prot · GE09119 · 1991-05-27 00:00:00 — Varför har man inte fört dettaresonemang när man har beslutat sig för att införat.ex. ett arbetsgivarinträde i sjukförsäkringen?Måste inte en reform av det slaget, och i och för sigockså förslaget om arbetsgivarens ökade ansvar förrehabiliteringsutredning -- bägge dessa förslag är jukopplade direkt till individer, för att arbetsgivarenomedelbart skall kunna se sambandet mellan densjuka individen och företagets ökade kostnader --medföra en större risk för att arbetsgivaren börjarsortera vilka han anställer och att man därmed fåren större utslagning än ett genomförande avförslaget att införa differentieradearbetsgivaravgifter skulle medföra, avgifter sominte är riktade mot individer utan som är riktademot den dåliga arbetsmiljön? Jag kan faktiskt inteförstå hur socialdemokraterna har resonerat för attkomma till denna slutsats.Jag vill åter säga att jag visst är orolig för hur detskall gå för de små företagen. Men jag kan inte inseatt det skulle vara någon större rättvisa att sätta engräns som är baserad på antalet anställda dåarbetsgivarna skall slippa ansvar. Hur bedömerman t.ex. en arbetsplats som har få anställda, mensom i stället satsar på tekniska hjälpmedel, t.ex. ettföretag som i stor utsträckning är datoriserat? Ochhur gör man om man, vilket t.ex. vill,nämligen sätta gränsen vid femton anställda, medett företag som har sexton anställda och visar att detinte alls har bättre resurser än företaget medfemton anställda? Jag tror alltså inte att det går attskapa en större rättvisa genom att sätta en sådangräns. Och har jag vid mina överväganden intekunnat finna annat än att det då är bättre att ha engenerell gräns som gäller för alla arbetsgivare.Möjligen kan man om de små företagen säga att degenerellt sätt har en bättre arbetsmiljö och enbättre trivsel och därmed får lägre kostnader.Anf. 44 ()replik:Fru talman! Frågorna angående varförarbetsskadeförsäkringen inte tas upp i dennaproposition överlåter jag med varm hand tillstatsrådet att svara på.Jag tror att jag i mitt inledningsanförande sade attdet kan finnas skäl till viss oro när det gäller hur desmå företagen skall klara detta nya ansvar. Mendärifrån och till att ta ifrån dem deras ansvar för attdenna rehabiliteringsutredning görs är steget lågt.De behöver inte själva göra den. Om företagen intehar resurser kommer det att bli mycket vanligt attföretagshälsovården gör denna. Men de kannaturligtvis även kontakta . Mennär det gäller ansvaret vore det fel att dra en gränsvid företagens storlek. Detta är och skall varaarbetsgivarens ansvar.Det är egentligen ingenting nytt som ni tar upp. Detär sådant som jag tycker att vi är mycket överensom i utskottet, t.ex. kvinnornas, de kroniskt sjukas,de handikappades och drogmissbrukarnassituation. Det som tas upp är nästan exakt det somstår i utskottsmajoritetens skrivning.Beträffande förtidspensionering av ungdomarsäger vi också att det skall undvikas så långt sommöjligt. Och vi pekar också på att förslag om dettabereds i och att vi bör avvaktadet.Till Margó vill jag säga att mannaturligtvis kan se en viss risk för de kroniskt sjukaoch de handikappade såväl när det gällerarbetsgivarperioden som differentieradearbetsgivaravgifter. Vi säger att regeringen noga fårse över detta och följa upp det, och därest det skullevisa sig att det får negativa verkningar får mansjälvfallet åtgärda dem. Men vi ser inte några storarisker med detta, åtminstone inte så stora riskersom Margó ser.Självklart står vi för den kritik som vi har framförtmot regeringen för brister i propositionen. Man fårstå för det man säger. Men jag tycker att det skallfinnas någon gräns. När huvuddelen av den härdebatten går åt till att återupprepa vad vi har sagt iutskottet tycker jag att det går för långt.Anf. 45 () replik:Fru talman! Det är bra om oro för de små företagen och derasanställda. Men det är ytterligare en bit till innanman, , kommer fram till hurman skall lösa detta praktiskt, rationellt och enkelt,så att dessa små företag verkligen har en möjlighetatt lösa dessa problem. Många av dem kommer inteatt vara anslutna till företagshälsovården. Och dåhar de kanske inte någon uppfattningom varför en anställd är frånvarande, vilkamedicinska orsaker det handlar om. Om man äransluten till företagshälsovården är det alldelesutmärkt, då går det bra att via den handskas meddenna fråga, men om man inte är det klarar maninte detta.Dessa små företag kanske inte heller alltid harekonomiska möjligheter och inte helleradministrativa förutsättningar att sköta detta exaktpå dagen när det skall skötas. I dessa fall borde detdärför vara rimligt att sköterdetta. Då löser man problemen på ett enkelt ochrationellt sätt. Det finns dessutom, Nils-OlofGustafsson, många exempel på då arbetsgivarenstår sida vid sida med arbetstagaren och jobbar heladagarna och har försökt lösa sådana problem, mendet har varit omöjligt.Jag tycker att man skall se praktiskt på dessa frågoroch inte bara använda teorier och säga att det gårbra om alla behandlas lika på det ena sättet. Dådrabbas kanske den anställde.När det gäller skälen till kritiken, Nils-OlofGustafsson, tycker jag ändå att vi har redovisatvarför vi ytterligare har skärpt kritiken. Det heltavgörande för om dessa angelägna insatser skalllyckas är om arbetsskadeförsäkringen reformeras,men den finns inte ens med. Jag tycker att dettaborde vara ett skäl att tänka efter vad som äranledningen till att det kan gå snett. Då har vikanske misslyckats med något angeläget. Vi harsläppt igenom förslaget, trots den kritik som frånalla håll har framförts. Jag tycker att det finnsanledning att fundera över hur det skall bli medarbetsskadeförsäkringen. Men vi får kanske beskedom en stund.Anf. 46 () replik:Fru talman! När det gäller de små företagen vill jagunderstryka en sak. Jag tror att MargóIngvardsson sade någonting om att de småföretagen ofta är bäst på att ta hänsyn tillmänniskor med vissa arbetshinder och handikapp.Min erfarenhet av många års rehabiliteringsarbete ien försäkringskassa är också -- och det blev samfälltomvittnat av länsarbetsnämnden i mitt hemlän -- attde små företagen alltid var mycket öppna och villehjälpa till då det gällde att ta emot människor i ochför arbetslivspraktik och praktik i ett arbete somdet eventuellt skulle skaffas utbildning för.Som lagstiftare gäller det ju för oss att njuta avfrukterna som vi är rädda om trädet. Vifår inte lägga så stora bördor på de små företagenatt dessa inte klarar sig. har i alla fall företagensansvar fastslagits. I våra reservationer vill viunderstryka att det finns alla skäl för regeringenoch och hansutskottskamrater att tänka vidare: Vad kan vi göraför att inte lägga på för stora bördor?När det gäller arbetsskadeförsäkringen och denytterligare precisering som vi har gjort i vårtyttrande noterar jag att jag inte har fått något somhelst besked. Naturligtvis hoppas jag att senare fåett klart besked av socialministern.Nils-Olof sade att han inte har mycketmer att säga, eftersom frågan har behandlatstidigare i utskottet. Det är ju ett mycket dåligtargument, eftersom det inte är säkert att utskottethar gjort bra yttranden tidigare. Beträffande denallmänna obligatoriska sjukvårdsförsäkringen villjag säga att vi moderater har skrivit bl.a. ireservationen följande: ''Med en sådansjukvårdsförsäkring skulle försäkringskassorna fåanledning se till att de försäkrade fårbehandling och förebyggande åtgärder eftersomkassorna också svarar för betalning av sjukvård,sjukpenning och förtidspension.'' Därför skullekassorna också ha stort intresse av rehabilitering.Detta överensstämmer för övrigt medbetänkandets andemening. Dessutom tycker jag attNils-Olof skulle ta ytterligare kontaktermed tjänstemännen i departementen.Departementsrådet i GunnarWetterberg som sysslar medlångtidsutredningen har faktiskt föreslagit ettsystem som liknar vårt. Vem vet -- kanske ligger ettsådant förslag på bordet tidigare än Nils-OlofGustafsson tror!Anf. 47 () replik:Fru talman! övervältrar endel frågor till statsrådet, och det är väl alldelesriktigt, eftersom beslutet om att inte framläggaförslaget om arbetsskadeförsäkring ändå kommerfrån regeringen. Då hoppas jag att vi får besked omvarför man inte vågar förlänga samordningstiderna,tills man har bestämt sig för attarbetsskadeförsäkringen skall ändras. Under ettinledningsskede hade man kunnat komma till rättamed problemen, om man gått med på vårt förslag.De små arbetsgivarnas problem är inte såmärkvärdiga, vilket vi också har skrivit ireservationen. Vi tycker att försäkringskassornabör kunna få den här möjligheten. Naturligtvislåser vi oss inte till en enda modell. Vi anser attregeringen kan lägga fram förslag och kanskekomma med någonting extra. Det kan kanskefinnas skäl att mot särskild avgift låta någon anslutasig. På så sätt skulle någon kunna ta över ansvaretför en rehabiliteringsutredning. Det finns kanskeolika modeller att välja på.Vad som saknas och som inte har efterlysts i någonmotion är uppföljning och information. NärÄDEL-förslaget diskuterades anslogs 1 miljardkronor för uppföljning och information. Det varnaturligtvis ett vittomfattande förslag. Detföreliggande förslaget är också mycket stort ochkommer att betyda mycket för alla arbetsgivareoch, såvitt jag förstår, för helaförsäkringskassevärlden. Därför borde det väl inågon av de förväntade följdpropositionerna finnasmed en summa pengar som räcker för information.Här krävs det ju verkligen mycket information.Systemet är inte speciellt lätthanterligt ens förriksdag och regering. Då kan man föreställa sig vadsom kommer att hända när det hela skall omsättasi praktiken. Det behövs alltså storainformationsinsatser för att det skall bli till någonnytta.Anf. 48 ()replik:Fru talman! Jag uttryckte mig kanske oklart. Detvar inte de anställda som jag kände oro för, då jagtalade om att de små företagen kanske harsvårigheter att klara rehabiliteringsutredningen.De anställda skall ju inte lämnas i sticket om intearbetsgivaren klarar det hela.Jag är inte så säker, , att gränsen förviljan och förmågan att intressera sig för frågorna isamband med rehabiliteringen går mellan stora ochsmå företag. Jag har ändå arbetat fackligt ien bransch där det finns många småföretag, och jagvet att de små företagen minsann har lika stortintresse för sådana här problem som stora företag.Jag känner mig alltså inte orolig för de anställda,men inser att små företag ibland kan sakna resurser.I utskottsbetänkandet står det bl.a. följande pås. 19: ''Även om arbetsgivarens ansvar är klartdefinierat måste man räkna med att en arbetsgivareinte alltid kommer att fullgöra sina åligganden. Detkan också förekomma fall då arbetsgivaren, t.ex.på grund av att han inte får tillgång till uppgifter omvad som förorsakar den anställdes arbetsoförmåga,inte kan göra en fullständigrehabiliteringsutredning. I dessa fall blir detförsäkringskassan som får ta över ansvaret för attrehabiliteringsbehovet utreds ochrehabiliteringsåtgärder vidtas resp. att utredningenkompletteras. ''Det måste finnas någon orsak till att man inte klararutredningen, om man nu vill göra en sådan. Lyckasman inte skall gå in. Jag tyckeratt det står ganska klart och tydligt i betänkandet.Anf. 49 FÖRSTE VICE TALMANNEN:Jag får meddela att anslag nu har satts upp om attdetta sammanträde skall fortsätta efter kl. 19.00.Anf. 50 Socialminister ():Fru talman! Jag skall börja med att säga attregeringen nog överlever en viss kritik. Under detår som har förflutit har naturligtvis regeringen iolika sammanhang fått kritik för både det ena ochdet andra. Jag skall återkomma till de merakonkreta synpunkter som sammanhänger medförslaget om rehabilitering. Till att börja med villjag säga att den socialdemokratiska regeringen medlitet olika initiativ har angett färdriktningen för 90-talets arbete för ett bättre arbetsliv för alla.Utslagningen måste förhindras och ökningarna avantalet nybeviljade förtidspensioner måste hejdas.Rehabiliteringen tillbaka till arbetslivet är en av destora utmaningarna.Ser man på politikområden kan man säga attarbetsmarknadspolitiken har varitinriktad på just arbetslinjen. Den bygger påinsikten om att arbetslöshetens konsekvenser förden enskilde är utomordentligt besvärande. Arbeteskapar självförtroende och självkänsla ocharbetslöshet skapar det motsatta. Samma synsättvill vi skall prägla och genomsyrasocialförsäkringssystemet. Socialförsäkringenmåste få samma självklara, aktiva utformning somarbetsmarknadspolitiken. Detta är vårutgångspunkt.Sverige har under en lång följd av år bedrivit enframgångsrik arbetsmarknadspolitik och etteffektivt arbetsmiljöarbete. I ett internationelltperspektiv har vi all anledning att vara stolta överoch tacksamma för resultaten av detta arbete.För närvarande pågår ett antal debatter ochdiskussioner med anledning av SNS,och Samhälle,forskningsprojekt om sjukvård. De har i dagarnasamlat ett antal internationella forskare, som skalltitta på och belysa litet utifrån. De ärutomordentligt intresserade av våra diskussionerkring rehabilitering. De har haft seminarium här och konstaterar att vår diskussion på det härområdet är mycket framåtsyftande. De säger dettadärför att man ute i andra länder har ett starktväxande problem med just långtidsarbetslöshet ochlångtidssjuka.Allt sedan arbetsmiljökommissionens diskussionerstartade och inte minst arbetslivsfondernas arbetesatte i gång, kan vi notera hur både initiativlust ochutvecklingsarbete har skjutit fart. Inte minstsocialförsäkringssektorn har varit mycket aktiv. Vihar haft en konferens tillsammansmed företrädare för sjukvården. Där presenteradesett antal mycket intressanta förslag till projekt.Man beskrev också nya arbetsformer och nyaorganisationsformer, byggda på att föra resurserfrån socialförsäkringen till sjukvården. Självaanslaget var: Hur skall man göra socialförsäkringenmer aktiv och hur skall man komma åt justlångtidssjukdom och långvarig arbetslöshet?Genom förändringar i lagen om allmän försäkringanger vi förutsättningarna för en aktivrehabilitering. Vi vill etablera ett nytt synsätt.Genom dessa förändringar vill vi också klarläggaskiljelinjerna mellan sjukdom och rehabilitering.Genom de nya bestämmelserna får bådearbetsplatserna och försäkringskassorna ettkraftfullt stöd för att agera i denprocess som alltför ofta leder tillförtidspension. Förslaget bygger på en mycketstark tilltro till arbetsplatsens möjligheter, en aktivsocialförsäkring och en starkare ställning förförsäkringskassorna. Förslaget förstärkerarbetslinjen i välfärdspolitiken.I detta förslag införs begreppet rehabilitering förförsta gången i lagen om allmän försäkring. Dettapåpekar utskottet, som redovisaråtminstone tre sätt att definiera rehabilitering;medicinsk, social och yrkesinriktad rehabilitering.Utskottet menar att man med det nu föreliggandeförslaget inte kommer att undanröja olikheternamellan myndigheterna och andra inblandade vidbedömningen av behovet av rehabilitering. Men tilldetta kan jag säga att rehabiliteringsersättning bliren ny ersättningsform i lagen om allmän försäkring.På visst sätt kan sägas att vi nu naturligtvis beträderoprövad mark. Genom sin konstruktion kommerförslaget att innebära en aktiv ersättning vidarbetslivsinriktad rehabilitering. skalldet gälla, att den som får medicinsk rehabiliteringskall ha sjukpenning. För att göra detta klart har enny paragraf, 37 b, införts. Här har emellertidutskottet gjort en något annorlunda tolkning. Påden punkten får regeringen återkomma tillriksdagen med ett klarläggande av denna innebörd.Praxis beträffande sjukpenningrätten har flutit ut,och förklaringen är att lagstiftningen inte haft någotannat instrument. Det har blivit alltmer oklart vadsom är sjukdom och vad som är rehabilitering.Sjukpenningen ersätter all frånvaro, såväl rensjukdom som medicinsk rehabilitering ochrehabilitering ute i arbetslivet. Förslaget innebärförvisso en uppstramning jämfört med gällanderegler. Uppstramningen gäller dock inte enbegränsning av de grupper som är berättigade tillolika ersättningsformer, utan fastmer ettklargörande av när olika ersättningsformer skallanvändas.Rehabilitering är en expansiv sektor. Nya metoderetableras, nya aktörer dyker upp och man arbetarmed nya grupper av sjuka, som man tidigare intevisste hur man skulle hjälpa. Jag var häromdagenpå sjukhus i ochfick då klart för mig vilken förändringskraft detfinns i de etablerade systemen, för att få frammetoder, tankar och system för en effektivarerehabilitering.Jag skall nu kommentera litet av det som har sagts.Jag skall be att få återkomma om det övriga i densenare debatten.Först skall jag säga någonting omarbetsskadeförsäkringen. Utvecklingen av praxisinom arbetsskadeförsäkringen skall ses över isamverkan med parterna på arbetsmarknaden. Jagfår väl säga att ingenting är modigare i dagensdebatt än att hålla fast vid att vi måste se tillhelheten. Jag får också säga här, att inställning till dennahantering har konstaterats vid ett personligt samtaltill mig från . Det är också dettasom ligger bakom den diskussion som fördes här förett antal månader sedan.Jag vill också säga någonting om den kritik som harförts fram. Jag kan väl bara få konstatera attlagrådet inte har haft några erinringar beträffandelagtexten. Men självfallet skall regeringen ta desynpunkter och de erinringar som utskottet har lyftfram i sitt betänkande på djupaste allvar. Men litetgrand handlar diskussionen om att vi är på väg moten förändring i vårt sätt att se på ett tidigaresocialförsäkringssystem och ett kommandesocialförsäkringssystem. Vi får förmodligenkomma tillbaka båede en och två gånger under dekommande 10--15 åren när det gäller sättet att se påen aktiv socialförsäkring.Jag skulle också vilja säga någonting omförsäkringskassans roll. Den är viktig och denkommer att bli allt viktigare. Här har jag en raktmotsatt uppfattning mot . Jaganser att det är både naturligt och riktigt attförsäkringskassan får denna roll.Försäkringskassan skall inte själv rehabilitera.Primärvården, företagshälsovården,sjukgymnaster, hälsocentraler och olika typer avorganisationer, som växer fram och harkunskap, kommer att ha sina roller. Menförsäkringskassan kommer, med hjälp av bådekunskap och resurser, att kunna samordna det somblir arbetsgivarens, den enskilde personens ochrehabiliteringsaktörernas roller. Det tror jag ocksåatt kommer att klara på ettutomordentligt bra sätt.Får jag sedan också kommentera schabloniseringenav synsättet på förtidspension. I 16 kap. 1 § står deti dagens lagstiftning att: Åtnjuter försäkradsjukpenning eller ersättning för sjukhusvård enligtdenna lag, må allmän försäkringskassa tillerkännahonom förtidspension utan hinder av att han ickegjort ansökan därom. Man har i praktiken använtsig av en ettårsregel. Därmed inte sagt att manfattar beslut om en förtidspension, men man vill ialla fall få den prövad. Det är detta synsätt ocharbetssätt som ligger bakom det förslag somregeringen lade fram för utskottet och som man nukommer att ta ställning till här.Fru talman! Med nu föreslagna regler ges vårtsocialförsäkringssystem ett nytt instrument, somskall vända utslagningen från arbetsmarknaden aktiv medverkan på arbetsmarknaden. Det blirett viktigt verktyg för att bryta den process som i många fall synes vara ounviklig, den frånaktivt liv i arbete till passivt liv i sjukdom och medpension. Vårt syfte med rehabiliteringen och detgoda arbetslivet är att vända riktningen från arbetetill en väg tillbaka till arbete.Anf. 51 ():Fru talman! Jag får tacka statsrådet för den litetutförligare beskrivningen av varförarbetsskadeförsäkringen inte kanvara med i det här förslaget.Men jag fick inget svar på min fråga om varförförlängningen av samordningstiden inte var möjligi väntan på att arbetsskadeförsäkringen förändras.Det hade varit ett bra drag, om man vågat vidta denåtgärden, när man nu vill se till att rehabiliteringblir arbetslinjen och att det goda arbetslivet är detman skall sträva efter. Vi har så pass allvarligaerfarenheter av arbetsskadeförsäkringen då detgällt att förhindra rehabilitering, att jag tycker attdet hade varit skäl nog att försöka åstadkommanågonting.Vi kan inte riktigt kontrollera vad parterna säger isamtal med regeringen. Men om regeringen hadetagit våra förslag på allvar , skulle manockså ha kunnat arbeta fram en förändringav arbetsskadeförsäkringen.Det handlar inte om något nytt krav från vår sida.Det handlar alltså inte om något krav som vi harkommit med eller ens , utan det äråtskilliga år sedan vi började påtala dessaförhållanden. Tydligen har läget inte varittillräckligt allvarligt för att man skulle uppfattadetta på avsett vis.Inom socialförsäkringssektorn är man, det äralldeles riktigt, mycket aktiv. På sina håll är dennasektor överaktiverad, skulle jag vilja påstå, medtanke på alla förslag som så att säga kommer ochgår och de förändringar som är på gång.Jag antar att det inte är särskilt lätt förförsäkringskassans personal att hänga med i allasvängar. Naturligtivs hade det varit bra om det hadevarit ett mera konsekvent handlande tidigare. Dåhade det kunnat bli en lugnare arbetstakt förförsäkringskassans personal. Det handlar ju omarbetsmiljön och om ett bra arbetsliv även för denpersonalgruppen.Jag framför alltså kritik motarbetsskadeförsäkringen. Men kritik kan även varaberättigad när det gäller sjukvården ochsocialförsäkringspengarna. Redan för åtskilliga årsedan ville man inom en del landstingsområdengärna pröva möjigheten att samordnaersättningarna. Man ville skapa ''morötter'' isystemet. Sådana saknas ju . Men man har intefått den möjligheten. Det är först , när ekonominär så pass ansträngd som den är, som det här harblivit intressant. Men jag tror att det hade varitmöjligt att tjäna mycket pengar omåtgärder hade vidtagits i det avseendet.Anf. 52 ():Fru talman! Socialministern säger att regeringenhar angett färdriktningen. Men jag tvivlar faktiskt idet avseendet. I varje fall är det mycket vingligt närdet gäller denna färdriktning. Jag återkommersenare med några exempel.Vi i liberalerna har tagit ett mycket stortansvar för den ekonomiska politiken i vårt land. Vihar ju tillsammans med er i regeringen medverkattill ett nytt skattesystem. Men springer ni ifråndetta med en fast enhetlig moms. Ni vill inte varamed längre. Antagligen beror det på att vi står infören ny valrörelse, och då gäller det att komma meddunkla löften.Vidare har vi i färskt minne hur det blev medsjuklönen. Här kan jag också peka på detta medfärdriktningen. Först skulle ni ju införa sjuklön. Påden punkten var vi överens. Men sedan ändrade nier -- någon sjuklön skulle inte införas. skall nikanske införa sjuklön. Vi får se hur detblir med den saken. Jag undrar alltså verkligen vartdet bär hän.Ni har infört timsjukpenning. Därefter har ni införten lägre ersättningsnivå. Men människor ute ilandet som studerar förhållandena måste undravart regeringen är på väg. Jag kan inte riktigt senågon speciell färdriktning.Vi har varit överens om attarbetsskadeförsäkringen skall reformeras. Mennågot sådant skall tydligen inte ske . Ni äröverens med berörda parter om att frågan skallskjutas . Det återstår alltså att se nären eventuell samordning kommer till stånd.Arbetsskadeförsäkringen, och det har jag fleragånger försökt klargöra för ,är helt avgörande när det gäller att klararehabiliteringen. revisorer harverkligen beskrivit förhållandena. Man säger attarbetsskadeförsäkringen, som det nu är, ärrehabiliteringshindrande, att försäkringen har enväldigt marginell betydelse i förebyggande syfteoch att den inte utgör någon grund för entillfredsställande arbetsskadestatistik.Kompensationsnivån i andra system är någorlundatillfredsställande, säger man också. Vidare sägerman att arbetsskadeförsäkringen måste utformassom ett ekonomiskt styrmedel för att underlättarehabiliteringen.Men säger socialministern: skall vi titta påtillsammans med parterna. Jag måste då återigenfråga: När skall detta ske, och hur skall det gå till?Vi måste faktiskt få besked före , dårehabiliteringsprojektet sätts i sjön. Då måsteockså arbetsskadebiten finnas med.