prot · GE09123 · 1991-05-31 00:00:00 — Ettskäl till att det kan vara svårt att identifierastrålningsrelaterade skador är ju att samma typ avskador och sjukdomar också orsakas av denpågående allmänna miljökatastrofen -- utsläppenav farliga ämnen från alla sorters verksamhet,energiproduktion och industriproduktion. Detta ären utomordentligt allvarlig fråga. Ju mer som vi nuser av dessa samhällen, ju mer de öppnar sig föromvärlden, desto mer avslöjas vidden av det eländesom människorna lever i. Detta kommer fram i deteuropeiska samarbetet, i Östersjösamarbetet.Europas miljöministrar kommer attträffas i för diskussioner om hur vi gemensamtkan hjälpas åt för att sanera , inte minstav omsorg om de miljoner människor som lever iområden där hälsoriskerna på grund avmiljöskadorna är helt oacceptabla.Sedan vill jag om situationen på Värö-halvön sägaatt det finns anledning att vara oerhört försiktigmed omdömen. Man har upptäckt ett antal tragiskacancerfall som har drabbatmänniskor som bor i några hus som ligger påsamma gata mycket nära varandra. Det finns i dagingen förklaring som man utan vidare kan ge tillvarför det har hänt. Det kan finnas andra källor ände som kärnkraftverket representerar. Jag tror attEva Goe s håller med mig om att vi med stort allvaroch stor ödmjukhet bör försöka identifiera källornaoch göra allt vi kan för att hjälpa de människor somberörs av detta, eftersom detta självfallet skaparoro och ångest hos de berörda och deras anhöriga.Det är detta arbete som vi ser exemplifierat i detmöte som skall hållas , där man kommeratt kunna både informera, samtala och ge stöd ochförhoppningsvis få en grund för att gå vidare medatt försöka finna orsakerna till de mycket svårasjukdomsfall som har inträffat.Anf. 92 (mp):Fru talman! Jag är väl medveten om att det är enkonferens i om hälsa och miljö. Än engång vill jag understryka att jag tycker attkärnkraft, miljö och hälsa hör ihop, liksomsynergieffekterna. Detta har jag hela tidenunderstrukit. Jag kommer från ett län som ärmycket drabbat av försurning, med mycketkvicksilver i sjöarna, och efter nedfallet frånTjernobyl är av fisken drabbad av för högavärden av cesium, trots att man har höjtgränsvärdet till 1 . På andra livsmedel ärvärdet normalt 300 Bq.Jag frågade om blodanalyser beträffande barn. Jagönskade att sådana analyser hade gjortsomedelbart efter . Då hade mansenare kunnat göra en uppföljning. Jag bad vårtlandstingsråd om saken, men det kom inte i gång. Ivåra län har man i fall börjat katalogiseramänniskor och föra in dem i olika församlingar föratt senare kunna göra en uppföljning avhälsotillståndet. Närmast kommer man att se påcancer och leukemi.Det verkar kanske litet långsökt att fråga omdiabetes, men orsaken är den att man i närheten avupparbetningsanläggningar -- t.ex. vid Dounreaydär man håller på med upparbetning av miljöfarligtavfall -- har funnit att diabetes har ökat iomfattning. Efter märkte man enmarkant uppgång av diabetes i . IBaltikum är människorna inte kända för att hadiabetes, i motsats till vad som är fallet medFinland. Diabetes kan uppkomma genom stress,försvagning av immunförsvaret m.m. skall detstartas ett nordiskt projekt och då är jag intresseradav att få veta om kommer att delta. Jag trorinte att vi har anmält intresse, men jag tycker attdet här är en mycket viktig sak att följa upp.Anledningen till att jag frågar om Downs syndromär den att efter kom detrapporter från om att Downssyndrom har ökat i omfattning. Själv har jag ettbarn som föddes , mitt första barn, och det harDowns syndrom. sade man att detrörde sig om ungefär ett fall i . Därförär jag intresserad av att få veta om siffran har höjts.Man har också funnit vissa kromosomförändringari Tjernobyl. Jag har haft kontakt med en läkare somär epidemiolog. Han heter och harskrivit i boken ''Hälsan, ekonomin och miljön efterTjernobyl''. Det kallas för Tjernobyls stämpel.Man har hittat vissa kromosomförändringar. Vi harfaktiskt också hittat kromosomförändringar isorkar i Gävletrakten. Vid forskningar har manockså konstaterat att det funnits i flugor. Ute inaturen har man alltså funnitkromosomförändringar i sorkar.Anledningen till att jag ville ta upp frågan omblodanalys är sammanhanget mellan de vitablodkropparna och dosmått. Man kan se pålymfocyter. Vad som återkom när jag vari Tjernobyl var detta att blodbilden hadeförändrats.Anf. 93 Miljöminister ():Herr talman! Jag vill bara upplysa s ochkammaren om att vi i den miljöpolitiskapropositionen bl.a. har ökat bidragen till kalkningav sjöar kraftigt. Syftet har bl.a. varit att man skallkunna kalka norrländska sjöar som har drabbats avbåde kvicksilver- och cesiumnedfall. Med hjälp avdetta stöd kommer vi att kunna göra en insats föratt minska riskerna i Sverige.Anf. 94 (mp):Herr talman! Efter att ha haft kontakt mednaturvårdsenheten är jag väl medveten om attkalkning har gett resultat. Man har också försöktmed kaliumgödsling. Just kalkningen haremellertid gett den största effekten, vilket betyderoerhört mycket för livskvaliteten. Vi har ju valt attbo i , därför att vi älskar det. Det ärnaturen och människorna som är det positiva --kanske också ibland detta att det är långt mellanmänniskorna.Jag vill fortsätta att tala om . Både BirgittaDahl och jag vet mycket väl att man inte kan skyllapå en faktor. Det går inte att säga att det är det ellerdet som är orsaken till att människor dör. Det harsagts att en radaranläggning skulle kunna vara enorsak i sammanhanget. har man talatmer och mer om mikrovågor och deras påverkan påhälsan. För mig är det viktigt att man börjar med deepidemiologiska undersökningarna, att det blir enregistrering och att man i jämför med destudier som görs i Tjernobyl, även om vi inte hardrabbats så mycket av radioaktivitet sommänniskorna där. Då skall vi veta att det enligt deofficiella siffrorna bara har kommit ut någonprocent av det som fanns i reaktorn i Tjernobyl.Vetenskapsmannen , envetenskapsman som blivit knuten till Tjernobyl ochsom är kärnfysiker och arbetar där ,säger att förmodligen 60--har kommit ut. Det kan inte jag svara på. Det har ocksåpekats på att det vid undersökningar har visat sig attdet finns lava inne i reaktorn. av lavan hargått igenom det första golvet, och har gåttgenom det sista golvet och därmed hotatgrundvattnet. Lavan har alltså gått ned i jorden.Shscherbak, som jag har nära kontakt med,påpekade att cancersjukdomarna har ökat iomfattning med 2--2,i den övriga delen avvärlden. Men i det aktuella området har ökningenblivit drastisk. Det är felaktigt att säga att vi intekan göra några bedömningar så efterTjernobylolyckan. Akut barnleukemi kommerefter , och efter fem till uppnåsmaximum. I min egen bekantskapskrets är detalltför många som har fått leukemi och även alltförmånga som har fått diabetes. Det gäller alltså barn,och sjukdomen har inte funnits i släkten tidigare.Därför frågar jag mig vad som kommer att hända iSverige, även om man kan tycka att vi bor långtifrån Tjernobyl, . Det haremellertid påverkat oss, och det kommer också attlångsiktigt påverka oss som bor uppe iVästernorrland. Det som kändes svårt efterolyckan var detta att man inte hann med oss. Manvar tvungen att tänka på korna som skulle ut påbete. All mätutrustning och all kunskap inriktadesdärför på . Därför gick många människor ut idet första regnet utan att skydda sig tillräckligt.Detta gjorde naturligtvis att människor senarekände ångest, om de var gravida eller hade småbarni vagn.Överläggningen var härmed avslutad.13 § Svar på interpellation 1990/91:191 omförhållandet mellan anställda och asylsökande påflyktingförläggningarAnf. 95 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig delshur jag motiverar ''det vänskapsförbud som råderför alla personalkategorier påflyktingförläggningarna'', dels om regeringen harför avsikt att verka för att statens invandrarverk() omprövar sin inställning till vänskap mellananställda och asylsökande på förläggningarna.Maria anför i sin interpellation attinvandrarverket instruerat sina anställda att inte''komma flyktingarna för nära'' och attinstruktionen även gäller personal påförläggningarna som inte är anställda av verketutan har annan huvudman. Detta har, enligt MariaLeissner, fått till följd att personalen påförläggningarna inte längre vågar låta sig bjudas påen kopp kaffe hos en asylsökande familj och attsvensklärare helt upphör med aktiviteter av rädslaför repressalier från arbetsgivaren. vidare i sin interpellation att hon har svårt attbegripa varför alla kategorier av personal och ävende som är anställda av annan huvudman äninvandrarverket, omfattas av samma regler.Som svar på första fråga vill jagupplysa om att det är invandrarverket somsjälvständig myndighet som har att fastställariktlinjer om yrkesetik och förhållningssätt förverkets anställda. Jag vill inledningsvis säga att denbeskrivning som ger avinvandrarverkets riktlinjer, intentioner ochverklighet är missvisande och felaktig.Det är väl ganska självklart att invandrarverketspersonal lika väl som t.ex. sjukvårdspersonal,lärare, hotellpersonal och anställda inomsocialtjänsten måste hålla sig med en yrkesetik.Inom alla yrken där man arbetar gentemot ''kund,klient, gäst'' måste frågor om yrkesetik ochförhållningssätt diskuteras i någon form. Kraven påyrkesetik och ett yrkesmässigt förhållningssättmåste ställas särskilt höga vid arbete medmänniskor som kan uppleva att de står i ettberoendeförhållande till yrkesutövaren.Yrkesetiska riktlinjer behövs för att trygga deasylsökandes intressen och ge en garanti för att allabehandlas utifrån samma förutsättningar.Utgångspunkten för ett professionellt arbetssättinom invandrarverket innebär bl.a. att personaleninte kan ha nära vänskaps- och kärleksrelationermed asylsökande, eftersom de asylsökande står i ettberoendeförhållande till personalen. Näravänskaps- eller kärleksrelationer mellan personaloch asylsökande kan ge asylsökande förhoppningarom särskilda fördelar under vistelsen påförläggningen. Det kan gälla fördelar om påverkantill positivt tillstånd likaväl som förmåner inomramen för förläggningsverksamheten, t.ex. bättreboende, färre rumskamrater, bättre och snabbareservice, generösare bidrag m.m.Det är mot den bakgrunden som invandrarverkethar valt att låta riktlinjerna omfatta samtligapersonalkategorier. En ytterligare faktor, somverket vägt in i sitt ställningstagande, är att det kanvara mycket svårt för en asylsökande att bedömavilka personer i personalgruppen som ärbeslutsfattare.Upplysningsvis vill jag också nämna att personalsom har annan huvudman än invandrarverket inteomfattas av riktlinjerna, såvida inte särskilt avtalfinns. ambition är dock att skrivaavtal med samtliga huvudmän, så att riktlinjernaomfattar alla anställda inomförläggningsverksamheten.Det är angeläget att all personal som asylsökandekommer i kontakt med förmedlar samma budskap.En asylsökande kan knappast veta vilken personalsom har invandrarverket som huvudman och vilkasom inte har det. Målet måste naturligtvis vara attasylsökande och flyktingar skall känna trygghet i attveta att alla behandlas utifrån sammaförutsättningar -- en strävan efter objektivitet ärgrundläggande i den professionella relationen.Jag nämnde inledningsvis att jag anser att det ärsjälvklart att invandrarverkets personal, liksommånga andra yrkesgrupper, har en yrkesetik. Denär också ett stöd för personalen.Det är lika självklart att en yrkesetik också innebäratt personal skall vara vänlig och engagera sig försina patienter, klienter, elever, gäster ellerasylsökande.Slutligen är det lika självklart att man aldrig kanstyra känslor med lagar och riktlinjer, men däremothandlingar inom vissa gränser. Gränserna förhandlingarna kan aldrig slås fast i strikta regler.Yrkesetik handlar just om att vara medveten om sinyrkesroll, ta ansvar för sin yrkesutövning och i varjesituation använda sitt sunda förnuft för att avgöravad som är riktigt och rimligt. Jag är övertygad omatt invandrarverkets personal har gott om sådantsunt förnuft.Eftersom jag menar att invandrarverket redan haren positiv inställning till vänskap mellan anställdaoch asylsökande, blir således svaret på MariaLeissners fråga att jag inte ämnar verka för enomprövning.Anf. 96 ():Herr talman! Jag vill tacka invandrarministern försvaret på min interpellation.I den och förhållningssättsom invandrarverket har gett ut, och som harreviderats , står det bl.a. när det gällerde yrkesetiska problemen, att personalensyrkesmässiga övertag innebär att relationer somuppstår med klienter aldrig kan bli jämlika ochömsesidiga. Detta leder till att personalen måsteavstå från att ta emot t.ex. gåvor och måltider, ävenom man uppfattar att det inte finns några felaktigaintentioner bakom givandet. Det står också att manskall akta sig för nära vänskapsrelationer ellerkärleksförhållanden mellan personal och klienter.Man talar om risken för jävssituationer.Följderna av dessa förhållningsregler har ute påförläggningarna, när man har försökt föra ut democh omsätta dem i praktiken, bl.a. blivit sådanasom man kunde läsa om i en intervju i ifebruari . Där säger en chef för ett avinvandrarverkets regionkontor så här: Att bara låtasig bjudas på en kopp kaffe eller en bit mat i enflyktingbarack är ett brott. Hon säger vidare: Dehär folkgrupperna har ett annat sätt att umgås ochdet passar inte hos oss. Vår personal skall intefrestas att komma in på fel väg, så att säga.Det är naturligtvis viktigt att ocksåinvandrarverkets personal diskuterar yrkesetik,avvägningar och gränser som man inte bör klivaöver när det gäller relationer mellan dem som bor iförläggning och de som är anställda avinvandrarverket. Men i det här fallet gränsar detnästan till löje när invandrarverket ger utförhållningsregler som syftar till att skapa etttomrum på vänskaplighet mellan asylsökande ochanställda på förläggningen. Det verkar kanske inteheller vara så oerhört väl motiverat ens med dehänvisningar som görs till en jävssituion. Det är intesärskilt många personalkategorier på enflyktingförläggning som befinner sig i enjävssituation. De allra flesta flyktingförläggningarhar inte utredare eller andra beslutsfattare iflyktingarnas omedelbara närhet. Det finns bara påett fåtal av förläggningarna. Jag har mycket svårtatt se vad vaktmästare, dagisfröknar ochsvensklärare har för jävsförhållanden tillasylsökande och flyktingar.Det finns många exempel, som har kommit framunder den tid som har gått sedan de här reglernaantogs av invandrarverket, på hur reglerna haromsatts i praktiken. Det har hänt att människor harblivit avskedade -- i något fall sedermeraåteranställd -- för att de har haft en kärleksrelation.Det var bl.a. en vaktmästare som blev avskedad.Svensklärare med annan huvudman har blivithotade med avsked för att de var för vänskapligamot sina elever. Jag har också hört förtvivladeflyktingar berätta om hur det blev en plötsligförändring när reglerna slog igenom på derasförläggning. Läraren slutade plötsligt att anordnautflykter och upphörde att tala med elevernautanför lektionerna. Det finns exempel på atttolkar som råkat stanna i eftertolkningen och tala med flyktingen inte sedan harvarit välkomna mer.Det finns kanske ibland, framför allt när det gällerutredare, ett jävsförhållande som man skall varaförsiktig med. Men för det stora antaletpersonalkategorier och det stora antaletflyktingförläggningar finns inte det problemet.Därför är det så onödigt att skapa misstämning,dåligt humör och att ytterligare förgifta tillvaron förde asylsökande, som redan innan kanske inte hardet så förfärligt roligt. Det är därför att lägga stenpå börda för de asylsökande när man antar den härtypen av regler för yrkesetik och omsätter dem pådet sätt som har skett.Jag skulle litet mer specifikt vilja frågainvandrarministern: Vad är det egentligen förberoendeförhållande eller jävssituation somföreligger mellan en asylsökande å ena sidan ochvaktmästare och svensklärare å andra sidan sommotiverar förbud mot att dricka kaffe tillsammans,vilket det tyvärr handlar om i det här fallet?Anf. 97 Statsrådet ():Herr talman! Jag tycker att jag, i förhållande tilldet ämne som den här interpellationen tar upp, gavett långt och utförligt svar där jag försökte attbeskriva precis det som nu återigenfrågar om. Jag har inte talat om jävssituationer överhuvud taget, utan jag har talat om de missförståndoch de olika förväntningar som kan uppstå om maninte har klart för sig vad som krävs när man arbetarmed en grupp människor som självklart inte kan haen aning om vilken personalkategori det är som harmöjlighet att besluta över det ena eller det andra.På en flyktingförläggning där man lever tätt inpåvarandra kan det uppstå missförstånd omatt den ena eller den andra favoriseras av vilkenpersonalkategori det vara må. Uppriktigt sagt,, tycker jag att det inte är så märkligtatt invandrarverket försöker lägga fast ett antalyrkesetiska regler. Jag har dessutom bara i ett fallhört talas om att det har uppstått en diskussion ochkonflikt mellan personal på en flyktingförläggning ien region. På alla andra flyktingförläggningar somfinns i landet är detta inget problem. Personalenkan resonera ihop sig.För övrigt tycker jag att det var synd att MariaLeissner inte utnyttjade möjligheten att föra endiskussion på medinvandrarverkets generaldirektör, när vi hadedenna fråga uppe. Kanske iförsta hand och verksledningen har möjlighet attveta om detta är ett generellt problem eller bara rörvissa ställen. Jag har inte upplevt att detta är någonstor fråga. Jag har läst svar påden insändardebatt som uppstod i efterden artikel som hänvisade till.Varken eller någon blandpersonalen tycks uppleva detta såsom ett stortproblem.Anf. 98 ():Herr talman! Det kan hända att invandrarverketsgeneraldirektör inte upplever detta såsom någotstort problem, men jag har blivit nerringd undervintern av människor, som arbetar på förläggningareller är asylsökande och som upplever detta såsomett stort problem. Det rör deras dagliga liv ochtotala situation. När man lever på enflyktingförläggning har man ju ingen annanstans attgå, utan de regler och den atmosfär som finns därutformar i stort sett hela ens liv.Jag hade ändå hoppats att kunna upptäcka ett litetavståndstagande hos invandrarministern,åtminstone gentemot de former och den uttolkningsom de yrkesetiska reglerna har fått på vissaställen -- inte på alla förläggningar men påtillräckligt många för att det skall vara ett problem.Jag tycker nog ändå att jag inte har fått svar på minfråga om vilken typ av beroendeförhållande somkan råda mellan den asylsökande och en normalpersonalkategori på förläggningar som inte ärutredningsförläggningar. Jag förstår fortfarandeinte vilka beroendeförhållanden som kan påverkabeslut om flyktingfrågor.Jävssituationen kanske inte nämndei sitt svar, men det står däremot i invandrarverketsbroschyr att man skall försöka undvikajävssituationer och att dessa regler därför harkommit till.Det är ledsamt att sådana här regler skall utformasi det dagliga livet på det sätt som har skett. Det ärhimla onödigt. De asylsökande har redan enbekymmersam situation och är ganska prisgivna åtatmosfären på förläggningen. De kunde välåtminstone få möta någon vänskaplighet och kunnadricka kaffe med sin svensklärare utan att denneskall behöva känna sig orolig beträffande sinframtida anställning.Anf. 99 Statsrådet ():Herr talman! Jag har aldrig upplevt attMaria har varit nöjd med ett svar i dennakammare hur mycket man än har ansträngt sig. Jaghar sett kanske flera flyktingförläggningar än deflesta i denna kammare har gjort. Jag har möttpersonalen och sett hur den jobbar. Jag har noteratdet engagemang, den vänskap och denmänniskokärlek som präglar personalensverksamhet på flyktingförläggningarna. Jag vill inteatt någon skall gå ut från denna kammare medbilden av att ett sådant förhållningssätt gentemot deasylsökande inte är tillåtet på förläggningarna elleratt man inte kan dricka kaffe med de asylsökande.Som jag sade i mitt svar är det emellertid svårt attutforma regler för detta. Det handlar mer om attpersonalen på varje förläggning försökertillsammans skapa någon form av yrkesetik, där varoch en tar ansvar för sin roll gentemot deasylsökande. Detta fungerar i av fallen.Anf. 100 ():Herr talman! Jag har visst varit nöjd med svar fråninvandrarministern på interpellationer och frågor.Senast var det för en månad sedan.Men det brukar sammanhänga med vilket svar jagfår.Det finns en risk för att den personal som är mestengagerad och som känner mest för sitt jobb tvingassluta eller avgå på egen begäran. Det har skett i ettantal fall -- en del ganska uppmärksammade.Jag tycker att detta är en väldigt stor förlust. Jag ärövertygad om att de allra flesta som arbetar medflyktingar i någon form, vare sig på invandrarverketi eller på förläggningar, gör det till stordel därför att de är engagerade i sitt arbete. Det ären bild som jag har, och jag delarinvandrarministerns uppfattning i detta fall. Riskenär emellertid att man gör tillvaron onödigt svår justför den som är mest angelägen om att göra ett brajobb för de asylsökande.Överläggningen var härmed avslutad.14 § Svar på interpellationerna 1990/91:192 och199 om flyktingpolitikenAnf. 101 Statsrådet ():Herr talman! har ställt sex frågortill mig som alla berör regeringens beslut från den13 i två enskilda asylärenden.Hon har frågat mig hur regeringens bedömning är av de faktorer som utgjorde grunden för''december-beslutet''. har ocksåfrågat mig när regeringen har för avsikt att återgåtill lagstiftningen i dess helhet och upphäva''december-beslutet'' samt i vilken utsträckningmöjligheten att låta asylsökande stanna underbestämmelsen om humanitära skäl har påverkats avdetta beslut.Ingrid har också frågat mig omregeringens beslut från ochvidare vilka åtgärder regeringen avser vidta för attta till vara den kunskap och det engagemang, somideella organisationer kan bidra med för att skapaen generös flyktingpolitik.Jag besvarar interpellationerna i ett sammanhang.Enligt 3 kap. 4 § utlänningslagen (1989:529) kan enutlänning med s.k. flyktingliknande skäl eller enkrigsvägrare nekas uppehållstillstånd, om detföreligger särskilda skäl. Med särskilda skäl avsesi första hand att den svenska flyktingmottagningenutsätts för långvariga och svåra påfrestningar. Tillsärskilda skäl kan emellertid också hänförasomständigheter direkt knutna till utlänningensperson, såsom t.ex. brottslighet av viss betydelse.Bestämmelsen är tillämplig i varje enskiltasylärende och skall självfallet beaktas vid varjeprövning.I de här aktuella regeringsbesluten från den 13december 1989 anförde regeringen att särskildaskäl förelåg på grund av att det stora antaletasylsökande lett till attmottagnings- och utredningssystemet nått gränsenför sin förmåga och att våra möjligheter att ta emotasylsökande skulle kommaatt vara ytterligt begränsade. Mot den bakgrundenansåg regeringen att den lagparagraf jag nyssrefererade till skulle tillämpas. Regeringensbedömning ligger fast och några andra icke angivnaskäl finns inte.Under år 1990 kom sammanlagt drygt 29 000asylsökande till , dvs. ungefär lika mångasom . år 1991har 4 000 asylsökande kommit till Sverige.Utvecklingen synes gå i en stabiliserande riktning.I invandrarverkets förläggningar finns dockalltjämt ca 27 000 personer. Detta gör attmottagningssystemet är mycket hårtbelastat.Regeringen följer utvecklingen mycket noggrant,och jag kan konstatera att det inte föreliggeren sådan situation att ''december-beslutet'' kanhävas. Självfallet är ett ställningstagande i denfrågan inte kopplat till framtida lagförslag,eftersom regeringen har skyldighet att fortlöpandepröva om beslutet skall bestå.Enligt utlänningslagen får uppehållstillstånd ges utlänning som av humanitära skäl bör tillåtas attbosätta sig här. Det är således inte fråga om någonegentlig skyddsbestämmelse utan om en möjlighetatt bevilja uppehållstillstånd när det är påkallat avhumanitära skäl. ''December-beslutet'' i sigpåverkar inte ansökan grundad på renodlathumanitära skäl.När det gäller fråga omskyddsbehovet vill jag svara följande.