prot · GF0912 · 1991-10-17 00:00:00 — Det finns nämligen bland ossstora kulturella och ekonomiska skillnader somspelar en större roll än vad vi vill låtsas om.Jag har funderat litet över om det på ett enkelt sättgår att se under vilken eller vilka perioder iuppväxten som riskerna för barn är som störst attinte bli hörda eller att inte bli sedda av oss som finnsrunt omkring. Jag vill här ta upp en viktig del av detskyddsnät som samhället skall representera.När ett barn upplever sina allra första levnadsår,finns det ett socialt nätverk via barnavårdscentral,dagisverksamhet, dagmamma eller andrakontaktpersoner som gör att problem i familjerupptäcks ganska snabbt. Jag tänker på incest ellerpå barn som inte får den omsorg och omvårdnadsom de behöver på grund av föräldrars omognad,missbruk eller andra problem. Förmodligen ärskyddsnätet här ändå ganska grovmaskigt, så då jagsäger att det fungerar relativt bra, menar jag inte attdet fungerar tillräckligt bra.En annan grupp barn och ungdomar är de som viaegna problem eller eget missbruk eller kriminalitetblir uppmärksammade av skola, polis, socialtjänsteller föreningsledare. För dem finns också ettnågorlunda bra skyddsnät, men tyvärr ettskyddsnät som också det släpper igenom alltförmånga människor.Vi vet alla om de här barnen, och vi serungdomarna runt omkring oss. I bland tycker visynd om dem, och ibland så förskräcks vi eller blirrent av rädda. Vi gör en del för att minska riskernaför utslagning, men vi kunde göra så mycket mer.För mig som är ung är det viktigt att vi inte blundarför problemen, utan att vi faktiskt konstaterar attde finns.De barn som jag vill lyfta fram alldeles extra är desom alltför ofta hamnar i skymundan och som påmånga områden i samhället har blivit så gott somosynliga. Det handlar om de barn som är mittemellan dagiset och tonårens aktiva uteliv,nämligen de som är mellan 5 och 13 år.Efter att ha talat med hemma ochsocialstyrelsen vet jag att båda saknar en hel delkunskap då det gäller just den här åldersgruppen.Utan att överdriva kan man säga att det finns ettstort antal glömda barn som förmodligen leverunder ganska dåliga förhållanden utifrån våraperspektiv. Incest upphör inte och föräldrar nykrarinte till då barnen är i precis den här åldern, för attsedan när barnen har blivit tonåringar återgå tillmissbruket.Inom menar man därför att det i ett stort behov av insatser för just de härbarnen. Men när problemen ännu inte är så tydligaeller så påtagliga, och inte heller besvärande förandra, väntar man helt enkelt med insatserna tillsproblemen är mer utåtriktade. Det är dumt,eftersom problemen då självklart är mycket störreän vad de var till en början.Jag undrar om vi skall koncentrera oss på s.k.ambulansutryckningar, eller om vi skall se livet i etthelhetsperspektiv där det förebyggande arbetetspelar en större roll. Jag undrar också vad somhänder med alla barn och ungdomar som ensammagår och lider, de som kanske redan i 10--åldertagit över modersrollen i familjen, eller de somsjälva tagit på sig skulden för incest.Därför tyckte jag att det var mycket bra då kds ivalrörelsen talade mycket om de 100 000alkoholistbarnen. De utgör en viktig grupp. Jagtror också att kds fick en hel del röster tack vare lyfte fram den här frågan.Nu är kds i regeringsställning, och då förväntar jagmig också att kds väljare tillsammans med alla ossandra, som också tycker att den här frågan ärviktig, skall få se konkreta insatser och riktad hjälpjust mot de här barnen.Bristen på information från regeringen omdetta gör mig litet orolig, och jag kan inte låta bliatt fundera över om det endast var ett bradragplåster att plocka fram i en viktig valrörelse.Men jag hoppas verkligen att kds sättermänniskovärdet mycket högre än så. Minaförhoppningar är att regeringen under vinternsätter sig ner och ordentligt inventerar vilkainsatser som görs utifrån de förusättningar somfinns. Utredningen måste utgå från ett lokaltperspektiv och inte ett centralt utifrånsocialstyrelsen. Det skulle ta alldeles för lång tid.Jag föreslår därför att regeringen plockar fram ettlän, gärna som är mitt eget. Jag tror inteatt vi är varken bättre eller sämre än andra län, ochatt ni låter ellerKommmunförbundet göra en ordentligsnabbutredning för att uppskatta behoven ochjämföra de kommunala skillnaderna i länen.Bredden på insatserna kommer att vara avgörande iframtiden. Det handlar om kompetenta fosterhem,kontaktfamiljer, institutioner, hur skolan kan ageraupptäckare och många andra områden. Att det ärviktigt vet vi, inte bara utifrån det jag har sagt här,inte heller bara utifrån de fagra löften som regnadeöver oss under valrörelsen, utan just utifrån det jagsade allra först i mitt inlägg, nämligen att barn ochungdomar är framtiden.Anf. 128 ():Fru talman! Normalisering och integrering ärcentrala mål på handikappområdet. Det innebär attde handikappade så långt som möjligt skall hasamma levnadsvillkor som andra människor ochkunna delta i samhällslivet tillsammans med andra.Jämlikhet och full delaktighet när det gäller dehandikappade förutsätter att dessa kan påverka sinegen situation och utvecklingen i samhället samtdärvid använda sig av en rad grundläggande fri- ochrättigheter utan att hindras avfunktionsnedsättning. Det är alltså en demokratisknödvändighet att handikappaspekterna beaktas vidutveckling och samhällsplanering för att därmedskapa tillgänglighet för alla.I Europaprogram''Hälsa 2000'' står det att ''skallmänniskor med funktionshämningar ha fysiska,sociala och ekonomiska möjligheter som tillåterdem att leva ett kreativt, socialt och ekonomiskttillfredsställande liv''. Detta program bildargrundvalen för det nya nordiska hälso- ochsocialprogrammet. Häri uttalas att det nordiskasamarbetet bör bidra till att förverkliga detta målbl.a. med hänsyn till integrering avfunktionshämmade i bomiljö, skola och arbetsliv.Ett svenskt resolutionsförslag med syftet att inomFN-systemets ram skapa bättre möjligheter attgenomföra världsaktionsprogrammet har antagits iFNs ekonomiska och sociala råd. Det här initiativetgick ut på att man skulle tillsätta en internationellarbetsgrupp som skulle ha i uppgift att utarbetastandardregler för de handikappades fullaintegrering i samhället. En sådan arbetsgrupp finnsnu.Detta arbete innebär en uppföljning och enavslutning av handikappårtiondet med siktetinställt på åtgärder som skall genomföras därefter.Man skall alltså lägga fram förslag inför FNsgeneralförsamling hösten 1993.På det nordiska planet har vidare ett seminariumhållits om de handikappades levnadsvillkor.Avsikten var att åstadkomma en översikt överlevnadsvillkoren i samt att redovisa hurlångt man har kommit när det gäller att förverkligamålsättningar och hur mycket som återstår. Ettinternt handlingsprogram har utarbetats pågrundval av de förslag som lades fram underseminariet. Det syftar framför allt till att spridakunskap och att bevaka handikappfrågornasbehandling i olika nordiska organ, ihandlingsplaner osv.I anslutning till utarbetades iSverige ett nationellt program. Det kom till understor politisk enighet och under medverkan frånhandikapporganisationerna. Detta är en viktigutgångspunkt för det fortsatta arbetet påhandikappområdet.Men det är inte möjligt att under den tioårsperiodsom programmet var tänkt för undanröja allahinder som försvårar för handikappade att uppnåmålet full delaktighet och jämlikhet i samhället.Flera av programmets åtgärder är sågenomgripande att det krävs en väldigt lång tid.I vissa andra avseenden behöver positionernaflyttas fram.Den snabba medicinska utvecklingen ochframstegen på läkemedelsområdet t.ex. har ökatmöjligheterna att förebygga och bota sjukdomarsom bl.a. leder till funktionsnedsättningar.Den moderna tekniken, särskilt landvinningarinom elektronik och teleteknik, utgör en öppningför stora möjligheter för människor medfunktionsnedsättning. Förenkladhjälpmedelshantering och nya rön inomhabilitering och rehabilitering har tillkommit.Dagens tekniska möjligheter att utveckla nyahjälpmedel måste målmedvetet tas till vara.Sedan det förra handlingsprogrammet kom har enny plan- och bygglag antagits. Det är viktigt attdiskussioner om byggnaders och miljöerstillgänglighet fortsätter. Kanske behöver vi här enmer tvingande lagstiftning.Nya risker och handikappskapande faktorer samtnya skador och sjukdomar tillkommer både inomarbetslivet och på andra områden.En decentralisering är också på gång på många avde områden som är väldigt viktiga för människormed funktionsnedsättning. Vi vet inte vad det kaninnebära i form av minskad detaljstyrning och riskför olika bedömningar.Handikapputredningen har föreslagit förbättringarinom område samt inomhabiliterings-/rehabiliteringsområdet. Men enligtmin uppfattning finns det skäl att göra enprincipiell översyn och omarbetning av vårtnationella handlingsprogram för handikappfrågor.Handlingsprogrammet måste förnyas för att kunnafölja med utvecklingen. krävs det envidareutveckling beträffande uppsatta mål ochmedlen på handikappområdet. Det handlar alltsåom en framflyttning av positionerna för att svaramot de krav och behov samt den hjälp och demöjligheter som samhällsutvecklingen erbjuder.Därför har jag tillsammans med några andra i enmotion som väcktes sagt att man som enuppföljning av handlingsprogrammet ihandikappfrågor bör utarbeta ett nytt sådantprogram med siktet inställt . Jag räknarmed övriga ledamöters stöd när denhär motionen behandlas. Kanske blir det rent av så,att också regeringen tycker att det är bra att vi lyfterblicken något och tänker framåt mot . Detgäller ju att flytta fram positionerna. Vi får intenöja oss med de små steg som vi måste tai det vardagliga arbetet.Anf. 129 ():Fru talman! Jag tänker i detta anförande ta upp desvårigheter som de handikappade står inför. Det ärproblem som samhället i stor utsträckning kanhjälpa till med att lösa, men det krävs en vilja attlösa problemen.Man brukar säga att av befolkningen ärhandikappad, dvs. 800 000 personer.I den utredning som sysslar med de handikappadesproblem, nämligen handikapputredning,tar man fasta på dem som är mest handikappade,och då kommer man fram till ett betydligt lägreantal.Dessa människor har det emellertid sämre ställt änandra. Låt mig citera några rader ur skriften ''Pålika villkor -- handikapprogram för rättvisa ochdelaktighet''. Denna skrift är detsocialdemokratiska partiets program för politikenbeträffande de handikappade. Jag citerar alltså:''Trots dessa reformer, som har byggts upp imedvetande om att handikappade mer än andra ärberoende av ett solidariskt samhälle och en välfungerande samhällsservice, kvarstår klyftormänniskor emellan.Handikappade är eftersatta på praktiskt taget allaområden. Handikappade bor sämre, är oftare sjukaoch mer socialt isolerade än andra människor.För arbetarrörelsen är det därför självklart attreformarbetet på handikappområdet måstefortsätta med kraft. Arbetet med att förbättrahandikappades levnadsvillkor måste bedrivasintensivt, oberoende av svängningar isamhällsekonomin. ''I sina direktiv till handikapputredningen framförf.d. statsrådet samma uppfattningsom jag har återgett.Han talar om alla människors lika värde och likarätt, och han menar att de människor som ärhandikappade måste få en god utbildning, delta iarbetslivet, ha ett tryggt och värdigt boende, kunnadelta i olika fritids- och kulturaktiviteter och i övrigtleva ett aktivt och självständigt liv.Målet är, enligt , att dessamänniskor skall uppnå full delaktighet ochjämlikhet.Vi som är med i handikapputredningen har försöktatt arbeta och lägga fram förslag i enlighet medBengt syn. Vi menar att alla människorsvärde är lika och att alla skall ha samma rättigheter.Vi i handikapputredningen har funnit -- och detframgår såväl av vårt kartläggningsbetänkande''Handikapp och välfärd'' som av vårt senasteavlämnade betänkande ''Handikapp, välfärd,rättvisa'' -- att den enskildes ekonomi i storutsträckning hänger samman med den enskildakommunens politik.Det finns väsentliga skillnader i fråga om denenskildes ekonomi, och det hänger samman medolika nivåer på KBT och med variationer i avgifterför färdtjänst och hemtjänst.Skillnaden är så stor, det framkom då vi jämfördetio olika kommuner, som . , ellermer än . per år.Det är faktiskt så här, och citerar jag ur vårtsenast avlämnade betänkande: ''Personer medknappa resurser kan tvingas försaka delar av detstöd från offentliga verksamheter som de behöver.Det kan avse omfattningen av färdtjänst ellerhemtjänst likaväl som primärvårdsbesök.Det kan också gälla tjänster/varor som köps övermarknaden till exempel utrustning för hobbies ellersemesterresor. ''Vi i handikapputredningen kan självfallet aldrigacceptera så stora skillander mellan kommunerna.Bostadsorten får inte avgöra den standard som enhandikappad skall ha.Fru talman! Låt mig beskriva t.ex. hur denkommunala politiken verkar för människor somhar handikapp. Låt oss då se på färdtjänsten.Den som är berättigad till färdtjänst får betala ensumma som kraftigt varierar beroende på vilkenkommun vederbörande bor i.I en del kommuner får man betala enligtkollektivtrafiktaxan. I andra kommuner får manbetala en annan avgift, som är relaterad tillreslängden.I de allra flesta kommuner får man betala en vissprocentandel av taxameterbeloppet. Man kannämligen ta ut av vad taxameternvisar. Men man kan också ta ut eller mer än20 %. Sammanfattningsvis kan man beträffandeutvecklingen säga att allt färrekommuner har en fast avgift medanprocentavgifterna blir allt vanligare och dessutomallt högre. I handikapputredningen har vi i fullenighet fastslagit att avgiften för den som ärhandikappad inte skall överstigakollektivtrafiktaxan i lokal- och länstrafik.Fru talman! Jag har i detta mitt inlägg i denallmänpolitiska debatten bara pekat på någraproblem som de handikappade har . Det äremellertid min förhoppning att vi snart skall lösadessa problem och på så sätt göra samhället till ettbättre samhälle för de handikappade.Anf. 130 BO ():Herr talman! Jag måste tyvärr ta upp kammarenstid med ett för riksdag och regering litet ärende.För de neurosedynskadade är det emellertid ettstort och betydelsefullt ärende, då det påverkarderas möjligheter att leva ett drägligt liv, trots sinasvåra handikapp. Det påverkar i högsta grad derasmöjligheter att skaffa en god bostad, en egentligensjälvklar rättighet.Frågan gäller sättet att beräkna bostadstillägget förde neurosedynskadade. Man bör därvid inte räknaersättningen från neurosedynskadefonden, ellerAstra om ni så vill, som inkomst när man beräknarbostadstillägget.Detta ärende väcktes i första gångengenom en motion av mig och en /88. Det är alltså snart fem årsedan. och riksdagenhar avslagit mina motioner. Skälet harvarit att det pågått en process i olikaförsäkringsrätter. Detta förstår jag, även om dethar tagit . Det har emellertid inneburit enpåfrestning för de neurosedynskadade och derasekonomi.Jag har i allmänpolitiska debatt den 12oktober 1989 beskrivit situationen för enneurosedynskadad och hennes familj. MonaLandgren är ett tragiskt exempel på hur dettahandikapp drabbar en familj och deras livsvillkoroch ekonomi. Jag skall inte trötta er med attupprepa mig.Men låt mig då i stället gå över till det direkta skälettill att jag begärt ordet. kom det sistabeskedet från försäkringsöverdomstolen att Monamåste räkna in ersättningen från då manräknar fram bostadsbidraget. Efter detta beskedoch min redan lagda motion, beslötsocialförsäkringsutskottet, och glädjande nogockså , att enhälligt bifallamin motion. Utskottet skrev: ''Utskottet anser motbakgrund av vad som framhölls i proposition1971:66 att man bör bortse från ersättningar frånneurosedynskadefonden vid beräkning av inkomstsom skall reducera KBT. Regeringen bör därförsnarast, jag upprepar , återkomma med ettförslag till i frågan. ''Detta var, som jag sade tidigare, ett mycketglädjande belut. skrev :''Äntligen får en chans''. Men så var det juinte. Det är ju först då får sitt högrebostadsbidrag som hon får den eventuella chansen.Det räcker alltså inte med bifall i till enmotion. Det är ju först efter att en proposition lagtsoch bifallits av som den här naturligaförbättringen kommer till Monas och andraneurosedynskadades hjälp.Till sist vill jag komma med ett krav tillsocialministern och . Det härbör vara ett enkelt ärende. Lägg, som sai sitt bifall till min motion Sf212, , och jag villpoängtera , fram en proposition och geriksdagen möjlighet att hjälpa och de andraneurosedynskadade till ett bättre liv och en godbostad.Herr talman! Se till att som skrev --äntligen får en chans.Anf. 131 Statsrådet ()replik:Herr talman! Jag vill bara avslutningsvis be att fåtacka för alla synpunkter som har kommit framunder den här debatten. Som framgått har jag intedelat dem alla. På några punkter t.o.m. haftmotsatt uppfattning, men jag har haft glädje avdebatten. Det vill jag gärna ha sagt.När det gäller det allra sista, som togupp, är det en frågeställning som jag inte kännernärmare till. Uppenbarligen har inte den regeringsom partimässigt har stått nära,uppfattat som att det skulle ske inom någramånader. I så fall hade förslaget redan varit lagt.Jag tar med mig det här tillbaka till departementet.När det gäller den handikapputredning och dessdirektiv, som nämndes på slutet i den allmännadebatten om de handikappade, kanske jag bara fårtillfoga att de begränsningar som ursprungligenfanns i direktiven vad gällde möjlighet att läggafram förslag som kostade pengar, hävdes ipraktiken efter en långvarig kampanj frånfolkpartiet liberalerna. De förslag somhandikapputredningen sedan lade fram i sitthuvudbetänkande fick stöd redan före valet frånfolkpartiet liberalerna som också har pekat ut ettsätt att finansiera det hela. Såvitt jag kunde se vardet det enda parti som gjorde det undervalrörelsen.I övrigt är det mycket som har sagts omhandikappfrågorna som jag för min del villinstämma i.Anf. 132 BO () replik:Herr talman! Jag anklagar ingen. Jag tycker baraatt den här frågan borde lösas så snabbt sommöjligt. Jag har förhoppningar om att så blir fallet.RättstrygghetAnf. 133 (nyd):Herr talman! Jag kan konstatera att rättstrygghetär ett angeläget ämne för vårt parti. Av femanmälda talare är vi tre från nydemokrati som tarupp frågorna i denna kammare och vid dettatillfälle. Det är inte så konstigt att vi anser att ämnetär angeläget. Vi tycker nämligen att det är så mångasaker som ryms inom begreppet rättstrygghet. Dethandlar bl.a. om att värna den enskilda människan,så att man skall kunna känna sig trygg ute på gatoroch torg och på våra vägar. Därför är jag förvånadöver att det är så få talare i ämnet. Är interättstrygghet ett viktigt område att debattera förkammarens ledamöter? Är det inte det, ja, då blirjag förskräckt, för att inte tala om hur brottsoffrenkänner sig inför detta faktum.Herr talman! Jag vill därefter gå tillbaka ,då jag själv patrullerade gatorna påNorrmalm och i City. var det vanligtatt polisen gjorde detta. Det upplevdes som myckettryggt för de människor som flanerade på dessagator, särskilt under kvällstid. då jag haråtervänt till och dessa kvarter alldeles inärheten av riksdagsbyggnaderna, kan jagkonstatera att det inte finns fotpatrullerande polisute på våra gator här i . Det finns inteheller i övriga större städer.Avsaknaden av fotpatrullerande polis utnyttjasmedvetet av det klientel som frekventerar gatornaoch stör ordningen genom att antasta, bråka medoch ibland misshandla människor mitt på ljusadagen. Fotpatrullerande polis är ur preventivsynvinkel en trygghet för människorna och ett hotmot buset, för att tala polisspråk.Tyvärr är det inte bara gatufriden som är störd.Våldsbrotten och framför allt råheten i dessa brott,har ökat på ett otäckt och fullständigt oacceptabeltsätt att döma av anmälningarna tillkriminalavdelningens våldsrotel och reportagen imassmedia.För att inte tala om kvinnornas situation. MagnusLadulås införde kvinnofrid. Det ärnödvändigt att återinföra denna i modern tappningoch att med kraftfulla åtgärder markera attsamhället inte accepterar dagens förhållanden. Detgäller också att vidta åtgärder mot att kvinnorexponeras som mer eller mindre villiga offer.Jag kan med tillfredsställelse konstatera attregeringsförklaringen innehåller särskildasatsningar mot vålds- och narkotikabrott. Vad jagsaknar, och som jag vill passa på tillfället att ta upp,är att regeringen måste ge polisen mer resurser attkartlägga och förebygga så att inte de fascistiskaoch nynazistiska tendenser som är på frammarsch iEuropa får större fotfäste i vårt samhälle. Vi fårinte heller glömma bort att förebygga rasism.Jag har några frågor till vår nya justitieminister , vilken jag kommer att få mångaangenäma tillfällen att diskutera frågor inomrättsområdet med. Jag vet att justitieministern pågrund av regeringsöverläggningar inte kan närvaranu, men jag är säker på att hon läser protokollet.Jag vill fråga om justitieministern kommer attmedverka till att intagningen till polishögskolanökas så att man kan använda sig av fotpatrullerandepolis när så behövs. I finns baraarbetsledande poliser samt poliser förutryckningsverksamhet i den yttre verksamheten.Min andra fråga är om justitieministern kommer attse över lagstiftning och regler som gör det möjligtatt tillämpa andra spaningsmetoder viduppdagandet av narkotikabrott innan vi går med iEG. Ett medlemskap i kommer förmodligen attinnebära att denna typ av brottslighet ökar.Vad ämnar justitieministern göra för att komma tillrätta med kvinnornas situation som brottsoffer?Justitieministern som själv är kvinna kan säkertbättre än jag sätta sig in i dessa brottsoffersnuvarande läge.Till sist: Vill justitieministern bidra till ökaderesurser mot nynazism, nyfascistiska grupper ochliknande i vårt samhälle?Herr talman! Jag vill passa på att här i kammarentala om hur upprörd jag och mina partikamraterblir, när man från ledamöter, även iregeringsställning, får höra insinuationer att vårtparti skulle höra hemma längst ut på högerkantenoch placeras bland de grupper jag nämnde. Förmig känns det fullkomligt främmande att ensomnämnas bland dessa. Jag har personligaerfarenheter av denna kategori av människor. Vitar fullständigt avstånd från dessa grupper.Jag vill, herr talman, på detta sätt markera att varjeförsök att jämföra oss med fascistiska, nynazistiskaeller rasistiska extremister är en personligförolämpning av medlemmar i vårt parti. Jaghoppas härmed att slutgiltigt ha avfört vidarediskussioner i ämnet.Till sist, herr talman! Eftersom det har varit litetmagert med kultur i debatten, vill jag avsluta medatt deklamera en dikt, som skrevs av en kollega tillmig i arrestavdelningen på Norrmalmspolisstation, ''Gata regerings''. Den är lika aktuellnu som den var då . Den heterEtt brev.Till vederbörande minister ifrån en sakligt settnovis.Mitt yrke har fått brister, fast än är jag polis.Min roll har blivit stjälparens.Den är mig ovan , för så var den hjälparens,vän.Jag ser mig själv på bland socialavårdproblem.Mitt hjärta gråter åt den sorg som drabbat mittemblem.Jag kan ej hjälpa far och mor, som fostrat mig tillärlighet.Ty busens vassa inbrottsklor får statens tack ochhärlighet.Nu skall det goda straffas hårt. Det onda har allrätt.Då må du tro att det känns svårt för yrket på nå'tsätt.Det finns ej längre hut och vett, ej heller hänsyn tillvarann.Det är ju så att det som skett ryckt bottnen ur minheders spann.(Applåder)Anf. 134 ():Herr talman! Det är illa ställt i nationen. Det ärinte bara ekonomin som är körd i botten. Under detsenaste decenniet har också rättstrygghetenförsämrats kraftigt.Människor vågar inte vistas ute på gator och torg isamma utsträckning som . Är man ute ochkommer hem så går de sista stegen mot sinbostad med stor oro för att någon skall ha brutit sigin och vandaliserat eller stulit.Människor som råkat ut för brott kan inte längreräkna med det snabba ingripande från polisen somen gång var självklart. Polisens resurser harurgröpts så kraftigt att man varit tvungen attprioritera bort stora delar av sin traditionellaverksamhet.År 1986 förfogade polisväsendet över 16 986 poliserräknat i årsarbetskrafter.