prot · GF0930 · 1991-11-30 00:00:00 — Vi behöver ytterligareminska den centrala byråkratin och öka det lokalaansvaret. Vi behöver bättre utvärderingsmetoder.Vi behöver fler kvinnor som vill satsa påakademiskt arbete. Vi behöver ta till vara alla vårahögutbildade invandrare. Vi behöver också ökadeinternationella kontakter och en ökadinternationalisering i utbildning och forskning.Makten över utbildningens innehåll ochforskningens inriktning är viktig. Att söka spridaden makten på många händer, och därmed öka denakademiska friheten och utbildningarnas frihet, ärcentrala inslag i ett liberalt samhälle. Institutionerför utbildning och forskning som i kraft av egenekonomisk styrka är oberoende avanslagsbeviljande organ -- näringsliv, kommuner,stat och landsting -- är därmed en tilltalande tanke.Bara det faktum att det i regeringsdeklarationenfinns uttryckt en önskan om att öka denna frihethar, precis som Per sade, lett till en intensivdebatt i högskolevärlden. Den debatten gällerverksamhetens innehåll, dvs. det som är detcentrala i universitets och högskolors verksamhet.Om något universitet efter denna debatt kommerfram till att stiftelseformen gagnar verksamhetensinnehåll, borde även kunnaacceptera det beslutet.Anf. 14 Utbildningsminister ():Fru talman! började med attunderstryka att förnyelsens hjul nu snurrar fort. Ja,gudskelov! Vad han glömde att lägga till var attförnyelsens hjul snurrar fort bort från U 68 ochH 75, dessa monument över socialdemokratiskhögskolepolitik. Tänk om vi hade sluppit attbehöva låta hjulen snurra! Då hade 15 generationerstudenter sluppit experimentet.Under galgen omprövar nu socialdemokraternadelar av sin gamla högskolepolitik. Jag välkomnar också den som har tänkt felatt komma tillbaka in i den fria akademiskagemenskapen.Problemet är bara att , när hansäger sig vara på väg in i denna fria gemenskap pånytt, avslöjar att det inte är riktigt på riktigt somhan är på väg dit. Han frågar mig nämligen vad detär för fel med att han, , GörelBohlin och andra förtjänstfulla riksdagsledamötereller förutvarande ledamöter av kammarensäkerställer friheten i högskoleväsendet, och i ochmed den frågan avslöjar han att han inte tror påmångfalden. Mångfalden säkerställs nämligen integenom att man i en och samma styrelse får olikariksdagsledamöter representerande olika idéer.Friheten säkerställs genom att många universitetoch högskolor, med olikartade juridiska ochekonomiska organisationsformer, får möjlighet attfritt erbjuda sina tjänster till studenterna. I BengtSilfverstrands anförande fick jag därför, fru talman,min bekräftelse på att omvändelsen verkligen skerunder galgen, och knappt det, då det är enomvändelse endast i fråga om vad läpparna säger.Kristina frågar mig vad innebörden är avbegreppet frihet. Jo, innebörden av begreppetfrihet är att vi i denna kammare, i regering och ihögskoleämbete litar på att forskarna ochuniversitetslärarna förstår idén med kvalitet i sinverksamhet, att vi låter dem bestämma innebördenav kvalitet på resp. ort och i resp. disciplin samt attvi inser, att hur kloka och förnuftiga vi än må varaså är de ännu klokare och bör få friheten attutveckla denna klokskap.Man måste bestämma sig för att man litar på attuniversiteten verkligen förstår klokskapen, annarsskall man, som jag antydde i svaret till BengtSilfverstrand, säga tvärtom, nämligen att man istället tar det centrala, statsdirigeradeuniversitetssystemet. Annars kan det bli som iRyssland, som står någonstans mitt emellan allasystemen. Man avvecklar ett system men man införinte ett annat, och då blir det dålig kvalitet.Vår utgångspunkt är att låta konkurrensen mellande olika organisationsformerna skapa kvalitetenoch därmed öppenheten för omvärlden, då dekommer att vilja konkurrera också om att locka tillsig studenter.Kristina frågar hur man kan garanteraöppenheten vid de fria universiteten. Det är mycketenkelt. Om vi från sida t.ex. villsäkerställa att en viss typ avstuderanderepresentation skall finnas också istiftelseuniversiteten föreskriver vi detta i avtalen.Om vi tror att någon smal sektor t.ex. inom dethumanistiska området, som varinne på, riskerar att gå förlorad vid ettstiftelseuniversitet skriver vi in i avtalet meduniversitetet att detta inte får ske, dvs. detta blir ettvillkor för stiftelsebildningen.Allt det som vi vill att ett universitet skall göra ienskildheter kan alltså staten förutsätta inomramen för stiftelseorganisationen. Därmed, frutalman, slipper man oroa sig över att de små smalasektorer som förvisso är viktiga i ett kultursamhälleskulle gå förlustiga bara därför att vi tillåter enstörre mångfald i organisationssystemet.Fru talman! Får jag understryka vad jag börjademed att säga i mitt svar, nämligen att det inteexisterar någon färdig stiftelsemodell. Det förhållersig så att hela regeringens ansats är ett erbjudandetill universitet och högskolor som de som ärintresserade reagerar på. De som inte ärintresserade fortsätter enligt en annan modell.Därmed hamnar vi i en intressant dialog medenskilda högskolor och universitet som ärengagerade i detta, varav vi redan har inlettpreliminära samtal med tre fyra stycken.Anf. 15 ():Fru talman! Det är rätt fantastiskt.Beslutsamhetens friska hy återfinns nu someftertankens kranka blekhet. är det inte längrefråga om några snabba klipp à la , somomedelbart skulle införa en stiftelsemodell baraman fick klartecken. handlar det om dialogeroch om att stiftelseformen möjligen kan vara ensådan form.Då är svaret till mycket enkelt: Vihar inga förutfattade meningar. Men i de regioneroch den styrelse som både jag, ochRune ingår i har entusiasmen inför dennanya form inte varit särskilt stor. Kom gärna tillbakai talarstolen och bekräfta det!Jag råkar kunna litet om stiftelser, och jag vet atthela stiftelsefrågan befinner sig i enutredningsprocess. Det är inte klart medskattelagstiftningen, och det finns ännu inte någonstiftelselag -- den ligger någonstans ijustitiedepartementet. Det vore värdefullt att fåupplysningar av Per om hur det går med deutredningarna.Om det nu är på det sättet, Per , attregeringen menar allvar med detta med att frigöra,måste jag fråga: Hur kan den borgerliga regeringenlägga fram en proposition om statens framtidafastighetsförvaltning som går i rakt motsattriktning, som innebär att det inte bara skall bildasett fastighetsbolag, som sedan kan sälja ut bl.a.undervisningsfastigheter, och därmed frångåverksamhetsmålet, utan också bildas en nybyggnadsstyrelse, som skall svara förservicefunktioner, dvs. införa ytterligare ettbyråkratiskt organ? Jag vill verkligen ha svar av PerUnckel på frågan om hur regeringen iregeringsdeklarationen kan tala om ökad frihet ochsedan lägga fram propositioner som klavbinderuniversitet och högskolor. Regeringens intentionervar ju frigörelse.Låt mig sedan slå fast att den utbildnings- ochforskningspolitik som under socialdemokratiskledning har bedrivits i vårt land har en bredförankring. Den har starka försänkningar långt in iden regering som Per företräder. Jag tänkerpå , som med sin kunnigeutbildningspolitiker i spetsengjorde gemensam sak med socialdemokraterna dåriksdagen avslog ochfolkpartiets illa genomtänkta förslag att utan varesig motiveringar eller verksamhetsanalyser ombildauniversitet och högskolor till stiftelser.Jag upprepar, i saklighetens och den konstruktivadebattens intresse, frågan till Per : På vilketsätt frigörs och förstärks den högre utbildningenoch forskningen genom omvandling av universitetoch högskolor till stiftelser? Vad är orättmätigtpolitiskt inflytande i dagens system? Svara gärna påfrågorna, med litet mindre retorik och merasaklighet, i det inlägg som snart kommer!Anf. 16 ():Fru talman! Jag inser också, som jag sade i mittanförande, att det naturligtvis är de avtal somtecknas som kommer att fastställa graden av t.ex.öppenhet och insyn. Då kommer nästa intressantafråga: Vad anser utbildningsministern att det skallstå i de här avtalen när det gäller inflytande ochinsyn från t.ex. de studerandes sida? De studerandenämns inte med ett ord från utbildningsministernssida -- de lyser helt med sin frånvaro.Det finns många frågetecken kring detta. Vilkalagar och förordningar är det som i fortsättningenskall gälla för t.ex. de anställda? Hur kommerantagningssystemet att se ut? Skall det fortfarandevara en central antagning, eller blir det egenantagning vid resp. högskola? Det är ytterligarenågra frågor i detta stora och komplexasammanhang.Anf. 17 (nyd):Fru talman, ärade riksdagsledamöter! Vi hardiskuterat olika organisatoriska modeller. Det är iviss mån en semantisk fråga, om det är stiftelse,universitet eller högskola. Vad som är viktigt är attinnehållet i undervisningen är vad det skall vara.Den bästa garantin för detta är att undervisningengörs producentoberoende. Det innebär alltså, attom en enhet inte fungerar finns det möjligheter förstudenter att välja andra enheter. På det sättet fårman ett reellt inflytande.Jag håller med om att det har varit alldeles förmycket statlig styrning av universiteten. U 68 ochH 75 har nämnts. Det har tagit mycket attbromsa denna oceanångare, dåintagningskriterierna har varit felaktiga, t.ex. tillolika studerandelinjer. Reaktionsförmågan måstevara mycket snabbare, och därför tror jag på denhär modellen. Det viktiga är att undervisningen ärproducentoberoende och att den politiskastyrningen är så litet uttalad som möjligt.Anf. 18 ():Fru talman! När slår sig förbröstet med anledning av den socialdemokratiskahögskole- och forskningspolitiken är det en aningför mycket. Det är nämligen så att det vidinternationella jämförelser visar sig, att av denprocentuellt stora andel av BNP som går tillutbildning i går en liten del till högskolornasgrundutbildning. I våra konkurrentländer är denandel av befolkningen som har högre utbildningmycket större, t.ex. i , ,, , ochDanmark. I har av befolkningenregistrerad högskoleutbildning, och i ochAmerika är det dubbelt så många. Detta inkluderaratt har en mycket vidare definition avhögskoleutbildning än vad andra länder har. Andravästländer planerar dessutom en mycket storexpansion av sin högre utbildning.Ett annat problem är att vi inte gör så stora insatserför forskning och utveckling som andra länder gör.Detta visades bl.a. i boken är också mycket intressant, med anledning avvad säger, att statensforskningssatsningar i förhållande till BNPingalunda är särskilt märkvärdiga. Det har lett tillproblem. Det är svårt att attrahera begåvningar tillfortsatt forskarutbildning. Utrustningssituationenär direkt alarmerande på sina håll. Det är brister igrundutbildningarnas kvalitet. Balansen mellangrundutbildning och forskning har --socialdemokraternas 80-tal -- förskjutits så attgrundutbildningsanslaget har minskat ochforskningen har tagit en större andel.Dessa problem kan lösas, ,genom att vi ger högskolor och universitet störreautonomi i stiftelseform. Om de själva accepteraroch önskar det kan jag inte se annat än att detta ären mycket bra och mycket framkomlig väg.Anf. 19 Utbildningsminister ():Fru talman! sade att jag i mittinlägg plötsligt hade gripits av eftertankens krankablekhet och slagit av på ambitionerna. Om mittinlägg gav det intrycket ber jag om ursäkt. Jag harinte gripits av eftertanke när det gäller frihetensbetydelse. Däremot har jag gripits avmedvetenheten om att de som skall vara med i dettaarbete måste känna entusiasm inför uppgiften.Därför säger vi oss att det är en rimlig metod, inteatt genom ett riksdagsbeslut påtvinga alla enmodell, utan att tala med dem som kännerentusiasm inför idén.Bengt Silfverstrand säger att alla inte kännerentusiasm inför idén. Nej, men då behöver de intetala med oss. Det räcker så gott med dem somkänner entusiasm. De är många nog som vill bidrai den vidgning av mångfalden inom vårtuniversitetssystem som regeringen eftersträvar.Bengt Silfverstrand säger sig inte ha någraförutfattade meningar. Åjo, visst har han det!Lovsången till den gamla, socialdemokratiskahögskolepolitiken för sedan låter intedirekt antyda en vidsynthet och vilja hos BengtSilfverstrand att nu ta sig an de utmaningar somregeringen skisserar. Nej, han vill nog vara kvar idet gamla.Inte heller hans exempel medbyggnadsstyrelseförändringen låter antyda någonvilja till förändring. Om jag har förstått det helarätt, tycker att det är bra somdet är, nämligen att en statlig byggnadsstyrelsebestämmer över universitetens huvuden. OmBengt Silfverstrand har läst den proposition i dennadel som regeringen har lämnat till skallhan finna, att vad vi nu gör är att läggaförvaltningen av universitetens och högskolornasbyggnader närmare dem som verkligen berörs ochlängre bort från den gamla, från högskolornadistanserade byggnadsstyrelsemodellen.Jag fick frågan hur det enligt min uppfattning skullebli med de studerande. Självfallet tycker jag att destuderande skall säkerställas ett mycket stort måttav inflytande. Utan att föregripa de diskussionersom vi nu skall ha med de intresserade högskoloroch universitet som har anmält sig tar jag för givetatt vi i ett avtal med dessa kommer att skriva in attde studerande skall ha minst lika stort inflytandesom de har i dag.Jag fick vidare frågan om vad vi skulle göra medantagningssystemet. Tror man på friheten och ärberedd att låta högskolorna utveckla sin särart ochsin profil är det i det långa loppet omöjligt attgenomföra den typ av central antagning som sker . Hur kan man ha en gemensam antagning tilläpplen och päron? Det skulle vara att sättaorättvisan i system, oberoende av juridiskakonstruktioner för resp. universitet.Jag får en känsla, när debatten går vidare, av att desocialdemokratiska debattörerna helt enkelt interiktigt förstår vad frihet egentligen är, inte riktigtförstår vad som är själva idén med att låta mångauniversitet ha olika associationsformer och därmedverka under olikartade villkor.Poängen med friheten är för det första att manöppnar för konkurrens som skärperkvalitetskraven. Poängen är för det andra att manökar valfriheten för studenterna att välja denuniversitetsform som de tycker är bäst. Poängen ärför det tredje att man därmed motverkar nya U 68och H 75, som någon riksdagsmajoritet någon gångi framtiden skulle kunna få för sig att introducera.Det var det jag menade med att de friauniversiteten blir ett slags riktkara, eller om man såvill en motkara, mot tokigheter från en statlighegemoni.Vår ambition är alltså att nu gå vidare i diskussionermed de högskolor och universitet som ärintresserade av friheten och se under vilka formerden skall kunna utövas. Vi tvingar ingen att varamed, men jag har en känsla av att de som vill varamed kommer att bli många, därföratt friheten är engagerande och utmanande.Anf. 20 ():Fru talman! På en punkt råder det en alldeles klarsamstämmighet och enighet. Vi är för en fortsattprocess mot ökad frihet, den process som är pågång och i stora drag redan är genomförd när detgäller själva forskningen och utbildningen. Här ena företrädaren efter den andra frånuniversitetsvärlden ställt sig upp och sagt attforskning och utbildning inte är beskurna. Det ärstatsbidragssystemet och möjligheterna att friare fådisponera sina fastigheter som är problemet. Dåhar vi sagt att det är rimligt och riktigt attuniversitet och högskolor får disponera sinafastigheter på ett annat sätt.Den proposition som regeringen har lagt fram gårprecis i motsatt riktning. En ledande företrädareför ett sydligt universitet har sagt att det t.o.m. varvärre än man trodde. Lyssnar inteutbildningsministern på företrädarna föruniversiteten? Lyssnar utbildningsministern inte påstudenterna vid det universitet som har blivit någotav en plog -- som av någon anledning har fåttmotorstopp -- nämligen i , somskulle gå i spetsen för detta? Rektorn där gick utoch trodde att han hade alla på sin sida, och sedanvisade verkligheten att både lärare, professorer ochstudenter var emot detta. De var alltifrån tvivlandetill negativa.Per partikollega harkommenterat detta i . Det ärmycket intressant, och på den punkten önskar jagverkligen en precisering. Han har sagt, att om interektor står fast vid sin uppfattningskall Per köra över både honom ochstudenterna. Enligt Moderata ungdomsförbundetsordförande representerar inte kårstyrelsenstudenterna i Umeå.Då vill jag fråga: Tänker Per köra över denopinion som är negativ till stiftelser?Jag vill också att Per svarar på följandefrågor:Vad är det som gör stiftelseformen särskilt ägnadatt frigöra det som är ofritt ? På vilket sätthämmar nuvarande former för bedrivande avutbildning och forskning inom universitet ochhögskola utvecklingen samt forskningens ochutbildningens integritet? På vilket sätt kränker denformen möjligheterna att bli ännu friare än man äri dag?Det är detta, Per , som debatten handlarom. Försök besvara dessa konkreta frågor! Vi harinte klavbundit oss för någon speciellorganisationsform, utan vi står fria både i tanke ochmöjligheter. Bevisa att det är genom dennastiftelseform som man når resultat!Anf. 21 ():Fru talman! Jag noterar svaret och stryker undervad utbildningsministern har sagt. De studerandeskall ha minst lika stort inflytande som ; det varPer ord. Det tycker jag låterhoppingivande, det erkänner jag gärna.Vad gäller frihetsdebatten tycker jag att man skallställa den klassiska frågan: frihet för vem och tillvad? Den frågan är relevant i sammanhanget. Jagkommer inte ifrån -- det säger jag av egenerfarenhet -- att stiftelseuniversitet kan hamna iekonomisk beroendeställning. Jag har just kommithem från där jag föreläste vid ettstiftelseuniversitet. Eleverna där betalar i årsavgift, dvs. ungefär 60 000 svenskakronor. Till detta belopp kommer alla övrigautgifter.Lärarna, professorerna och docenterna har fått sinalöner sänkta därför att man är inne i en mycketbesvärlig ekonomisk situation. Det här ärnaturligtvis inte vad vi vill ha i . Jag villvarna för just den ekonomiska beroendesituationsom man kan hamna i. Uppdragsutbildning ochuppdragsforskning kan komma att utgöra enalldeles för stor del av verksamheten på bekostnadav grundutbildning och grundforskning. Vi lär fåanledning att återkomma till den här frågan vidflera tillfällen. Jag ser fram mot fler debatter i den.Anf. 22 Utbildningsminister ():Fru talman! Eftersom övriga debattörer inte harmöjlighet att återkomma skall jag nöja mig med attavsluta diskussionen med några klarlägganden.Bengt Silfverstrand har uppenbarligen fastnat i ettmissförstånd när han talar om universitetssyn på stiftelsen. Det är visserligen sant att enkårstyrelse som representerar av studenternavid till en början sade nej, mendet är också sant att en enig universitetsstyrelse harbett om diskussioner med staten för att utrönaförutsättningarna för att sätta påstiftelse.Vi ser fram mot konstruktiva diskussioner. Vidbetydande delar av finns ettbetydande intresse och en entusiasm förstiftelseformen.Vad är det då som gör stiftelseformen särskiltlämpad att säkerställa friheten? Även på denpunkten föreligger ett missförstånd. Jag säger inteatt stiftelsen är lika med friheten. Jag säger i ställetatt mångfalden och organisationsformernasäkerställer friheten. Det handlar inte om varjeorganisationsform för sig. Det är därför som jag säger att jag inte exakt vet hur stiftelseformenskall gestalta sig. Min strävan är att se till att detsvenska högskolesystemet innehåller många olikarelationer till staten för att i mångfalden säkerställaatt vi inte råkar ut för det statsstyrdauniversitetsväsende som vi hade för bara några årsedan.Låt mig till slut säga några ord till KristinaSvensson. Vad händer om ellerhögskolan i fråga får ont om pengar? Om densituationen inträffar beror den sannolikt på attstaten, vilket jag underströk i mittinterpellationssvar, som har huvudansvaret för detsvenska universitets- och högskoleväsendet, illa harsett om sitt ansvar. Hamnar en enskild högskolaeller ett enskilt universitet i den typ av bekymmersom ser framför sig, så skallsvaret i debaclet sannolikt sökas i denna kammareoch inte någon annanstans.Talmannen anmälde att ochKristina anhållit att till protokollet fåantecknat att de inte ägde rätt till ytterligare inlägg.Överläggningen var härmed avslutad.3 § Svar på interpellation 1991/92:21 omvuxenutbildningenAnf. 23 (m):Fru talman! har frågat mig delsom regeringens syn på behovet av livslångt lärandeoch kortutbildades behov av vuxenutbildning, delsom regeringen kommer att föreslå ökad elleroförändrad nivå på anslagen inomvuxenutbildningsområdet och framlägga förslag tillstudiesociala förbättringar för vuxna.Återkommande utbildning är enligt regeringensuppfattning allt viktigare inom alla yrkesområden.Kraven på t.ex. basfärdigheter i form av språkligkompetens och på nya kunskaper ökar. Därför ärdet viktigt att erbjuda vuxna nya ochåterkommande utbildningsmöjligheter. Det ärviktigt för yrkeslivet och för den personligautvecklingen.När det gäller anslagsfrågor på kort sikt vill jagpåminna om att regeringen i sina förslag tilltilläggsbudget I har föreslagit att, motbakgrund av det sysselsättningsläge som råder,öka resurserna för komvux under vårterminen 1992med ytterligare 50 milj.kr. Det motsvararheltidsstudier för 5 000 vuxna eller halvtid fördubbelt så många.Nivån på det finansiella stöd som staten bör ställatill förfogande inom vuxenutbildningsområdetunder kommande år, prövas inom ramen för detbudgetarbete som pågår för närvarande.Beredningen av förslagen från finvuxutredningenpågår också. Jag är naturligtvis inte beredd attinformera om eller ta någon debatt i dessa frågormedan regeringens arbete med dem pågår.I det här sammanhanget vill jag dock passa på attdeklarera att regeringens hållning -- generellt sett --är, att vi i ett ekonomiskt trängt läge i första handmåste satsa på ungdomsutbildningen. Enförbättrad samordning mellan i första hand komvuxoch gymnasieskolan och ett förbättratresursutnyttjande ser jag som denbästa vägen att värna om utbildningsmöjligheternaför vuxna.Anf. 24 ():Fru talman! Jag ber först att få tacka statsrådet försvaret.Anledningen till att jag har ställt mina frågor är attdet bland många finns en stark oro förvuxenutbildningen. Det finns en stark oro för attmoderaternas politik på vuxenutbildningsområdetnu har blivit regeringens. Det finns också en oro föratt de beslutade reformerna skall förfuskasgenom ekonomiska nedskärningar.Moderaterna har ett ansvar för att mångakommuner inte prioriterar vuxenutbildningen. Närmoderaterna har velat skäraned anslagen då följer partiets kommunalpolitikerefter. Det blir en sorts moderat variant av att '' FöljaJohn''. Senast har vi hört att man i Karlstadskommun talar om att skära ned komvux med 20--25 %.Beatrice kunde ha skingrat oron genom attförklara att det inte blir några nedskärningar påvuxenutbildningsområdet. Statsrådet kunde ocksåha sagt ifrån och framhållit att kommunerna skallerbjuda vuxenutbildning på olika nivåer. Det ärsynd att statsrådet inte tog den chansen. Det ärockså synd att hon inte tog chansen att tala med litemera glöd om många vuxnas lust och behov av attlära, deras drömmar om att gå vidare och utvecklas.De vuxenstuderande offrar både fritid och ekonomiför att få den utbildning som de inte fick i sinungdom. Jag tycker att de hade förtjänat att få höraden ansvarige ministern säga att det de gör är en finoch nyttig insats. Inser inte statsrådet attvuxenstuderandes engagemang faktiskt är entillgång för hela vårt samhälle och näringsliv? Nufår de i stället genom svaret höra att regeringen i ettträngt ekonomiskt läge i första hand måste satsa påungdomsutbildningen.Varför skall ni moderater alltid ställa vuxnas behovav utbildning mot ungdomsutbildningen? Varförställer inte behovet avvuxenutbildning mot de miljarder som regeringennu vill ge till de rika? Bara skattesänkningarna förBeatrice Asks regeringskollegor skulle säkert räckatill ett hundratal platser inom vuxenutbildningen.Inser inte statsrådet vilken jämlikhets ochfördelningspolitisk fråga det är att de över 800 000yrkesverksamma som har kortare utbildningar än 9år får tillgång till vuxenutbildning?