prot · GE09124 · 1991-06-03 00:00:00 — Det ger ocksåen viss möjlighet för att få utrymme försin utveckling. Det ställer störst krav på rikaindustriländer. De allra största kraven ställs på demsom släpper ut mest och har sämst miljöpolitik. Detinnebär också att man får de mestkostnadseffektiva insatserna och kan hitta ennyckel till uppgörelser i många svåra frågor.Detta är tydligt när det gäller klimatfrågan. Det vardär som det var möjligt att hitta en gemensamståndpunkt. Det var på vägnar som jagpersonligen, , dagen föremiljökonferensen vid de gemensammaöverläggningarna mellan EGs och EFTAsmiljöministrar lade fram vår ståndpunkt. Denbygger på att man gör ett gemensamt åtagande sominnebär att hela skall klara att närmasig vad som kan kallas kritiska belastningsgränserför klimatet. Det kommer att ta flera decennier.Det var också Brundtlandskommissionensrekommendation. Men man får olika åtaganden.England, och som har utsläpp perperson och år får andra åtaganden än somhar och eller som har 0,5 ton.Det är där vi har kunnat hjälpa till att förlösaförhandlingarna. Det var oerhört viktigt att helaVästeuropa, som svarar för av världensklimatpåverkan när det gäller koldixidutsläpp,kunde enas om en gemensam linje gentemot de tvåandra stora ekonomierna, och , somtillsammans svarar för . 17 plus 33 blir 50, somkammarens ledamöter lätt kan räkna ut. Vi har intedessa länder med oss . För att vi skall kunnavara framgångsrika är det oerhört viktigt att dekommer med.Det är också oerhört viktigt att vi -- som densvenska regeringen nu redovisar för --har en strategi för hur vi skall hantera samtligamiljöpåverkande gaser. kunde i början pååret i en studie visa att på detta områdeligger före samtliga andra länder. Vi har minskatvåra koldioxidutsläpp . Vi ligger därmedväsentligt under andra industriländer. Vi liggerockså främst när det gäller avvecklingen av CFC.Utöver det vi redan gjort kommer vi, med denstrategi som regeringen redovisar för , attunder 90-talet kunna halvera vår miljöpåverkan.Det är ett mycket hedervärt åtagande som vi haranledning att känna stolthet över.OECD och EG är naturligtvis nyckelorganisationernär det gäller att klara de rika ländernas särskildaansvar och åtaganden. Det är dessa länder somskall göra åtagandena och stå förteknikutvecklingen och resursöverföringen. Det ärett skäl till att vi alltmer intensivt arbetar i dessaorganisationer. Ett annat skäl är den betydelse somvarorna, de många små diffusa utsläppen, har fåttför miljöproblemen. Miljöproblemen passerargränserna inte bara med luft och vatten, utan ävenmed varuströmmarna. Det är, för att ta ett tydligtexempel, viktigare både för och Europavad 350 miljoner kan göra tillsammans -- de somfinns i EG och EFTA-länderna -- än vad vi som är8,5 miljoner ensamma kan göra. För att driva pådet arbetet är då EG ett nyckelforum.Den svenska strategin är att vi skall finnas med därför att driva på. Vi skall ställa tuffa krav och försökafå EG med på dessa krav. Vi skall välja en väg förharmonisering som stegvis går mot en högre nivå.Denna nivå skall bli gemensam först när vi nåttvarandra på den högre nivån. Vi har varit mycketframgångsrika i det arbetet. EGsmiljökommissionär föreslognyligen att EGs miljödirektiv eller normer skallutarbetas i två steg. Den första nivån utgörs av denexisterande bästa tekniken. Den andra nivåninnebär framtida teknik. Till detta kopplas någonform av ekonomiska styrmedel för den högre nivån.Detta förslag tycker vi är mycket tilltalande dels föratt den grundläggande nivån kommer att krävas avalla -- även de ovilliga måste klara detta för att fåtillgång till marknaden --, dels för att förslaget gerutrymme för att gå längre och driva på den tekniskautvecklingen. På så sätt kan en framtidaobligatorisk högre nivå förberedas. Detta är vårstrategi. Det är t.ex. det som ligger bakom detförslag om miljöklasser för fordon som kammarennu skall ta ställning till.Jag har själv den erfarenheten att miljösamarbeteti EG kommer att vara till stor nytta förmiljöskyddet i hela . Utvecklingen är förnärvarande väldigt dynamisk. Det styrks av våraerfarenheter av EEC-förhandlingarna, som vi istort sett nu klarat ut. Vi kommer inte att tvingassänka våra ambitioner. Det vet vi redan, för det harvi förhandlat klart om. Vi har varit framgångsrikapå speciellt två områden. Vi kommer, det är minövertygelse, att kunna få med EG på att taytterligare ett steg . Det står ipropositionen. Det andra gäller kemikaliefrågorna.Vi behöver på det området inte på någon punktsänka våra ambitioner. Vi har däremot blivit direktombedda av EG att hjälpa dem att förbättra sittkemikaliedirektiv. En särskild arbetsgrupp arbetarför närvarande med dessa frågor. Arbetsgruppen ärgemensam för EG och . Det är mycketunikt.För hade vi ett EG--EFTA-seminarium. Vi gick där i detalj igenom hur manskulle se på olika problem på detta område. Vi troratt vi genom att driva frågorna på detta sätt kanspela en viktig roll i det fortsatta arbetet.Det är inte bara miljösituation som vi ettnära samarbete med EG kan påverka. Vi kangenom gemensamma strategier påverka detinternationella förhandlingsarbetet . Detvar precis det som hände i Bergen , påCFC-förhandlingarna i ochpå klimatkonferensen i i november.Ett sådant aktivt samarbete har vi också när detgäller att ge stöd och hjälp till Öst- ochCentraleuropa. Den nya öppenheten har juavslöjat en förfärande situation i dessa länder. Jagtänker inte ägna mig åt så billiga saker som attskylla allt det på kommunismen. Visocialdemokrater underkänner faktiskt bådekommunismen och kapitalismen när det gäller attklara ut miljöproblemen. Ett resonemang kringdessa frågor finns som en mycket viktig del med ivårt nya partiprogram. Vi tror att man måste sökaen annan lösning, en lösning som sätter människanoch miljön före både statsnyttan och marknaden.Det är det bidraget som vi tror att vi har att kommamed både i , och , och påvärldsscenen. Vi tror, i all ödmjukhet, att det ärnågot mycket fint att komma med. Det betyder attbesluten i dessa avgörande frågor om hurgemensamma resurser används skall fattas avmänniskorna själva och av deras valdarepresentanter. Ett av de starkaste argument jagkänner till för det vi ibland brukar tala om somekonomisk demokrati är just resurshushållningenoch omsorgen om miljön.Vi har också i det arbetet varit pådrivande, somkammarens ledamöter vet. Ett exempel är att vikallade dem till konferens om miljö somhölls i . Det arbetet harnu framskridit långt. Alla länder har redovisat sinanationella program. Arbetet med det gemensammaaktionsprogrammet pågår, och det kommer ibörjan av att hållas ett miljöministermötedär detta aktionsprogram skall läggas fast. Arbetetskall vara i gång , i enlighet med deåtaganden som gjordes i . Det som ärintressant med åtagandet är att det just utgår frånmål som är klart och kompromisslöst relaterade tillhälsan och miljön.Vi kommer också att hålla ett alleuropeisktmiljöministermöte i . Det ärförsta gången i mitt liv som jag lämnar enmidsommarafton, men jag tycker att detta är såviktigt att jag gärna gör det. Där kommer Europasalla miljöministrar, inkl. EGs, att träffas för attdiskutera hur solidariska stöd tillåteruppbyggnaden och miljöarbetet i Östeuropaskall kunna ske. Inte minst skall vi diskutera hurekonomiska resurser skall kunna kanaliseras såeffektivt som möjligt.Karl får kalla det en ''fond'' eller vadhan vill, men det viktiga är ju att vi får resurser tilldetta angelägna arbete. Vi har både i samband medÖstersjöarbetet och inför lyckatsintressera de stora ,internationella finansinstitutenatt direkt ge sig in i projekten. Vi har lyckatsmobilisera EG till att säga att det är önskvärt att såmycket som möjligt av den europeiskautvecklingsbankens resurser används förmiljöinsatser i . Jag tycker då att vi hargjort ett gott arbete när det gäller att uppfylla deönskemål som även denna riksdag har framfört idenna väldigt angelägna fråga.Samarbetet för miljön, som blir allt viktigare iEuropa, har dessutom på ett verksamt sätt kunnatbidra till att stödja de krafter som arbetar för frihetoch demokrati i . Det har t.ex. genom ettmödosamt förhandlingsarbete varit möjligt att setill att de baltiska staterna nu deltar iÖstersjösamarbetet. Det gjorde de vid det mötesom hölls i . Jag tror att vi kommeratt lyckas också med Pragmötet.Jag hade svårt att förstå när kritik mot att propositionen bestod avmassor av fragmentariserade förslag där man intekunde se mönstret. Om det är något som ärpåtagligt i den här propositionen om en godlivsmiljö, är det att den ställer sig principiellt ochkompromisslöst på ekologins grund, på hälsans ochmiljöns grund. Den innebär att man lägger fastnågra oerhört viktiga principer och att man ocksåvisar hur dessa skall genomföras -- det är därför vihar med alla de konkreta förslagen. Där redovisashur vi skall gå från reparerande till förebyggandearbete, hur vi skall bära oss åt för att från börjanställa de rätta kraven, hur vi från början skallutforma produktion, infrastruktur och livsstil pårätt sätt så att de blir rena och resurshushållande,hur vi går från krav på bevis för att något är farligttill den s.k. försiktighetsprincipen ochsubstitutionsprincipen samt den omvändabevisbördan.Förslaget om myggmedlen är ingen liten fråga isammanhanget. Det är ett exempel på att enmyndighet tillämpar denna princip gentemot storamultinationella kemiföretag. Då får dessa företagvara så goda att bevisa att deras produkt är ofarlig.Men de har inte lyckats med det. Det gäller då attmed användning av substitutionsprincipen se till attprodukten blir ofarlig. Vi skall väl tycka att det ärbra att myndigheterna vågar ta striden med de storaindustrijättar som säljer sina produkter på densvenska marknaden. Det lilla exemplet är intebetydelselöst när det gäller att stå fast vidtillämpningen av en mycket viktig princip gentemotmycket starka intressen; det är nämligen vad dethandlar om.Vi går också från utsläppsmål till och klara tydligahälso- och miljömål, vilket i propositionensgrundformulering uttrycks med orden: Delångsiktiga målen i miljöpolitiken är att skyddamänniskors hälsa, bevara den biologiskamångfalden, hushålla med uttaget av naturresurserså att de kan utnyttjas långsiktigt samt att skyddanatur och kulturlandskap.Detta tillämpas sedan på samhällslivets allaområden. Jag skall inte nu gå igenom dem ett förett, men jag skall ta upp ett område som är mycketviktigt och som jag vet att utskottet också har lagtned mycket arbete på, nämligen omställningen avde areella näringarna och naturvården. Liksom påandra områden har vi på detta nu ställt upp klaramiljömål för omställningen. Vi har sedan vi komtillbaka i regeringsställning också tillförtnaturvården betydande resurser, t.ex. vad gälleranslag för inköp av mark för naturvård. Detanslaget låg stilla under hela den borgerligaregeringsperioden, . Sedan1982 har den mark som skyddas som naturreservatutökats från 8 000 till . Vi har tillfört pengar förlandskapsvård, för vård av hotade arter ochkulturminnen och för restaurering avHornborgasjön.Men det arbete vi inledde 1985 med en inventeringav hur mycket urskog som behöver skyddas för attvi skall kunna bevara den biologiska mångfaldenhar ju visat på större behov än dem vi från börjanräknade med. Det initiativ den socialdemokratiskautskottsgruppen har tagit för att ytterligare stärkadetta anslag till 140 milj. kr. Jag tycker emellertid att vi måste vara såärliga mot varandra att vi erkänner att vi viastatsbudgeten aldrig kommer att komma i närhetenav målet om att säkerställa den biologiskamångfalden och att vi därför måste kräva ett störreansvar av markägarna och de areella näringarna.I processindustrin är det numera en även i lagsjälvklar princip att utövaren skall tåla deinskränkningar som miljöskyddet kräver. har vikommit till en punkt då en sådan princip måstegälla även naturvården och den biologiskamångfalden. Utskottets uttalande på den härpunkten stämmer också väl överens med vad somsägs i propositionen om målen för politiken och degrundläggande principerna liksom med beslut vifattade på vår partikongress i höstas.Hur viktiga delar av dessa målsättningar skallförverkligas skall nu diskuteras i den skogspolitiskautredningen, i miljölagstiftningskommittén ochäven i den uppföljning som skall göras av denlivsmedelspolitiska omställningen. Andra frågorbehöver däremot diskuteras ytterligare, ochregeringen kommer därför atttillsätta en interdepartemental arbetsgrupp somskall utreda hur principen om ett ökatkostnadsansvar kan få större tillämpning inom deareella näringarna. Utredningens uppdraginkluderar också en översyn av reglerna förintrångsersättning i samband med att pågåendemarkanvändning försvåras till följd av en ökadnaturvårdshänsyn. Detta arbete skall vara klartföre utgången av detta år. Vi tar oss alltså an detuppdrag som ger oss med stor snabbhet.Herr talman! Jag har stor respekt för andra partiersambitioner. Det är nämligen ovedersägligen så attden allmänna ambitionsnivån har höjtshögst väsentligt. Men jag känner ändå en mycketstor oro inför tillträdandet av en borgerlig regering,ledd av högeralliansen med somstörsta parti och tokhögern som stödparti.Den sista punkten har inte diskuterats mycket, menjag menar att man inte kommer runt den, eftersomen eventuell borgerlig regering blir beroende av Nydemokrati. Ny demokrati värvar sina röster attvädja till det allra sämsta hos människor, vilket ären helt oanständig politik i fråga om miljön. Partietvädjar nämligen till människors vilja att slippa varamed om de åtaganden och uppoffringar som krävsför vår miljö.När högeralliansen, dvs. ochfolkpartiet, redovisade sin vision av hurSverige skall rivstartas nämndes knappt miljön.Den fanns inte med mer än i en bisats iprogrammet. I stället är det de hårda, krassa,ekonomiska frågorna som dominerar. Förhögeralliansen är det plånboksfrågorna ochegoismen som styr, det kommer man inte ifrån, ochdet kommer att påverka också miljöpolitiken. Detgör m orolig, eftersom jag vet att svenska folket villnågot annat.Vi är beredda att slåss för attmiljöfrågorna skall få vara viktiga också i svåra ochdåliga tider. Det finns här faktiskt en skilnad. Närvi socialdemokrater redovisar vår politik -- vare sigdet handlar om krisprogram eller vår vision ivalplattformen om vår uppgift -- ärkampen för en god livsmiljö en av politikens femhuvudfrågor tillsammans med rätten till arbete, densociala välfärden, en stark ekonomi och deninternationella solidariteten. Vi vill kunna fortsättaatt driva politiken på den grunden, därmiljöfrågorna är en av våra absolut avgörandeframtidsfrågor, den som skall finnas med i goda ochdåliga tider.Anf. 31 () replik:Herr talman! Om jag hade varit jag inte ha tagit upp frågan om de areellanäringarnas omställning i samband med den härdebatten. Vi får om anledning att här ikammaren återkomm t.frågan omodlingslandskapet, så vi kan ta den debatten då.När det gäller intrångsersättningen blev jag litetorolig över vad miljöministern sade om eninterdepartmental utredning. Jag vill frånmiljöministern få bekräftat att regeringen är innepå samma linje som jordbruksutskottets majoritet,nämligen att det inte handlar om att frångågrunderna i 1987års beslut om intrångsersättning,utan att det handlar om att diskutera vilkaskyldigheter en markägare har under pågåendemarkanvändning. Detta vill jag säga -- innan jagglömmer bort det -- med anledning av vad BirgittaDahl sade i slutet av sitt anförande.Låt mig nu börja från början. börjadesitt anförande på ett sätt som jag gillade. Mot slutetav anförandet hade hon en kommentar om hänsyntill människa och miljö i stället för statsnytta ellersocialism och marknad, vilket jag egentligen ocksågillar. Det låter nästan som mitt försök tillbeskrivning av ekohumanismen. Utifrån dettaskulle vi kanske kunna bli ense.Så finns det en del andra saker. Bl.a. sade BirgittaDahl att tonen i mitt anförande var tråkig. Jag ärlite ledsen över att det var nödvändigt att ha ensådan ton. Arbetsbördan är en sak, och jag har inteklagat över att det är jobbigt; det får man ta på sigom man går in i den här situationen. Bekymret ärdäremot att vi har fått för mycket att göra och förmånga frågor att ta ställning till på . Detär en ny erfarenhet, och kanske skall vi lära av den.Jag är tacksam för kommentaren om att vi kanskeskall ha det på ett annat sätt när vi väl har lärt ossordentligt. Förra gången gick det bättre, men denhär gången kände vi på oss att vi inte nådde detresultat vi var ute efter. Jag har också tagit uppfrågan om vi gör rätt. Jag vill gärna upprepa denfråga jag ställde inledningsvis: Hardetaljrikedomen och teknokratiseringen blivit såstor att detta döljer dramatiken imiljöförändringarna? Jag har sagt attmiljöpropositionen är ett exempel på ett ambitiöstoch detaljerat men även fragmentariskt arbete. Jaghar alltså även sagt ambitiöst. Frågan är bara om viklarar av att arbeta på det här sättet eller om vimåste ta tag i problemen mera från grunden. Jagtror att det blir nödvändigt att dela upp debattenom miljöfrågorna, så att de finns med oss i hela detpolitiska arbetet året runt i riksdagen.Anf. 32 () replik:Herr talman! och folkpartietförsöker skapa en politik för högre tillväxt, och denlär nog behövas. I socialdemokraternas politiskaredovisning står det: Skallmiljöförstöringen kunna hejdas krävs det att viavsätter en stor del av den ekonomiska tillväxtenunder 90-talet för en förbättrad miljö.Det är säkert riktigt, men socialdemokraternaspolitik har faktiskt lett till en försvagad ekonomiskaktivitet. Den ekonomiska utvecklingen i Sverigeär i jämförelse med omvärldens utvecklingalarmerande svag. Tillväxten har minskat under desenaste åren, och prognoserna är oroväckande. Dethär är ingen svartmålning av . Det ärsanningen, den direkta effekten avsocialdemokratisk politik. Därför kan man säga attsocialdemokraterna försvårar miljöarbetet. Det ärsjälvklart att utrymmet för miljöinvesteringarminskar när tillväxten minskar. Närsocialdemokraterna därför säger att de vill avsättaen stor del av tillväxten för miljöinsatser och detinte finns någon tillväxt, är det klart att läget ärallvarligt.Birgitta sade att vi svenskar har en starkkänsla för naturen. Det håller jag med om, det harvi. Men jag skulle tro att känslan för naturen ärmycket starkt kopplad till vårt äganderättsbegrepp.Jag hänvisar till citatet av och denoerhört starka koppling som det i finnsmellan äganderätt och känsla för naturen. Jag seringreppet mot äganderätten som utomordentligtallvarligt just med tanke på skyddet av naturen. Jagtror att det blir en effekt helt motsatt den avsedda.Till slut skulle jag vilja säga att inte längreär ett föredöme på klimatvårdsområdet. Närriksdagen 1988 fattade beslutet om ett koldioxidtakväckte det internationellt intresse. Det var inte förinte som sade att det vorehögst olyckligt om rev upp sittkoldioxidbeslut. Om som är ett rikt landinte klarar miljömålet, förlorar vi en verkligförebild, sade han. Att vara stark i internationellaförhandlingar förutsätter faktiskt att man har enegen stark position och den positionen lämnar visannolikt . Detta är, enligt min mening,utomordentligt illa inför de möten som kommer attäga rum de närmaste dagarna.Anf. 33 ()replik:Herr talman! Jag tycker att det är mycketglädjande att miljöministern visar ett så stortengagemang för de internationella frågorna påmiljöområdet. Jag hoppas verkligen att vidBrasilien-mötet agerar mycket kraftfullt för attförändra miljösituationen i världen. Jag läste justStrongs uttalande i samband med besöket i Sverige:Varje människa i västvärlden måste se sig själv somen säkerhetsrisk. Vår slösaktiga ochresurskrävande livsstil är ett hot mot hela jordensmiljö. -- Just detta blev inte särskilt mycket belystav miljöministern när hon talade om just denkommande . Det verkar somom vi skulle kunna fortsätta på samma sätt somtidigare. Jag känner att det måste bli en annansatsning, där självtillitsbegreppet finns med både ii-världen och i u-världen. Jordens resurser måstefördelas på ett helt annat sätt än , om vi överhuvud taget skall kunna klara de globalaproblemen.Sedan till den areella näringen och den nuvarandesvenska jordbrukspolitiken. Jag känner storosäkerhet om huruvida miljömålet har blivit vaddet borde ha blivit. Våtmarksrestaureringen ärnaturligtvis en satsning som måste stimuleras,eftersom den är viktig i sammanhanget. Risken ärfaktiskt att vi planterar igen mycket av devärdefulla ängsmarkerna, där det finns ett riktbiotopliv som bör bevaras.En internationell fråga är regnskogsskyddet.Vidare har vi skyddet för våra fjällnära skogar.Dessa frågor bör också tas upp. Jag skulle vilja vetahur miljöministern ser på just vårafjällnära skogar. Vi tycker inte att dessa skogar iden proposition som behandlats i har fåttdet skydd som de förtjänar.Anf. 34 () replik:Herr talman! Miljöministern inledde med attanspela på en olustig ton i debatten. Jag tror attdetta litet grand är uttryck för den trötthet som vikänner vid under ett hårt belastatriksdagsår. Som jag framhöll ärpropositionsanhopningen under årets vårriksdagväl närmast unik. Jag erinrar mig att jag en gång itiden inledde min bana i medatt litet uppkäftigt fråga om hanavsåg att genom en bättre planering av regeringensarbete undvika den propositionsanhopning somriksdagen då drabbades av. konstaterar jag attdet faktiskt inte har blivit bättre.Frågan när den svenska nationalrapportenpresenteras besvarade genom att sägaatt den kommer . Detta bekräftar ju vadjag sade i mitt inledningsanförande, nämligen attriksdagens miljödebatt kommer litet grand påmellanhand. Rapporten hade naturligtvis ocksåvarit ett värdefullt dokument som utgångspunkt fördagens debatt.Sedan vill jag tacka för en utomordentligt bralägesrapport om arbete inte minst när detgäller de internationella klimatfrågorna och detövriga konventionsarbetet inför Rio-konferensen1992. Det här bekräftar att den klimatstrategi somingår i energiöverenskommelsen mellansocialdemokraterna, liberalerna ochcenterpartiet är väl underbyggd. Beträffandepåståendet att vi inte klarar koldioxidmålet, vilketmoderaterna ofta återkommer till, kan man säga attvi klarar koldioxidmålet om vi väljer det basår sommoderaterna har valt. Men det är inte lika säkert attdet går bra, om vi väljer i stället för1987. Detta visar vilka små marginaler som dethandlar om. De siffror som man använder när detgäller koldioxidutsläpp är behäftade med storosäkerhet. är de intetemperaturkorrigerade, och därför blir de ocksåosäkra. Väljer vi 1987 som basår tror jag att vi hargoda möjligheter att hålla oss under den nivån framtill . Den nationella ambitionen måstevara just den.Birgitta talade om initiativet av s-gruppen iutskottet att plussa på 60 milj.kr. Det varmotiveringen som var ett s-initiativ, medananslagsbeslutet faktiskt var ett bifall till bl.a.folkpartiet liberalernas partimotion om plus 60milj.kr.När det gäller oron för m--fp-överenskommelsenvill jag framhålla att den inte avser miljöfrågorna.Plattformen kommer att skapa en ekonomisktillväxt som ger utrymme för en mer offensivmiljöpolitik.Anf. 35 () replik:Herr talman! Miljöministern inledde med envacker dikt som bl.a. handlade om att gräsetluktade så gott att man ville äta det. Jag hoppas attvi inte skall förväxla detta med att bita i gräset,vilket vi definitivt inte har för avsikt att göra när detgäller miljöambitioner.Miljöministern yttrade många vackra ord och hademånga synpunkter som jag delar; behovet av högaambitioner avseende det globala arbetet ochnödvändigheten av att skapa en motvikt motvärldsgiganterna och , som ständigtframträder som bromsklossar när det gäller deinternationella miljöambitionerna. Det jag intetyckte om var den attityd av självgodhet som jagtyckte präglade miljöministerns anförande. Närman lyssnade kunde man nästan få känslan av attdet bara var att slå sig till ro, för regeringen harredan gjort allt som kan göras. I denna den bästa avvärldar går allt åt rätt håll. Då får man nypa sig iarmen, tänkta efter och inse att problemen äroerhörda och att vi i verkligheten faktiskt ännu intehar vänt utvecklingen.