prot · GE0967 · 1991-02-20 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:67Onsdagen den 20 februariKl. 9.00--15.201 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 14 februari.2 § Förlängning av riksmötetAnf. 1 har uttalatsig för att skall avslutas den 14 juni.Jag föreslår därför att i enlighet medtalmanskonferensens uttalande förlängs t.o.m.fredagen den 14 juni.Kammaren beslöt att fick pågå t.o.m.fredagen den 14 juni 1991.3 § Utrikespolitisk debattAnf. 2 Utrikesminister ():Herr talman! trygghet som nation, vårtfolks frihet och vårt oberoende beror i hög grad påvår lojalitet mot världssamfundet, på vår trohetmot folkrätten och på ett konsekvent fullföljandeav neutralitetspolitiken.Förra året vid kände vi alla engränslös glädje över att ''misstron viker somdimman '', som i den sista intervju han gav.Perestrojka och glasnost i hadebanat väg för en svindlande snabb frigörelseprocessi . haderämnat inför trycket av människornasfrihetslängtan.I höstas undertecknade alla ESK-staterParisstadgan för ett nytt som en bekräftelsepå att vi, de europeiska folken, äntligen efter såmånga sekler av krig och misstro stod inför en nyera, kännetecknad av fred, frihet ochfolkförsoning.I dag kan vi konstatera att horisonten åter harmörknat. I våra baltiska grannländer har folkenslängtan efter frihet och oberoende mötts medbrutalt våld. I hotararbetslöshetens gissel de länder som frigjort sig frånkommunistdiktaturens förlamning.I omedelbara närhet rasar ett förödandekrig som med all sin ohygglighet bedömdesnödvändigt att utkämpa för att befria ett våldtagetfolk från en hänsynslös angripare, en angripare sominte lät sig bevekas av världssamfundets vädjanden.Gulfkriget är en dramatisk påminnelse om att vieuropéer inte kan bygga vår välfärd och frihet iisolering, bakom murar och vallgravar. Vi måstealltid ha en global dimension i vår politik och medsamma kraft stå upp för fred, demokrati ochfolkrätt också utanför . I en värld därdjungelns lag och den starkes rätt får råda finnsingen trygghet. Fjolårets glädje har förbytts i oro.Vårt folk har fått leva i fred . Vår,regeringens och , uppgift är att även ifortsättningen med kraft och beslutsamhet föra enutrikespolitik som säkerställer trygghet.När jag tillträdde som utrikesminister för drygt femår sedan ställde jag upp tre ledord för den svenskautrikespolitiken: säkerhet, solidaritet ochsamförstånd. Det har, herr talman, odiskutabeltvarit en styrka för att partierna stått enigabakom utrikespolitikens huvudlinjer.De problem och svårigheter vi nu står inför gör detän angelägnare att vi tar mer fasta på det somförenar oss än på det som skiljer oss åt. Det gällervåra förpliktelser att bistå våra baltiskagrannländer, det gäller våra ambitioner att blifullvärdig medlem i EG, det gäller vårt agerande iGulfkrisen och våra ansträngningar att stärka FNoch det gäller -- det får vi aldrig glömma -- vårsolidaritet med tredje världen.Ur fasor föddes drömmen omett nytt , där alla folk levde i fred, frihet ochdemokrati; ett som gav alla sina invånareett hyggligt liv, ett solidariskt medomvärlden.Även om dagens problem kan te sigsvårbemästrade, kanske i vissa fall skrämmande,måste vi se dem i ett längre perspektiv. Vi måste haen vision, en vägledande vision, av det framtidaEuropa. I den visionen hotas inget folks frihet.Demokrati är den enda godtagbara styrelseformen.En ny säkerhetsordning byggd på gemensamsäkerhet har ersatt den bräckliga säkerhet somvilade på militärpakternas rustningar och hotet ommassförstörelse. länder samarbetar medvarandra i olika organisationer och i olika regionerför att lösa gemensamma problem och tillsammansskapa trygghet och välstånd för sina invånare.Solidariskt bistår de ekonomiskt framgångsrikaländerna de mindre lyckligt lottade i vetskap om attderas egen framtid är beroende av att inga nyagränser dras mellan folk och stater i Europa.Solidariskt uppfyller det rika -- hela Europaär rikt globalt sett -- sina förpliktelser mot de fattigaländerna. Den visionen måste styra svenskEuropapolitik . Tillsammansmed alla länder och folk skall vi arbeta föratt förverkliga den.Herr talman! De nordiska folken har levt i fred medvarandra i många generationer. Vi har tillsammanshaft framgång i vår strävan att bevara avspänningeni vår del av under det . Vi harbyggt upp ett samarbete som kan tjäna som förebildpå andra håll i . Vi har under senare årvidgat det politiska samarbetet mellan de nordiskaländerna. Förändringarna i gör det möjligtför oss att gå vidare på den vägen till gagn för ossalla, utan att avvika från den säkerhetspolitiskalinje varje land valt.Herr talman! , och har idemokratisk ordning klart uttalat sin vilja tillsjälvständighet. Det stöder vi helhjärtat, och vikräver att seriösa förhandlingar utan hot och tvånginleds i enlighet med Helsingforsavtalet.Vi har i olika internationella sammanhang, inteminst inom ESK, påtalat och kritiserat det våld somanvändes i . Vi fick i förrgår ett svar frånSovjetunionen, där man säger att de som ärskyldiga till våldsbrotten i kommer attställas inför domstol. Det välkomnar vi.Som grannar med månghundraåriga förbindelsermed har vi svenskar särskildaförpliktelser mot de baltiska republikerna. Bredalager av vårt folk har engagerat sig i att uppfylladem genom samarbete och stöd av olika slag. I denuppgiften står vi enade.Det är i första hand på oss och våra nordiskagrannländer det ankommer att bistå de baltiskarepublikerna att komma med i det europeiskasamarbetet. Det arbetet har den svenskaregeringen inlett genom praktiskt samarbete,närvaro i de baltiska republikerna och stöd för attunderlätta deras kontakter med omvärlden.Tillsammans kan vi i skapa en regionmed fördjupade kontakter, vidgade förbindelseroch växande samarbete inom miljövård, handel,kultur, kommunikationer och turism. Det som engång var en av mest blomstrande regionerkan bli det igen. Vi borde tillsammans bilda ettÖstersjöråd med deltagande av företrädare för allaländer och folk kring för att diskuteraoch stärka detta samarbete.Herr talman! Det råder stor osäkerhet omutvecklingen i . Demokratin hargjort viktiga framsteg, men ser vi allt fleroroande tecken på att demokratiseringen kankomma att avbrytas. Inte heller har man funnitnågra metoder för att ens börja komma till rättamed den allt djupare ekonomiska krisen. Unionensfortbestånd har trängt fram som den viktigastefrågan. Senast kom våld tillanvändning i . Inte bara för allarepubliker och folk i , utan för helaEuropa är det nödvändigt att unionsfrågan löses påfredlig väg.Europa sträcker sig från till , frånIsland till . Ett som gjorde halt vidPolens östgräns, ett från till ,vore ett amputerat och osäkert . Därför ärdet så viktigt att vi bygger ut samarbetet medSovjetunionen och med republikerna och folkendär. På så sätt kan vi gynna demokratiseringen ochnärmandet till det övriga Europa.Övergången från en centralstyrd planekonomi tillmarknadsekonomi i Central- och Östeuropamedför väldiga omställningsproblem.Ekonomierna är bräckliga. På många håll ärmiljöförstörelsen katastrofal. Massarbetslöshethotar, och människorna riskerar att gripas avvanmakt och hopplöshet. Historien har lärt oss attdemokratin då också sätts i fara.I vårt eget intresse, och , måste vi, deekonomiskt framgångsrika västländerna, fortsättavårt solidariska stöd till folken i Central- ochÖsteuropa, så att den utplånade militära ochpolitiska gränsen mellan öst och väst inte ersättsmed en ny, ekonomisk gräns.Den europeiska säkerhets- ochsamarbetskonferensen, ESK, är det viktigasteinstrumentet för att stärka och befästa säkerheteni det nya . Båda de militära supermakternaingår i ESK. Avtalet om konventionell nedrustningi som undertecknades vid toppmötet i november är av historisk betydelse. Det måste nugenomföras fullt ut, och vidare förhandlingar omnedrustning och förtroendeskapande åtgärderfullföljas.I Parisstadgan har alla ESK-stater bekänt sig tilldemokrati och rättsstatens principer. Med sittbreda program för samarbete på olika områden ärESK början till ett konkret förverkligande avvisionen om ett förenat , ett Europakännetecknat av gemensam säkerhet, demokratioch samarbete.Även är av vital betydelse i formandetav det nya . De höga krav Europarådetställer på demokrati och respekt för mänskligarättigheter måste vara normgivande för detframtida . Därför spelar ensådan central roll för reformstaterna i Central- ochÖsteuropa. Medlemskapet i ärbekräftelsen på att demokratiseringen genomförs. har vi den stora glädjen att hälsaTjeckoslovakien välkommet som ny medlem iEuroparådet.Fr.o.m. april innehar ordförandeskapetsåväl i parlamentariska församlingsom i . Det ger oss godamöjligheter att föra arbetet i framåt.ESK och är två av de institutioner sombär upp det nya . Europeiskagemenskaperna, EG, är den tredje. Mycket av detsom vi vill se förverkligat i hela har redanblivit verklighet i EG. Det är fred, demokrati ochekonomiskt framåtskridande. EG fullföljer nuarbetet på den inre marknaden, som skall varagenomförd . Samtidigtbygger EG ut integrationen på sociala och politiskaoch andra områden.De senaste årens omvälvningar i har lett tillatt EG kommit att engagera sig djupare i detalleuropeiska samarbetet. På många områden kanEG bli det nav kring vilket ett vidare europeisktsamarbete kretsar, den kärna kring vilken det byggsupp.Det är i det perspektivet, som en del av våralleuropeiska vision, som vi nu bereder oss attansöka om medlemskap i är också den vision som de framsynta politikerhyste som efter påbörjadeintegrationsarbetet -- en vision som tyvärr snabbtförflyktigades i det kalla kriget.Herr talman! Neutralitetspolitiken -- stödd på ettstarkt och allsidigt totalförsvar -- har varit och ärfortfarande det främsta medlet för att trygga vårfred och säkerhet. Men vad som är förenligt medneutralitetspolitiken avgör vi själva. Näromvärlden förändras, förändras ocksåförutsättningarna för vår fredstida utrikespolitik.För 30 år sedan eller -- i det kallakrigets, kapprustningens och konfrontationenstid -- var ett svenskt medlemskap i medbibehållen neutralitetspolitik bortom alltrovärdighet. har förutsättningarnaförändrats.Vårt välstånd är beroende av att vi intediskrimineras när EGs inre marknad genomförs.Därför är det nödvändigt att fullfölja EES-förhandlingarna mellan EFTA och EG fram till ettavtal så snabbt som möjligt. Det är troligt attförhandlingarna om ett sådant avtal kan slutförasföre sommaren.Det är genom att fullt ut delta i integrationen somvi bäst kan arbeta för demokrati, social välfärd ochekonomiskt framåtskridande i . Därigenomgagnar vi också bäst det svenska folkets intressen.Vi har mycket att erbjuda EG. är ett högtutvecklat industriland. Vår vetenskap ochteknologi har en hög nivå. Vår socialavälfärdspolitik och vår arbetsmarknadspolitik -- attskapa arbetstillfällen i stället för att gearbetslöshetsunderstöd -- vill vi föra vidare i EGsfortsatta arbete.Ett medlemskap i skulle ge oss ökademöjligheter att påverka utvecklingen i --den utveckling som vår egen framtid, vår egentrygghet och vårt eget välstånd är beroende av.Tillsammans med andra kan vi stärka detdemokratiska inflytandet, det sociala ansvaret,jämställdheten mellan kvinnor och män ochlöntagarnas ställning och villkor i ett somblir alltmer ekonomiskt integrerat.Det är önskvärt med politiskt samråd under denprocess som leder fram till en svensk EG-ansökan.Regeringen har därför inbjudit de partier som ärföreträdda i utrikesnämnden att delta i ett sådantsamråd.Herr talman! Det som har gjort att ären fredlig del av världen -- folkförsoning,ekonomiskt samarbete, folkstyre och gemensamsäkerhet -- kan också ge fred ochvälstånd. Mitt under brinnande krig ter sig denvisionen oändligt avlägsen, men vår egeneuropeiska erfarenhet visar att det inte är omöjligt.Irak måste ovillkorligen dra sig tillbaka från Kuwaitoch uppfylla FNs resolutioner. Detta är ickeförhandlingsbart. Men om klart och entydigtutfäster sig att göra det, måste den USA-leddakoalitionen göra det militärt möjligt för att visaatt det menar allvar. Återtåget kan endast skeunder eldupphör.Vi känner inte detaljerna i det initiativ som densovjetiske presidenten tagit. Men tvåpersoner som tagit del av detaljerna, den tyskeutrikesministern och , har betecknat initiativet sompositivt och som erbjudande ett historiskt tillfälleatt undvika ett blodbad. Vi tar från svensk sida förgivet att får tillfälle att ta del avalla detaljer i förslag, och vi tar ocksåför givet att inte startar en markoffensivförrän denna fråga har behandlats i säkerhetsrådet.Sedan FN-medlemmen brutala annekteringav FN-medlemmen upphört, måstevärldssamfundet ta sitt fulla ansvar för att få tillstånd en fredsordning för . Genom sinsnabba reaktion vid angrepp på förrasommaren har FN påtagit sig en aktiv roll iregionen, som FN nu måste fullfölja i fredensintresse.Ingen stabil fred kan åstadkommas utan respekt förfolkens rätt till nationellt självbestämmande ellerutan att varje stats legitima anspråk på säkerheterkänns och tryggas. Det gäller likaväl somIsrael, det gäller folk likaväl som detpalestinska folket.Palestinafrågans lösning är grundläggande förfreden i . snartkvartssekellånga, alltmer brutala ockupation avVästbanken och måste upphöra. Detpalestinska folkets rätt till nationelltsjälvbestämmande och en egen, självständig statmåste erkännas och förverkligas. Dess självklararätt att självt utse sina företrädare måste erkännas.Samtidigt måste rätt att existera inom säkraoch erkända gränser erkännas. Det är dags attIsraels samtliga grannar följer exempeloch sluter fred med Israel.Utan dessa två element -- en palestinsk stat och fredmellan och dess grannar -- är långsiktig fredoch säkerhet i en omöjlighet.Men fred och säkerhet i området fordrar ocksårustningsbegränsning och förtroendeskapandeåtgärder, förhandlingsmekanismer, massivtekonomiskt stöd och nya ekonomiskasamarbetsformer. Den ohämmade vapenexportentill området måste upphöra.Allt detta kan inte åstadkommas med en gång. Detkommer att krävas en lång och tålmodigförhandlingsprocess. Det viktiga är att den kommeri gång efter det att upphörtoch att det sker i FNs regi.Gulfkriget har satt FN på ett avgörande prov.Frågan om FN och säkerhetsrådet skall bestå detprovet avgörs i hög grad av om FN förmår skapabestående fred efter det att kriget slutat.Stödet till FN har alltid varit en hörnsten i svenskutrikespolitik. Varaktig fred och säkerhet kan integrundas på militär styrka. Ingen nation, inte ens demilitära supermakterna, kan i kärnvapenåldernförlita sig på militär överlägsenhet. Alla länders ochfolks trygghet måste vila på gemensam säkerhet ochrespekt för folkrätten.Vårt stöd till FN blir ännu viktigare men också merakrävande, när FN -- som i Gulfkrisen -- blir merhandlingskraftigt och aktivt än det kunnat varatidigare.Vi skall inte förtiga att vi helst hade sett att FNssäkerhetsråd hade behållit ett fastare grepp överGulfkrisen. Men det viktiga är att ta fasta på detpositiva -- på att säkerhetsrådet tagit ansvar för attdess resolutioner åtlyds.FN har börjat fungera så som det ursprungligen vartänkt för att upprätthålla internationell fred ochsäkerhet. Det ankommer på alla FNs medlemmar --bland dem -- att de erfarenheter somovillkorligen måste dras av ,utnyttjas för att stärka och förbättra FNsmöjligheter att uppfylla dennavärldsorganisationens främsta uppgift.Den enighet och den handlingskraft somsäkerhetsrådet har visat i måste iframtiden också gälla genomförandet av andraresolutioner rådet har antagit.Vår trygghet och alla andra folks trygghet ärberoende av ett starkt FN. En av FNs storauppgifter är att bygga för fred -- attbidra till att angripa de stora problem som på långsikt hotar mänsklighetens överlevnad ochutveckling: kärnvapenhotet, miljöförstöringen,världsfattigdomen.Det kräver internationell solidaritet, och det krävervårt solidariska ansvarstagande.Säkerhet och trygghet är odelbara i vår värld. Brottmot folkrätten och de mänskliga rättigheterna iandra delar av världen är ett hot också mot vårsäkerhet. Svält, fattigdom och underutveckling påandra kontinenter hotar också vår trygghet ochvälfärd.Därför är internationell solidaritet inte bara enmoralisk förpliktelse. Det ligger också i vårt egetnationella intresse. Att i ord och handling visainternationell solidaritet är att ta ansvar för Sverigei världen. Insikten om det måste också ifortsättningen bestämma svensk utrikespolitik.Herr talman! Vi befinner oss i ett för vårt folkstrygghet och välstånd viktigt skede. Vi deltar aktivti skapandet av det nya fredliga, demokratiska,enade . Vi bereder oss att söka medlemskapi EG. Vi står inför en period, då en nyvärldsordning kan börja ta form. En nyvärldsordning med FN i centrum. En nyvärldsordning, där folkrätten och inte djungelns lagråder. En ny världsordning, där internationellsolidaritet och inte stormakters egenintressen styr.Sveriges möjligheter att bidra till denna väldigauppgift blir större, om det råder samförstånd kringvår utrikespolitik. Genom samförstånd tar viansvar för vårt land och gagnar bäst vårt folkstrygghet och välstånd.Anf. 3 ():Herr talman! Jag vill ha ett klarläggande av vadsom egentligen gäller här. Dessa debatter har alltid,så långt tillbaka som jag har kunnat följa dem iprotokollet, , handlat om attregeringen har givits möjlighet att avge enutrikespolitisk deklaration. Debatten har inlettsmed denna, och den har delgetts oppositionen iförväg. Oppositionens talesmän, vilka de nu harvarit, har utformat sina anföranden medutgångspunkt i regeringens deklaration.Så har det varit, och det har varit bra. Så skall detvara, och så trodde jag att det var. Men när man välkommer hit finner man att utrikesministern väljer --eller är beordrad, vad vet jag -- att läsa upp ett heltannat allmänt anförande. Det får han gärna göra,men då skall debattordningen se helt annorlundaut.Man kan undra varför vi har fått ett dokument ettdygn i förväg, om inte för att kunna utforma våraanföranden med utgångspunkt från detta ställs härinför en grundläggande oklarhet. Vad är detegentligen som är utrikesdeklarationen just nu?Vilken deklaration om utrikespolitiken är det somregeringen avgett? Jag har utformat ett svar och haren del synpunkter på formuleringarna i det pappersom delgavs mig i går och som är delat på bänkarnamen icke uppläst för protokollet. Jag har helt andrasynpunkter på formuleringarna i det anförande somutrikesministern just har läst upp. En av minaassistenter har varit vänlig nog att hämta ner detfrån pressläktaren, så att jag har möjlighet att tittapå formuleringarna. Jag skulle vilja veta vad det ärvi diskuterar för att kunna veta vilket anförande jagskall hålla.Anf. 4 TALMANNEN:Jag vill med anledning av inledande orderinra om att dagens debatt följerriksdagsordningens bestämmelser. Jag har på etttidigt stadium försökt att få till stånd enöverenskommelse mellan partierna om en merakoncentrerad uppläggning av debatten med bl.a.kortare inledningsanföranden. Då två partiermotsatte sig detta återstod enligt min uppfattningendast möjligheten att fullt ut följa debattreglernasom finns i riksdagsordningen. Detta var också ettav de två alternativ som diskuterades med de sexpartiföreträdarna i talmanskonferensen.Att utrikesministern inleder utrikesdebatten står iöverensstämmelse med en sedan många åretablerad praxis. Utrikesministern avgör på egenhand hur han vill inleda debatten. Någon skyldighetatt läsa upp en i förväg skriven deklarationföreligger inte. Jag har funnit det lämpligt att infördagens debatt, på utrikesministerns önskan, påledamöternas bänkar dela ut dokumentet omregeringens syn på utrikespolitiken. Dettadokument kommer inte att tas in i protokollet.Anf. 5 ():Herr talman! Ja, så är det, men det besvarar inteden grundläggande frågan om vilket dokument vidiskuterar . Diskuterar vi det dokument somdelats ut eller diskuterar vi det anförande somutrikesministern har läst upp? (Utrikesministern, inpass: Båda. )Då har talmannen lyckats med prestationen attförsätta oss i den situationen att vi skall diskuteratvå helt olika dokument . Det är intealldeles lätt.Jag tycker personligen att utrikespolitik ärnågonting som kräver en viss stringens ihanteringen. Det innebär att vi noggrant tittar påformuleringar och att vi diskuterar dessaformuleringar. I detta fall är det plötsligt olikadokument med olika formuleringar. olika formuleringar i de bägge dokumentenom en palestinsk stat, det föreligger olikaformuleringar när det gäller villkoren föreldupphör i konflikten i och detföreligger nyansskillnader i den viktiga frågan omprövningen av säkerhetspolitikens förenlighet medett EG-medlemskap.Jag vill inte nu anklaga utrikesministern för enallmän förflackning av den utrikespolitiskahanteringen. Det skall jag göra i de fall skälföreligger för detta, men det är oprecist och oklartvad den utrikespolitiska debatten egentligenhandlar om. Jag noterar talmannens förklaring, ochutrikesministern har säkert sin version av detinträffade. Jag vill bara konstatera att så här får detinte gå till. Så här får det inte gå till med hänsyn tillvår utrikespolitik och den debattordning somfaktiskt gällt. Samma debattordning har gällt idecennier, såvitt jag vet, och det finns vittnen somkan intyga detta. Det är möjligt att det har varit felpå den, men då skall vi i förväg informerasordentligt om vad som gäller.Anf. 6 TALMANNEN:Jag vill nu erinra om att utrikesministern har hållitsitt inledningsanförande, att det på ledamöternasbänkar utdelade dokumentet inte kommer att tas ini protokollet och att nu har erhållit ordetför ett anförande. 7 ():Herr talman! Jag tvingas då konstatera att jag hadetänkt att säga att den utrikespolitik som återfinns iutrikesdeklarationen kan räkna med ett brett stöd.Jag hade tänkt säga detta med utgångspunkt i attjag hade tittat på formuleringarna, men iutrikesministerns anförande finns andra inslag somgör att jag inte på samma sätt är beredd att kommamed detta uttalande. Jag tycker att det iregeringsdeklarationen, litet i motsats tillanförandet, finns formuleringar om synen påkonflikten i som jag har anledningatt ansluta mig till. Det är en konflikt som bara kanlösas genom att helt och fullt accepterar FNssäkerhetsråds olika resolutioner om ett omedelbartoch villkorslöst tillbakadragande från Kuwait.Världsamfundet får aldrig acceptera att aggressionlönar sig, och därför är det av största vikt attsamtliga de territoriella, politiska och andra kravsom rest efter invasionen den 2augusti entydigt tillbakavisas.I övrigt, herr talman, har jag inte förmågan attsnabbt göra en granskning av de nyanser som finnsi de olika texterna, så jag bortser från detta.Herr talman! Jag har under de senaste årensutrikesdebatter haft anledning attkritisera regeringen för en viss kortsiktighet och enviss senfärdighet i inställningen till den storaeuropeiska omvandlingen. Men har jaghaft anledning att konstatera att politiken eftermånga ''om'' och ''men'' dock rört sig i rätt riktning.Under de senaste åren har scenväxlingarna i vårEuropa-politik varit lika snabba som de har varitdramatiska. Det framgår inte minst för den somläser fjolårets utrikesdeklaration. Då hade vi ensådan som man kan ta del av i kammarensprotokoll.Då ville regeringen inte använda ordetsjälvständighet när utvecklingen i , Lettlandoch diskuterades. Då målades densovjetiska politiken i de ljusaste färger. Då föreföllTysklands återförening fortfarande avlägsen. Dåvar svenskt medlemskap i alls icke aktuellt.I dagens deklaration -- den som ligger påbänkarna -- ter sig mycket annorlunda. ärregeringen beredd till ett klart stöd till ,och självständighet. Nunyanseras den tidigare bilden av den sovjetiskapolitiken. är underborgerlig ledning ett faktum. har regeringenaccepterat att vi strävar efter ett svensktmedlemskap i samtliga dessa punkter rör det sig omförändringar som är av stor långsiktig betydelse förvårt land och för vår utrikespolitik.Den stora utrikespolitiska omsvängningen under1990 gällde inställningen till svenskt medlemskap iEG.