prot · GE09131 · 1991-06-13 00:00:00 — Nej, absolut inte.Det är en smal och stenig väg som vi ska vandra ochdet finns inte utrymme för några ystra språng.Under tiden som oppositionen stirrat i backspegelnhar allt fler insett att den ekonomiska utvecklingenhåller på att vända och att vi snart går in i enkonjunkturuppgång. En del har redan -- som AnneWibble antydde -- börjat oroa sig för hur vi då skallkunna undvika att hamna i en ny överhettning ochnya kostnadsproblem av det slag som vi drabbadesav i slutet av 80-talet.Det är en viktig debatt. Den pekar framåt, och denkan bidra till att vi kan fatta rätt beslut. Jagvill därför ge mitt bidrag till den debatten. Låt migbörja med att ange några faktorer som gör att vi nustår bättre rustade för att åstadkomma en godekonomisk tillväxt med bevarad balans.Den första faktorn är penningpolitiken. Kjell-OlofFeldt har i sin bok -- som jag rekommenderar tillallmän läsning -- en målande beskrivning av denköpfest som startade när bankerna släppte loss enohämmad kreditgivning. Det råder ingen tvekanom att den våldsamma kreditexpansion som skeddei slutet av 80-talet är en viktig förklaring tillöverhettningen, inflationen och kostnadskrisen.Något motsvarande behöver vi inte riskera underden nu förestående uppgången. Bankerna har lärtsig läxan. Finansbolagen går igenom stålbadet.De gamla ledningarna försvinner ut i dimman.Bankinspektionen har tagit ett starkare grepp.Kraven på bankernas kapitaltäckning har skärpts.Skattesystemet har reformerats, och det gör att detinte är lika lönsamt att låna och skuldsätta sig. På90-talet lönar det sig bättre att hushålla och spara.Det ger också en bättre grund för den ekonomiskaåterhämtningen.En annan avgörande faktor är finanspolitiken.Under de närmaste åren kommer den offentligasektorns tillväxt att vara starkt begränsad. Vi harinfört skattestopp för kommuner och landsting. Visparar i den statliga administrationen för att fåresurser för mer angelägna ändamål. Vi kommerunder att ha en besvärligstatsfinansiell situation med stora, men tillfälliga,underskott.Det understryks med kraft av siffrorna för statensbudgetsaldo. Det uppgår till av BNP förinnevarande år och för det nya budgetåret.Det finns alltså inte utrymme varken för nyakostnadskrävande reformer eller för löften omskattesänkningar, allra minst ofinansierade sådana.Årets budgetunderskott kan jämföras med vad somgällde , när de borgerliga hadeansvaret. Då uppgick underskottet till avBNP. Man kan också jämföra med ,som har ett budgetunderskott på i genomsnitt ca5 % av BNP. Men inte heller detta får användassom motiv för att nu ställa ut löften omförsvagningar av statsfinanserna.Det kommer inte att finnas mer pengar tillreformer. Det måste bli mer reformer för de pengarsom finns. Det kommer inte att finnas utrymme förnågra stora skattesänkningar. Alla sådana löftensaknar förankring i verkligheten. Vi måste sparaoch gneta och driva en mycket stram finanspolitik.En tredje faktor är arbetsmarknaden. Vi kommeratt ha en kärv arbetsmarknad under detta och nästaår. Den internationella nedgången och våra egnakostnadsproblem har slagit hårt. Det drabbarmånga människor på många orter runt om i landet.Det skapar djup oro för framtiden.OECD har i sin pekat på attSverige tack vare vår satsning på arbetslinjen har enmycket flexibel arbetsmarknad. Vi fullföljer nusatsningen på bl.a. utbildning och rehabilitering.När det är lågkonjunktur på arbetsmarknaden skalldet vara högkonjunktur i utbildningen. Vi skall ivarje konjunkturläge satsa på rehabiliteringframför pensionering.Vi skall bekämpa arbetslösheten , och vi skallsamtidigt förhindra att det uppstårinflationsdrivande flaskhalsar. På så sätt skall vivara väl rustade när uppgången kommer.En fjärde faktor är . skallstats- och regeringscheferna i EFTA och EG träffasför att förhoppningsvis att signera . Detinnebär ett genombrott för den ekonomiskaintegrationen i . En rad hinder rivs för detekonomiska samarbetet, och en ny stor marknadskapas.Den nya gemensamma marknaden kommer attinnebära en hårdare konkurrens för svenskaföretag, men också större möjligheter till framgångoch expansion för välskötta och förutseendeföretag. Det kommer att bli en kraftig stimulans tillförnyelse och utveckling.Det finns således en rad faktorer som gör attSveriges ekonomi kommer att vara i bättre skickinför en ny period av tillväxt.Det finns naturligtvis frågetecken kvar som skallrätas ut . Dit hör fråganom lönebildningen. Även skeptikerna har tvingatserkänna att arbetet med stabiliseringsavtalet är framgång. Det har skapats en samsyn om deekonomiska förutsättningarna för avtalsrörelsen.Det har skapats en samsyn om den ekonomiskaramen och om fördelningsprofilen. Det har skapatsen samsyn om att undvika de FUG-aroch PUG-aroch LUG-ar som skapade den falskakänslan av att ge kompensation, men som enbartledde till att alla fick luft i lönekuverten.Bertil och hans kolleger iförhandlingsgruppen är värda ett stort erkännande.De har visat att det går att komma ifrånhuggsexorna. De har visat att det går att sluta avtalutan tredubbla klausuler. Även de som har varitkritiska till detta arbete borde nu stå upp och ge etterkännande för en framgångsrik insats förkonkurrenskraft, sysselsättning och välfärd.Men kritikerna har övergått från att underkännaförsöket till att spana efter ett misslyckande bortomframgången. Vad händer , näravtalsperioden löper ut ? Det har manundrat och lagt pannan i djupa veck.Det är mycket förutseende att , innan vi ännu ärhelt klara med årets avtalsrörelse, diskutera denavtalsrörelse som skall starta . Detkommer att bli många tillfällen att diskutera denfrågan. Jag vill för dagen bara göra ett parreflexioner.Jag är övertygad om att vi är på väg att skapa nyaoch bättre spelregler mellan statsmakterna ocharbetsmarknadens parter. Regeringen ochriksdagen har markerat sitt ansvar för denekonomiska politiken. Vi har angett ramarna förlöneförhandlingarna -- det finns någrafria dragningsrätter. Vi skall ange ramarna också iframtiden. Om vi skall få respekt för detta måste visjälva leva efter det -- stabiliseringsavtalet måstegälla till punkt och pricka också för oss. Trappanmåste städas från översta trappsteget.Den uppslutning som regeringen fått från centernoch socialdemokraterna här i i den härfrågan har varit av avgörande betydelse. Det hargett stadga åt förhandlingsarbetet; det har varit ettstarkt stöd åt alla goda krafter som vill växla omfrån inflationslöner till reallöner. Jag är ocksåövertygad om att arbetsmarknadens parter nukommer att ta vara på ochkonstruktivt utforma en lönepolitik.Det behövs organisationer som kan ta ett samlatansvar. Det behövs ledningar som kan klara densvåra avvägningen mellan motstående intressen.Jag är övertygad om att det som har hänt harstärkt de krafter som vill skapa ordning och reda påsvensk arbetsmarknad.Att få till stånd avtal som stärkerkonkurrenskraften och ger godareallöner -- det är ett nödvändigt villkor för envaraktig tillväxt, men det är inte tillräckligt. Detkrävs insatser över ett brett fält. Det krävs politiskainsatser, men framför allt insatser ute i arbetslivet.Det bör nu vara möjligt att få till stånd en snabbaretillväxt än den som vi hade under 80-talet.Vi har på det politiska planet vidtagit en radåtgärder. Skattesystemet har reformerats.Jordbruket avregleras, liksom finansmarknaderna.Konkurrensen främjas genom ny lagstiftning. Vibantar den statliga förvaltningen, och videcentraliserar beslutsfattandet. Vi satsar på enmodernisering av infrastrukturen.Men det som är helt avgörande för tillväxten är vadsom sker ute på företagen och förvaltningarna. Detär där resurserna skapas, och det är där initiativensom ger ökad produktivitet skall tas. Det är nunödvändigt att göra produktiviteten till en i bästamening allmän angelägenhet.Här finns en intressant koppling mellan tvåtendenser i tiden. Det är mellan den ekonomiskapolitikens mål om en snabbare tillväxt och defackliga strävandena att skapa ''det goda arbetet''.Det handlar om förändringar i arbetetsorganisation som bygger på de anställdas intresseav att utveckla sina arbeten och sig själva. Dethandlar om kompetenshöjning -- om en storsatsning på att höja, fördjupa och bredda 90-taletsyrkeskunnande. Det är just detta vi nu siktar in osspå när arbetsmarknadspolitiken nu får en ännu merambitiös uppläggning.Det handlar också om att skapa ett gott klimat församarbete mellan ledning och de anställdasrepresentanter och en samsyn om produktivitetsom grunden både för verksamheten och för godareallöner.Det är detta som kommer att vara en huvuduppgiftför den ekonomiska politiken -- efter vändpunkten.Skall tillväxten bli stabil och bestående måste denförenas med en rättvis fördelning. Det gäller att ivarje läge skapa balans mellan individens behov avtrygghet och produktionens krav på flexibilitet,balans mellan politik och marknad.Den politik som högeralliansen lagt fram innebärett allvarligt hot mot både rättvisan och tillväxten.Inom högern pågår en formlig tävlan om vem somkan lova ut de största och snabbasteskattesänkningarna. Ena veckan lovarhögeralliansen bort 30 miljarder i skattesänkningar,lovar ni bort 80--iskattesänkningar. Så snart Industriförbundetkräver att skatterna skall sänkas med drygt 100miljarder och galosch-högern dubblar till uppemot200 miljarder kronor måste ni störta ut och bjudaöver er själva. kan stoltsera somsvansen som styr högeralliansen.Alternativen är nu tydligare . Vi stårinför ett val mellan stora skattesänkningar eller atthävda en välfärd som omfattar alla men ger mest åtdem som bäst behöver.Det gäller på område efter område: inombarnomsorg, skola, sjukvård, äldreomsorg ochrehabilitering.Välfärdssamhället har alljämt många brister. I ettkärvt statsfinansiellt läge är det inte möjligt att lovanya reformer, som kräver ökade skatter. Det gårinte heller att utlova stora skattesänkningar utan attdet kommer att gå ut över viktiga delar avvälfärden. Det är tryggheten och rättvisar somkommer i kläm med en sådan politik.Finns det några hot mot den period av förnyadtillväxt och framsteg som vi alla vill se? Ja,självfallet finns det risker. Den internationellabilden rymmer många risker, och även om den nupräglas av en viss stabilitet kan bilden snabbtförändras.På det inhemska planet hotas framstegen av detpolitiska kaos som skulle uppstå om det blev enborgerlig majoritet av Sifo-modell här i riksdagen.Det skulle bli ett parlamentariskt kaos.Det skulle också snabbt leda till allvarligaekonomiska problem, när alla löftena om sänktaskatter och ökade utgifter skall genomföras.Allt fler ekonomiska experter pekar nu på risken aven sådan omläggning av den ekonomiska politiken.I radions Ekonomiska klubben sadebankekonomen att den stora faran förden ekonomiska utvecklingen är vallöften om storaskattesänkningar som inte kan finansieras. Hanskollega sade att om den politiksom nu bedrivs får ligga fast kommer inflationenoch räntorna att sjunka. Farorna ligger i att manlägger om politiken.Herr talman! Jag vill därför avsluta med tre frågorriktade till oppositionens företrädare, framför allttill högeralliansens företrädare.Moderaterna har sagt att arbetslösheten skullebli , att räntorna skulle förbli höga och attinflationen skulle bli 12--. Vi vet nu attarbetslösheten kommer att stanna somgenomsnitt . Vi vet att räntorna har sjunkitordentligt . Vi vet att inflationenunder stannar under4 %.På vilket sätt skall ni ändra er politik nu när ni seratt verkligheten är en annan än den som ni målatupp?Den andra frågan gäller era löften om att bådesänka skatterna och höja anslagen till många olikaändamål. Ni har från de borgerliga partiernas sidalagt fram förslag på nya utgifter på sammanlagtöver . Ni har lagt fram förslagom skattesänkningar, som innebär en försvagningav statsfinanserna med ytterligare 37 miljarderkronor.Vilka löften är det som gäller? Är det löftena omökade anslag eller löftena om sänkta skatter? Ellertror ni att man kan finansiera ökade utgifter medsänkta inkomster?Den tredje frågan gäller det förslag till systemskifteför som högeralliansen har presenterat. Jagkan inte finna ett enda förslag som inte redan hargenomförts i under MargaretThatchers tid. Vi vet vad som händer där.Kan ni förklara hur den politik som gav upphov tillarbetslöshet och växande klassklyftor iStorbritannien skall ge arbete ochrättvisa i ?Anf. 25 () replik:Herr talman! Som skäl för sin sena ankomst hit angav finansministern att han var i . Själv stod jag i denna talarstol till strax föreklockan två , men jag hann ändå hit . Vidden tidpunkten, strax före vår debatt om statligabetalningar, förekom en debatt om högskolan. Dåvar minister närvarande, utan attvara uppsatt på talarlistan eller att gå in i debatten.Jag tror inte att det uppfattades som påträngandepå något sätt. Jag tror att det uppfattas som enartighet att man när viktiga frågor behandlas ikammaren befinner sig här, och jag tycker nog attfinansministern skall tänka över det.Det fanns i finansministerns anförande ingentingom politiska åtgärder som är nödvändiga för attråda bot på den djupaste avmattning som Sverigehar haft på mycket . Man fick en känsla av attallt löser sig av sig själv och att det enda hotet äratt det blir en borgerlig majoritet i eftervalet -- då skulle det gå åt skogen. Detta är faktisktinte någon särskilt trovärdig beskrivning, och jagtror inte att någon ekonom av facket verkligenställer upp på att detta skulle vara läget just nu.Jag såg i televisionen med förvåningfinansministern säga att enligt tidningenThe Economist skulle bli främst ut ur den härnedgången.Det är mycket konstigt, eftersom man i sammatidning har publicerat en rangordningav viktiga länder när det gäller de ekonomiskautsikterna och även för 1992.Rangordningen avser tillväxt, inflation ochbytesbalans. har varitparkerat på trettonde och sista plats i dettaavseende. Detta är inte något tecken på att man påtidningen anser att det skall gå uppåt. Om intefinansministern läser ända fram tillslutet kunde han ha sett detta i den moderat-liberala motionen.Finansministern menar att stabiliseringsavtaletlöser allt. Jag har sagt det förr, och jag upprepardet: Som gammal förhandlare vet jag att det går attfästa alltför stort avseende vid avtal.Det påminner mig om när finansminister förnågra år sedan hade påbjudit att inga avtal ficköverstiga . Det var mycket lätt för parterna attkomma överens om avtal som uppgick till just ,men därutöver, i den praktiska utvecklingen, steglönerna med 8--. Det är vad som händer påmarknaden som betyder något.På samma sätt är det väldigt lätt att definiera bortinflationen genom att ställa upp en optimistiskprognos och sedan räkna framåt. Dåkan man komma ned till låga tal. Men den aktuellainflationssiffran såsom den mäts på årsbasis -- ochden har bekräftats i siffran för maj -- ärfortfarande över 10 %.Jag fick inte att medge oro förinvesteringsflykten. Jag citerade tidigare -- jag troratt hade hunnit hit då -- vad LarsRamqvist på har sagt. Kan för mig hur man skall kunna få hejd på denpågående utvecklingen utan att göra det som AllanLarsson så ivrigt bekämpar, nämligen att sänkaskattetrycket, att få ned de höga skatterna iSverige?Anf. 26 () replik:Herr talman! Finansministern uppehöll sig somalltid vid den optimistiska bilden. Det är kanskenaturligt att en finansminister gör så. Om han hadevarit här och lyssnat skulle han ha noterat att ävenjag i mitt anförande sade många vänliga saker omen hel del av de beslut som har fattats under detsenaste året. Efter det att man avfärdade den tredjevägens politik har man faktiskt ändrat på en hel delting och fattat beslut om en viktig skattereform, omEG-ansökan, om energipolitiken, om förändringari sjukförsäkringen och annat. Jag tror alltså inte attvi behöver tvista på den punkten. Men problemetär vad man skall göra sedan. Det har ju skettväsentliga förbättringar och förändringar även iomvärlden. Det är förhållandet till omvärlden somär avgörande för svensk industris förmåga attkonkurrera. Man kan inte jämföra läget i Sverigenu med läget i . Vad dethandlar om är att jämföra svensk industrismöjligheter nu med utländsk industris möjligheternu. Det är den jämförelsen som bort. Det handlar alltså om vad man skallgöra i fortsättningen för att få stopp på en delnegativa processer, som fortsätter att vara negativa,framför allt investeringsflykten och bristen påutvecklingskraft hos mindre och medelstora företagi . Dessa hämmas nämligen starkt avmånga besvärande regler, som alla är restposter avgammal traditionell socialdemokratisk politik.Jag vill därför gärna att ändåkommenterar en av de frågor jag ställde i mittanförande: Är en av de, förmodligenutomordentligt sällsynta individer i som påfullt allvar anser att ekonomiska problemautomatiskt går över när utlandskonjunkturenvänder? Är det bara konjunkturproblem som AllanLarsson anser att vi har? Finns det ingastrukturproblem? Om det finns strukturproblemockså, vilket alla seriösa debattörer i svenskekonomisk debatt anser, har ettproblem, och han har ännu icke besvarat hur detskall föras.Allan försökte göra sig litet lustig genomatt tala om tävlingar i skattesänkning. Hanförklarade att detta inte var någonting försocialdemokraterna. Det är beklämmande om manser skattepolitiken som någon slags tävlan om attvara mest populär. Jag inser att det är detta synsättsom ligger bakom socialdemokraternas beslut ommatmomsen. Men jag beklagar , somskall försöka driva någon slags enhetlig linje i ettparti som resonerar med utgångspunkt frånpopulariteten som enda princip. För oss liberaler ärskattepolitik faktiskt betydligt viktigare än så. Jagtror att skulle ha glädje av attförsöka hålla sig till några slags principer omnågonting här i verkligheten.Anf. 27 () replik:Herr talman! Vi har hört finansministern berättaför oss hur det kapitalistiska hävdar sig iden internationella kapitalistiska konkurrensen.Nu är de internationella krafterna helt övertygadeom att det går bra i . Då inställer sig utifrånett arbetarrörelseperspektiv frågan: Vad är det somhar övertygat? Är det en bra arbetsorganisation, enrättvis fördelning av lönerna, en hög produktivitetoch ett högt deltagande av arbetande i arbetslivet?Icke! I direkt anslutning till EG har vi fått en sämresjukförsäkring, återhållsamma löneavtal framförallt för de lågavlönade, en skatteomläggning somgynnar de högavlönade, en ny arbetslöshetspolitikframför allt ur regionalpolitisk synpunkt och ettstopp för kärnkraftsavvecklingen. Detta är baranågra exempel på det som jag anar har övertygatden internationella marknaden. Jag tycker inte attdetta kan vara bra för de balansproblem som jagtycker att underskattar, nämligen debalansproblem som handlar om de ekonomiskaklyftorna i samhället. Hur skall vi kunna få en högproduktivitet om vi har en stor lönespridning ochstora klassklyftor i samhället, som började och som fortsätter med marknadens hjälp?Hur skall det bli med kompetensen i arbetslivet?Räcker det med de insatser som görs för dearbetslösa via AMS? Det behövsoerhört mycket större insatser för att hävdakompetensen i arbetslivet.Regionalpolitiken ser ut att ha drabbats avytterligare svårigheter, inte minst på grund av devarsel som sker inom industrin, något som kan hastor regionalpolitisk betydelse. Detta borde varaoerhört centrala problem för regeringen att ta tag i.Jag instämmer i att det skall vara reallöner. Manskryter med att man nu har tagit bort alla FUG-ar,PUG-ar och LUG-ar. Den som varit verksam inomindustrin vet att just förtjänstutvecklingsgarantinkanske var den lågavlönades enda chans att fånågon löneökning.Men de rikens, och välavlönadesförtjänstutvecklingsgaranti har alltid varit som enkork och varit den verkliga drivkraften tillinflationen. Det har inte varit de lågavlönade, somarbetar på fast timlön och som skulle behövaförtjänstutvecklingsgarantin för att, såsom dearbetskamrater som går på ackord, få del avproduktivitetsutvecklingen i industrin. Denförtjänstutvecklingsgarantin måste vi ha kvar.Klyftorna ökar med de avtal vi har . Däremotskall vi städa på det översta trappsteget. Då blir inteverkställande direktörer och andra högavlönademed. Min fråga är: Kommer städpatrullen att finnasefter 1991 och 1992 både för riksdagsmän ochstatsråd? I annat fall kanske FUG-en kommer inigen.Anf. 28 () replik:Herr talman! Det är kanske naturligt attfinansministern pratar mest om pengar, men det ärinte alltid som det räcker.Det är alldeles utmärkt att vi har fått den häråterhållsamheten på lönesidan, så att vi kan minskainflationen. Det är också alldeles utmärkt att vi fåttett ökat sparande. Det innebär att vi kan minskadet privata konsumtionsutrymmet, något somockså minskar det materiella slöseriet.Detta kan faktiskt leda till att vi kan få enomfördelning av produktionen till export och bortfrån inhemsk konsumtion. Det måste ju varaväldigt bra för vår bytesbalans.Finansministern glömmer gärna bort de andradelarna av våra problem, nämligen att vi också harekologiska problem. Vi har ständigt framförtbehovet av att minska den materiellaförbrukningen, bl.a. genom att minska behovet avfossila bränslen och mycket annat. Det kan skegenom olika åtgärder, bl.a. genom en effektivareenergianvändning. Det leder till att vi får enminskad import och därmed återigen en förbättradbytesbalans. Men den typen av frågor tarfinansministern inte gärna upp. Jag kan inte förstådet, eftersom bytesbalansfrågorna ändå borde varaav stort intresse för en finansminister.Vi har sagt att vi vill höja energiskatter och annatoch kompensera detta med en sänkning avarbetsgivaravgifterna. Det har många positivaverkningar när det gäller sysselsättningen runt om ilandet.Det är intressant att notera att finansministern intetar upp dessa frågor. Det är underligt attfinansministern inte tar upp hela vår dubblaproblematik, nämligen såväl de ekonomiska somde ekologiska problemen, eftersom dessa faktisktlångsiktigt hör ihop. Jag tycker att det måste varaen av en finansministers uppgifter att inte baradiskutera de omedelbara och mycket näraliggandeproblemen. Vi måste ha en långsiktig vy över vad vikan tänka oss att åstadkomma . Deekonomiska och ekologiska problemen hör intimtsamman. Man kan inte långsiktigt klara sinekonomi om man inte bryr sig om skeendet i denekologiska omgivningen.Jag är medveten om att jag kanske är litet tjatig påden här punkten, men jag tror faktiskt att vi här haren av de allra viktigaste framtidsfrågorna, och detär därför jag är litet envis. Det skulle varaintressant om finansministern på något sätt kundeberöra den här problematiken som hantalar om behovet av att vi skall vara återhållsammamed våra löner, att vi skall spara osv. för att på olikasätt minska vår materiella konsumtion ochsamtidigt komma till rätta med våra budgetproblemoch våra bytesbalansproblem och därmed ocksåbörja att komma till rätta med de ekologiskaproblemen.Anf. 29 () replik:Herr talman! Finansministern har letat efterljuspunkter i dimman, och varje ljuspunkt hanfunnit har han sett som en vändpunkt. Jag måsteerkänna att jag tycker att det är en mycketoptimistisk person som i varje ljuspunkt ser någonslags vändpunkt.Jag tycker att det är ett ganska lättsinnigtresonemang som finansministern för. Han bortserfrån den verklighet som vi befinner oss i. Även omkonjunkturen skulle vända, något som vi ser framemot, är problemen inte lösta med det. Det tyckerjag att det är viktigt att komma ihåg. Flera av deartiklar finansministern skrivit har gett bilden av ett visst lättsinne -- hanförsöker tiga ihjäl verkligheten. Man kan inteblunda sig igenom valrörelsen genom att bara talaom några ljuspunkter långt fram som man inte vetnågot om.När det gäller tycker jag att det ärbra att av marknaden är klar. Jag tror ändåatt det har varit bra att man har försökt göra detman kan. Det är åtminstone bättre än att inte göranågonting alls. Däremot måste man naturligtvisinse att den dag de här avtalen släpper kan detuppstå betydande problem.När det gäller budgeten och andras lösningar tyckerjag att man kanske skall vara litet försiktig.