prot · GF0912 · 1991-10-17 00:00:00 — Man kannaturligtvis ha olika meningar huruvida vi skall hareklam eller ej över hela linjen, men det är väl attmärka att denna bestämmelse i grundlagen intehindrar att reklam tillåts.När det gäller fri- och rättighetsbestämmelser på deflesta områden är det tyvärr så att allt inte kan tasin i en grundlag. Det är egentligen bara absolutaförbud, mot dödsstraff, tortyr och litet sådant, somär inskriva i grundlagen. I övrigt har vi varittvungna att vara ödmjuka nog att inse att allt intekan stå i grundlagen, utan vi får ha enkompletterande lagstiftning på olika områden, ochdet har vi på fält efter fält. Detta är inget särskiltoriginellt.Än en gång vill jag säga att den aktuellagrundlagsparagrafen vänder sig till lagstiftaren,dvs. Det är själva poängen vad gällerresonemangen om förenligheten medEuropakonventionen.Anf. 61 (nyd)replik:Herr talman! Det är ingen liten detalj att man kanförbjuda kommersiell reklam i radio och TV.Eftersom reklam är den enda reellafinansieringskällan, kan man med förbud faktiskttystna misshagliga röster i etern. I förlängningen ärdetta ett hot mot demokratin. Vi finner inte attdetta är någon liten detalj.Har man en yttrandefrihetsgrundlag, skall det varafull yttrandefrihet, utan möjligheter att begränsaden. Det står i regeringsformen att det är denenskilda människans yttrandefrihet som manvärnar. Den skall man också värna iyttrandefrihetsgrundlagen.Anf. 62 Tredje vice talmannen ():Herr talman! Detta är, som jag nämnde, i och försig inget originellt för den här lagen. Vi har t.ex.konsumentlagstifning av allehanda slag sominnehåller vissa regler för vad man får göra och integöra. Detta är helt i överensstämmelse medgällande regeringsform.I den europeiska konventionen för övergripandeTV-sändningar m.m. är det uttryckligen fastlagt får ställa en lång rad villkor beträffande vadsom får framföras i medierna. Det finns alltså en''bottensats'' av saker som man tycker inte börexponeras.Vi får tillfälle att diskutera denna fråga på grundvalav utskottets betänkande . I de härkorta replikerna hinner man naturligtvis inte gåordentligt på djupet i de här frågorna. Men jaguppmanar de av kammarens ledamöter som lyssnarpå den här debatten att läsa hela den här lagen. Läsgärna motiveringarna till den också, innan ni tarställning för att eventuellt förkasta den.Anf. 63 (nyd)replik:Herr talman! , jag ser fram emotvårt samarbete i . Men detjag kan konstatera skiljer oss åt är att jag är emotpolitisk styrning i media, medan ärför politisk styrning. Det är det som skiljer oss åt.Andre vice talmannan anmälde att tredje vicetalmannen anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik.Sociala frågorAnf. 64 ():Herr talman! När talade i Globenförra året sade han:''I grunden handlar kampen om samma sak,överallt. Arbete, skola, bostad. Ett samhälle ochett liv där alla kan utvecklas som fria ochsjälvständiga människor. ''Det är precis samma tanke som gång uttryckte med orden: ''Vi vill bygga ettsamhälle där varje människa kan förverkliga sinabästa stämningars längtan. ''Vad betyder det? Jo, det förklarar vad vi vill medden generella välfärdspolitiken, vad jämlikhet ochjämställdhet, frihet och valfrihet betyder för oss.Jämlikhet och jämställdhet innebär rätten ochmöjligheten att kunna vara sig själv, att vara unik.Det betyder möjlighet till egenart och växande,oavsett ras, kön eller samhällsklass. Jämlikhet ochjämställdhet utgår från respekten för varjemänniskas okränkbarhet och alla människors likavärde och kan inte förverkligas utan solidaritet ochrättvisa. Det ger frihet, mångfald, valfrihet -- åtalla, inte bara åt några.Varför är det så viktigt? Går det inte lika bra medden borgerliga modell som döljs i försåtligaformuleringar i regeringsförklaringen --grundtrygghet på låg nivå och privata lösningar förresten?Svaret på den frågan får vi om vi tar reda på vadsom döljer sig bakom orden och går till denverklighet som börjar ta form. Högerkrafternahar bildat regering med ett program som innebärskattesänkningar för kapitalet och för dem som hardet bäst ställt, på bekostnad av pensionärer,barnfamiljer och vanliga löntagare.Sådana obehagliga sanningar fanns det inte platsför i regeringsförklaringen. Men måsteni tala klarspråk om var ni skall ta de 10--15miljarder, ja sannolikt 15--20 miljarder, som nimåste spara. Och ni kan vara säkra på att dekommer att märkas i medborgarnas hushållskassa.Det går inte att spara 15--20 miljarder utan att detgår ut över välfärden. Om ni skulle välja att rivaupp beslutet om höjning av barnbidraget, sommoderaterna var emot, motsvarar det 1,7 miljarder.Då har ni klarat bara en knapp tiondel av betinget.Var skall ni ta resten?Med vad skall ni betala alla era ofinansieradelöften? Med ytterligare nedskärningar eller -- somförra gången -- med att rasera den sunda ekonomisom är förutsättningen för välfärden? Eller är detså att löfterna skall svikas, det ena efter det andra?Ni har ju redan börjat. När det gäller erfamiljepolitik välkomnar vi era svikna löften. Detär bra för barnen, för kvinnorna och förjämställdheten.Slutsatsen är klar: Hur ni än bär er åt, innebär erpolitik att ni tar från dem som behöver solidaritetoch ger åt dem som borde dela med sig. Visocialdemokrater ställer det rakt motsatta kravet:Alla vi som är friska och starka samt har en tryggförsörjning skall vara med och betala för att allabarn skall få den bästa starten i livet, för att sjukaoch gamla skall få den vård och omsorg de behöver,för att handikappade och arbetslösa skall få enchans till ett aktivt liv.Herr talman! Vi socialdemokrater är reformister,otåliga samhällskritiker och samhällsbyggare. Viser bristerna och behoven och vill göra något åtdem. Vi vet att problemen aldrig kan lösas om virustar ner samhället, som borgarna vill.Men vi vet naturligtvis också att resurserna ärbegränsade. Därför vill vi åstadkommaförändringar och förbättringar i välfärdssystemen.De resurser som finns måste utnyttjas bättre, så attde räcker till mer. Vi ser gärna alternativ tilloffentliga institutioner, om det leder till attbehoven tillgodoses snabbare och bättre,effektiviteten förbättras och mångfalden ökar. Mendet får inte leda till att den kvalitet vi kan garanteraalla försämras, till att de som har resurser går före ikön, till segregation -- fattigvård vid sidan om denbästa vården.Vi vill värna om det medmänskliga innehållet ivälfärdssystemen. Vi vill ge inflytande åt dem somarbetar, vårdas och finns i systemen -- på dagis, iskolan, i åldringsvården, i bostadsområdena. Vitycker också att det är viktigt med skönhet, glädje,omtanke, ömsinthet och kärleksfullhet ivardagslivet; även i de stora offentliga systemen.Socialdemokratin är och förblir en frihetsrörelse.Vi är för valfrihet och mångfald. Det är det som ärsyftet med vår politik.Nu talar regeringen om en valfrihetsrevolution ivälfärdspolitiken. Men den kan aldrig förverkligasmed den sociala nedrustning som er politik innebär.Vi menar inte samma sak som nyliberalerna BengtWesterberg och , när vi talar om valfrihet.Vi vill ha ett samhälle, också , där frihetoch valfrihet skapas genom den generellavälfärdspolitik som beskrev medorden: ''Endast det bästa är gott nog åt folket'' -- åthela folket, åt alla!Detta är grunden får vår politik. Det är detta --samhällets inre arbete, som ger det bästa åt alla --som vi socialdemokrater vill ta ansvar för.Anf. 65 (nyd):(Anförandet skulle illustreras med två bilder. )Herr talman! Jag hararbetat inom sjukvården på akutsjukhus . har jag kunnatkonstatera att situationen för patienterna påakutsjukhusen successivt har blivit sämre. Vi harblivit tvungna att skriva ut patienterna efter enalltför kort sjukhustid. Det är speciellt de äldrepatienterna på våra sjukhus som har drabbats.Nu har man på många sjukhus tvingats skriva utpatienter i sådan takt, att man inte ens kan uppfyllavillkoren i hälso- och sjukvårdslagen. Som jag sadeär det speciellt de äldre patienterna, de svaga isamhället som inte kan hävda sin rätt och som vimåste skriva ut från sjukhusen utan att det finnsålderdomshem, utan att det finns en plats på B-sjukhus eller möjligheter till ett adekvatomhändertagande inom hemsjukvården, eftersomdessa patienter är alltför beroende av hjälp.Den första bild som jag hade tänkt visa består avtvå linjer. Den ena linjen går nedåt och den andrauppåt. Den nedåtgående linjen visar antaletvårdplatser på institutioner, alltså ålderdomshemoch sjukhusplatser, platser på B-sjukhus och mentalsjukhus. Den uppåtgåendelinjen illustrerar antalet åldringar, dvs. Dessa ökar med 4--i antal.Detta har man känt till , men likvälhar man lagt ned ålderdomshem och vårdplatser.Den nedåtgående linjen illustrerar alltså denminskning av vårdplatser som har skett. Den bildsom inte nu kan visas illustrerar alltså två saker somutvecklats åt olika håll.Herr talman! Kära patienter och blivandepensionärer! Det jag illustrerat är skälet till att jagbeslöt mig för att ägna mig åt politiken. Den bildsom ni fortfarande inte har kunnat se har alltså varitokänd för medborgarna länge och är detfortfarande. Det visar hur saker kan utvecklas åthelt olika håll. Så är det i ettplanhushållningssamhälle.Jag blev därför mycket glad när jag hörderegeringsdeklarationen. Där sade finansministernatt det nu skall bli dags för friska privata initiativ föratt öppna den monopoliserade offentliga sektorn.Då kan sjukvården bli billigare, men den kanframför allt bli mycket bättre. Behovet skall styratillgången, inte några planer. Är det så att det finnsför få vårdplatser, skall man alltså få möjlighet attskapa fler.Den andra bilden, som ni kunde se under ett parsekunder, visar en matematisk analys som Institutetför hälso- och sjukvårdsekonomi har genomfört.Den visar att ålderdomshemsboende är 100 000 kr.billigare än motsvarande boende hemma medservice. Men framför allt är det mycket bättre förpatienten. Jag kan lova er att de patienter som jagtvingas slänga ut på gatan mycket hellre skulle viljabo på ett ålderdomshem, som är både bättre ochbilligare.Enda möjligheten är att skriva in rätten till sjukvårdi grundlagen och göra denna sjukvårdsproduktionproducentoberoende, det vill säga att pengarnaskall följa patienten. Man kan nu tycka att dennaprocess redan har börjat med Dalamodellen och nuStockholmsmodellen. Men, herr talman, det ärendast varianter på planhushållning. Vi förespråkaren marknadshushållning också då det gällersjukhusen. Många invänder med att säga att deekonomisk svaga då kommer att bli lidande. Mendet är, herr talman, faktiskt precis tvärtom. Det ärdet ekonomisk svaga som inte har råd attbetala, medan däremot de ekonomiskt starka kanköpa sig förbi operationsköer o.d. Därför är dettaen reform som skulle vara till gagn för också desvaga medborgarna.Jag skulle avslutningsvis vilja rekommendera ettstudiebesök i . Där har man efter decennierav planhushållning bestämt sig för att gå över tillmarknadsekonomi. Det har fallit väl ut. Jag tyckeratt en delegation från skall resa till studera detta system för att vi eventuellt skallkunna implementera denna modell också här iSverige.Slutligen, herr talman! Vårt parti förespråkar att viskall förbättra villkoren för våra äldre medborgarepå sjukhus. Jag kan inte förstå att denna politikskulle vara extrem högerpolitik.(Applåder)Anf. 66 ():Herr talman, ledamöter! I regeringsförklaringenvill man ha en valfrihetsrevolution ivälfärdspolitiken. Jag förmodar att vi skall tänka på1789. Men av den revolutionära liberalismensfrihet, jämlikhet och broderskap märks det intemycket. Snarare handlar det om en segerfanfar fråndet ekonomiska etablissemang som ocksåformellt tagit hand om staten och försöker ge litetrevolutionär glans till sin högerreformistiskaöverbudspolitik.I regeringsförklaringen talas det också omförnyelse av de olika välfärdssystemen. Det låter juganska bra. Vi talar också gärna i mitt parti omförnyelse . Men man blir inte riktigtklok på vad förnyelsen innebär. Jag tror att dennaoklarhet mycket beror på oförmågan att skilja påprivatisering och marknadslösningar -- precis somJohan här inte kunde reda ut vad hanmenade med marknadsekonomi och planekonomi.Jag skall erkänna att vi också inom vänstern harvarit oklara på denna punkt, när det gäller att skiljapå privatisering och marknad. Undersökningar avprivatiseringarna i visar att antaletalternativ och graden av konkurrens är det som ilängden avgör den samhällsekonomiskaeffektiviteten, inte ägarformen. De privataföretagen är hungriga i början och kan på kort siktproducera effektiv sjukvård och utbildning föröverklassen. Men de klarar inte den tungabassjukvården, och på har de ingenuthållighet ens inom den lättare akutsjukvården.Jag tycker att man kan se den här tendensen ocksåredan nu hos de privata läkarbolag som har startatshär i i det tidiga 80-talets privatiseringsvåg.Jag har suttit i kommunsstyrelsen iGöteborg och hört en del förnuftiga ord frånborgerliga politiker när de talar om småföretagensproblem eller angriper statsbyråkratins dumheter.Men sällan eller aldrig hör man dem angripakartellerna eller koporativismen inom exempelvisden privata byggbranschen, livsmedelshandeln,läkemedelsindustrin och läromedelsbranschen.Det har, inom parentes sagt, bidragit mycket starkttill ökade kommunala kostnader.Samma sak gäller vår nya borgerliga regering.Frågan om den privata maktkoncentrationen ochmonopoliseringen är ett svart hål iregeringsförklaringen -- för att använda ett begreppsom jag har noterat att man inom den borgerligaregeringen älskar att använda.Insikten om den privata kapitalmakten är ettproblem för demokratin. Denna insikt fannsfaktiskt hos det tidiga 1900-talets vänsterliberaler.Knut -- för övrigt en god vän till HjalmarBranting, -- brukade säga attmarknadskonkurrensen fungerar bra enbart omman har en jämn fördelning av inkomster och makt.Knut ville också ha en mycket starkprogressiv, på gränsen till konfiskatorisk,arvsbeskattning.Wicksells tes kan också användas påpensionssystemet. Ju mer man kan utjämnapensionerna, desto mer kan man införa konkurrensoch alternativ inom äldreomsorgen.Regeringsförklaringen utlovar mer pengar senast1993 till de sämst ställda pensionärerna. Det var ettav de centerpartistiska villkoren. Det är sent, mendet är välkommet. I övrigt är det oklart vadregeringen vill göra i pensionsfrågan.Bo Könberg skrev tillsammans med iDagens Nyheter att han ville slopaATP-avgifter för inkomster över ATP-taket. Det är15 % av männen och av kvinnorna som liggeröver detta tak. och kunde vidaretänka sig att införa ATP-avgifter på sjukpenningoch a-kassepengar. De angrep engångsskatten påförsäkringsbolagens pensionsfonder.Nationalekonomen harvisat att folkpensionen omfördelar från hög- tilllåginkomsttagare och från män till kvinnor. MenATP har motsatt effekt och avtalspensionen harännu mer motsatt effekt. Det är allra värst med deprivata pensionsförsäkringarna. Spardelegationenhar visat att en höginkomsttagare kan få ireal avkastning efter skatt på sitt pensionssparande,medan låginkomsttagare kan få maximalt ett parprocent.Den svenska samhällsekonomin tål inte attpensionärernas genomsnittsinkomster ökar fortareän nationalinkomsten. Troligen klarar inteekonomin i längden att finansiera ens de nuvarandeATP-reglerna.Jag kan inte se annat än att den folkpartistiska ochmoderata inriktningen när det gällerpensionspolitiken innebär att man omfördelar inompensionssystemet till nackdel för dem -- mestkvinnor -- som har låg eller ingen ATP.Jag läste i gårdagens -- även jagläser ibland -- att regeringen villsamråda med de andra partierna i pensionsfrågan.Jag uppfattar detta litet som ett rop på hjälp från BoKönberg och till socialdemokraterna:Hjälp oss att gentemot centerpartisterna slå vaktom det orättvisa pensionssystemet!Jag vill fråga de centerpartister som kommer eftermig på talarlistan: Tror ni verkligen att eravalfrihetsrevolutionära regeringsbröder kommeratt verka för att öka jämlikheten?Anf. 67 (nyd) replik:Herr talman! Min namne bad mig att redogöra förmin uppfattning om vad som är skillnaden mellanmarknadsekonomi och planekonomi när det gällersjukvård. Jag tänker använda mig av min egenerfarenhet.Jag har försökt informeramedborgarna om vad som håller på att hända, mendet är ingen som har lyssnat på mig. Så är det i ettplanhushållningssamhälle, där man håller sig tillsina planer som är mycket svåra att ändra på.Jag har på mitt sjukhus successivt sett hur vårdenav äldre patienter med ett kombinerat medicinsktoch socialt vårdbehov endast har blivit sämre. Detär klart att är specielltdrabbat, eftersom barahar av tillgängliga medel att lägga påsjukvård, medan övriga landsting använder avpengarna till sjukvård.Under alla dessa år har jag inte förmått att få varesig lokalstyrelsen, ,administratörerna eller hälso- ochsjukvårdsnämnden att förstå problemet. På mittsjukhus överdrogs budgeten . Då fick vismäll på fingrarna, och det bestämdes på ettklinikchefsmöte att skulle spara 53milj. Vad hände då? Jo, vi blev tvungna att draner av vårdplatserna -- blev plötsligt20 %. Detta är planekonomi. Hade det varit frittfram för friska initiativ, skulle de äldre patienternainte ha plundrats.Det har bedrivits planhushållning för den storagrupp av medborgare som vistas på sjukhus. Dethar dock funnits möjlighet för marknadsekonomiför dem som har pengar. Vad händer då? Jo, det ärnaturligtvis de som har pengar som söker sig tillsjukvården. Vi vill att man skall kunna erbjudamöjligheter för friska initiativ, för personer somkanske vill öppna ålderdomshem och som kan tahand om patienterna precis lika bra, eller kansket.o.m. bättre, till ett mycket billigare pris. Detta ärmarknadsekonomi, men jag menar inte att manskall bedriva marknadsekonomi utan kontroll.Kontrollen skall naturligtvis utövas via enförsäkring som skall vara producentberoende, dvs.att patienten skall vara skyddad även om sjukhusetinte fungerar av ekonomiska skäl eller av någraandra skäl.Patienten skall alltså hållas skadefri. Detta kan gåalldeles utmärkt -- ja, t.o.m. bättre -- än i ettplanhushållningssystem. I ett marknadsekonomisktsystem har de medborgare som arbetar på platsenmöjlighet att föra fram sina åsikter.Anf. 68 () replik:Herr talman! Jag gissar att vi skulle behöva ettantal timmar på ett seminarium för att kunna redaut detta med plan och marknad. Men det handlarom huruvida priser skall sättas efter utbud ochefterfrågan eller om det är någon central byråkratisom skall vara styrande. Detta är en helt annan sakän frågan om vem som skall driva och ägasjukhusen.I , där man -- vilket jag förmodar att JohanBrohult anser -- har ett mer marknadsstyrt system,har man en väldig byråkratisk planapparat för attkunna distribuera försäkringspengarna till densjukvård, som för övrigt är mycket dyrare än densjukvård vi har i per satsad krona. Detta äralltså en utpräglad kapitalistisk planekonomi.Jag skulle gärna vilja ha mer av en socialistiskmarknadsekonomi, dvs. en ekonomi därsjukvården styrs av demokratiskt valda ledningar.Läkarna skulle kanske få litet mindre makt ochsjukvårdsbiträdena skulle få mer att säga till om idetta system. skulle man i dennaekonomi ha mycket av marknadsmekanismer närdet gäller att fördela varorna och tjänsterna.Anf. 69 (nyd) replik:Herr talman! Jag har absolut inte förespråkatUSA-modellen. Jag instämmer helt i JohanLönnroths beskrivning av att det där råder enplanhushållning som gynnar de ekonomiskt starka.Jag använde inte detta system som en jämförelse.Jag talade om det holländska systemet, som kanliknas vid en marknadsekonomi och ibland är ensocial marknadsekonomi. Där finns ett gottsamarbete mellan det sociala ochmarknadskrafterna och med ett hundraprocentigtskyddsnät, så att medborgarna inte blir lidande.Det är den typen av marknadsekonomi som jag harförordat. Jag tycker att mitt förslag om att manskall åka till och se hur detta fungerar ärvärt att pröva.Anf. 70 Statsrådet ():Herr talman! Det finnstvå rakt motsatta bilder av den svenska hälso- ochsjukvården. Enligt den ena bilden är ettland med långa operationsköer, usel äldrevård,brister i öppen och sluten vård, liten valfrihet förpatienterna och sjunkande produktivitet.Den andra bilden beskriver som ett landmed världens kanske högsta medellivslängd, underde senaste årtiondet förbättrad hälsa för de gamlaunder det senaste årtiondet, världens lägstaspädbarnsdödlighet, minskade vårdtider och flerutförda höftleds- och starroperationer än i flertaletjämförbara länder.Vilken av dessa beskrivningar över den svenskavården är sann? Svaret är nog att båda är sanna attinte någon av bilderna är fullständig. Stora insatsergörs och stundligen inom svensk sjukvård,men mer skulle kunna göras. Som ansvarig försjukvårdsfrågor inom regeringen är minförhoppning att kunna bidra till att sjukvården blirbättre under kommande år.Sjukvårdsdebatten bör syfta till att uppenbarabrister utan att för den skull dölja att man inomsvensk sjukvård gör utomordentliga insatser påmängder av områden. sägs det attsjukvårdspersonalen tar illa upp och känner sigangripen, när politiker påtalar brister inom vårdeneller försöker göra det redan goda ännu bättre. Desom uttrycker denna uppfattning arbetar sällansjälva med hälso- och sjukvård. Om de hade arbetatinom vården, hade de vetat att det inte finns någotså frustrerande för en sjuksköterska, läkare ellernågon annan personal som när arbetsförhållandenaoch reglerna inte tillåter dem att göra allt det somde egentligen skulle vilja göra eller när t.ex.stelbenta strukturer och felanvända resursertvingar dem att nöja sig med ett vårdresultat som ärsämre än det som de drömmer om att få skapa.Nej, förutom att gagna patienterna så är ökadmångfald och flexibilitet inom vården den bästapersonalreform man kan tänka sig. Jag ärövertygad om att sjukvårdens många anställdakänner att det är lika mycket de själva sompatienterna, som blir vinnare när just sjukvårdenförbättras.Ett av de avgörande problemen inom den offentligasektorn är monopolen. En viktig skillnad mellanregeringen och den socialistiska oppositionen liggerjust i synen på behovet av att förändra våroffentliga sektor och våra socialförsäkringssystem.Regeringen anser att det behövs mycket meravalfrihet och konkurrens, såväl inom den offentligasektorn som mellan den och olika enskilda initiativ.En gemensamt finansierad verksamhet medkonkurrens mellan olika producenter ger mervaluta för skattepengarna. I ett statsfinansiellt läge,där inga nya pengar finns just , är det denmöjlighet som på kort sikt står till buds. Vi måsteanvända de pengar vi har på ett bättre sätt änhittills. Operationsavdelningar måste få betalt perutförd operation, prestation eller behandling, istället för som på många håll finansieras enligtmera planekonomiska modeller.I framtiden vill vi ge möjlighet för alla att få en egenfritt vald husläkare. Det kan bl. a. åstadkommasgenom en successivt införd fri etableringsrätt.Också inom äldreomsorgen finns mycket attuträtta. Tiotusentals människor på sjukhem äralltjämt förmenade rätten att få ett eget rum om devill. Det gäller inte bara gamla och sjuka utan ocksåförståndshandikappade. Några tusen medicinsktfärdigbehandlade patienter ligger kvar på våraakutsjukhus, därför att de inte har någonstans attta vägen. Många anhöriga tvingas att ta ett störreansvar för sina nära, handikappade eller sjuka änvad de egentligen orkar med. De anhöriga somgenom sina insatser avlastar de offentligaomsorgerna får ofta en relativt dålig ersättning fördetta. Många tusen väntar i operationsköer. I vissafall får sjuka inte ens ställa sig i kö.Länge avvisade socialdemokraterna våra förslag tillhur dessa och andra problem inom äldreomsorgenskulle lösas. satsas på egetrum, flera ålderdomshem, gruppbostäder,husläkare och vårdgaranti.Handikappade är en grupp som behöver reformer.Därför kommer regeringen att läggafram ett reformprogram grundat på förslagen frånhandikapputredningen. Jag tänker framför allt påden nya rättighetslag som skall ersättaomsorgslagen. Det gäller bl.