1989.Jag noterar att t.o.m. invandrarministern i denproposition som framlades för för någradagar sedan skrev att det inte är riktigt att ha ensådan undantagsmöjlighet som vi har , därregeringen har möjlighet att ta flera paragrafer ibruk utan att höra . Därför föresloginvandrarministern i propositionen att man skulleformulera lagparagrafen på ett annat sätt. Jagtycker att det var en mycket klok insikt, och jagstöder den slutsatsen. Men då borde nästa slutsatsvara att det s.k. tillfälliga 13 december-beslutetmåste lida mot sitt slut eller att det faktiskt redanhar gjort det. Det är inte längre ett tillfälligt beslut.Det börjar likna ett permanent beslut.Anf. 106 ():Herr talman! Jag sade inte, , attPeter förnekade de svårigheter som fanns --dem var vi alla medvetna om -- men däremotkritiserade han mycket starkt regeringens väg föratt komma till rätta med de svårigeheterna ochpekade på risken för att den kan leda till ökadrasism. De tendenserna ser vi också , ochdärför är det angeläget att regeringen genom attupphäva de åtstramningar som 1989 uppgavs varatillfälliga ge en signal om att flyktingar inte är etthot.Då sade invandrarministern att det var fråga om entillfällig åtstramning och framhöll att det varinvandrarministerns personliga åsikt och även helaregeringens åsikt att återställa läget till vad somgällde före december-beslutet, så snart det överhuvud taget var möjligt. finns desärskilda skäl som regeringen hänvisade till.Vi har tvingats att acceptera att det som regeringenhar ägnat sig åt under falsk täckmantel är ensystematisk och medveten försämring av detsvenska flyktingmottagandet. Det är ennedskärning, en skärpning. Det framgår inte minstav de trovärdiga fallbeskrivningar som vi får denena efter den andra, från människor som ärengagerade och kunniga och verkligen har väl påfötterna när de redogör för fallen. Det finns mångaupprörande fall av inhuman behandling avflyktingfamiljer.Överläggningen var härmed avslutad.15 § Svar på interpellation 1990/91:194 omsänkt skattetryck m.m.Anf. 107 Finansminister ():Herr talman! frågar om regeringenhar för avsikt att genomföra en successiv sänkningav skattetrycket. Svaret på denna fråga är ja.Regeringens mål är att successivt sänkaskattetrycket genom en noggrann utgiftsprövningoch genom en politik för att öka tillväxten. När desamlade resurserna växer snabbare kan välfärdenupprätthållas som utgifternas andel avBNP reduceras, vilket möjliggör en sänkning avskattekvoten.Jag vill komplettera detta besked med någrareflexioner om innebörden av skattekvoten. Förstvill jag säga att skattekvoten är egentligen ettotillräckligt mått på utvecklingen av de offentligautgifterna.En ansvarstagande regering måste utgå från deambitioner som finns för välfärden och se till attutgifterna kan finansieras.Det avgörande för skattekvoten är därför ansvaretför helhetsresultatet och noggrannheten iutgiftsprövningen.Under perioden 1976--1982 växte de offentligautgifternas andel av BNP rekordartat, från 52 till67 %. Denna starka utgiftsökning var ett tecken påen bristfällig utgiftsprövning och en misslyckadekonomisk politik. Utgifterna finansierades intefullt ut. I stället skapades väldigabudgetunderskott.Efter år 1982 har utgiftsprövningen varit hårdsamtidigt som tillväxten ökat. Utgiftskvoten harkunnat minskas rejält, från , trots höjdaambitioner för välfärden.Fortfarande belastas dock statsfinanserna avräntorna från den stora underskottsperioden.Räntorna på statsskulden uppgår nu till 60miljarder kronor, motsvarande av BNP. Utanden utgiften hade både utgiftskvoten ochskattekvoten varit lägre.Skattekvoten i är nu . sänksden till 53,4 %.När i sin interpellation talar om ensänkning av skattetrycket ''ned till europeisk nivå''vill jag framhålla att skattekvoten varierar betydligtmellan EGs medlemsländer.Det genomsnittliga skatteuttaget i EG ligger på41 % av BNP. Men denna siffra döljer en brokigblandning av skattenivåer och uttagsformer. Detgår inte att reducera alla dessa skillnader till ettenda genomsnittstal och göra relevantajämförelser. Som exempel kan jag nämna attSverige har en större andel av pensionssystemet ochsjukförsäkringarna finansierade via skattsedelnjämfört med andra länder.Ett annat skäl till att skattekvoten är ett otillräckligtinstrument för jämförelser är att många länderinom EG brottas med underskottsproblem. I 10 av12 går den offentliga sektorn medunderskott.Tyskland redovisar t.ex. ett underskott istatsbudgeten på av BNP. har ettunderskott på av BNP. Det genomsnittligaunderskottet i statsfinanserna för EG ligger straxunder 5 %.Även om det finns all anledning att vaksamt följautvecklingen av statens budgetsaldo i kanjag konstatera att vi, lyckligtvis, positivt avvikerfrån den europeiska nivån.Det påstås ibland att utvecklingen mot ökadeuropeisk integration skulle tvinga attdrastiskt sänka skatterna. Något sådant tvingandeskäl existerar inte.Inom EG finns tvärtom få tvingande formella kravnär det gäller skatterna. Den utveckling vi kan seframför oss är en mer gradvis utveckling mot ökadanpassning -- såväl uppåt som nedåt -- mellanskattesystemen i . En svensk anpassningkan också bli aktuell som följd av ökadgränshandel.I takt med att diskussionen om den monetäraintegrationen tagit fart har också debatten inomEG skiftat karaktär.Krav förs fram på en strängare budgetpolitiskdisciplin. Nödvändigheten av att föra en ansvarsfullpolitik betonas. Budskapet är att de offentligautgifterna skall vara finansierade.Två stora länder i , ochStorbritannien, har beslutat omskattehöjningar för att förstärka finanspolitiken.En jämförelse med andra länder i Europakompliceras ytterligare av det faktum att utgifternaredovisas olika i olika länder.I använder vi oss av beskattadetransfereringar när det gäller t.ex. pensioner ochsjukförsäkring. Det ger en överdriven bild avbelastningen på de offentliga utgifterna om manjämför med ett land som tillämpar obeskattadebidrag.Att gått före med utgifter för pensioner,vård och omsorg till en ökande andel äldre ärytterligare en skillnad som inte syns i de vanligtvisanvända jämförelserna.Korrigerat för sådana skillnader framstår intelängre utgifterna i som avvikande.