prot · GF0912 · 1991-10-17 00:00:00 — den Linköpingsmodell som av någonanledning kommit att kallas Uppsalamodellen.Lika envist har den socialdemokratiska regeringendrivit sin fundamentalistiska linje att medstatsbidragsregler förhindra detta självklararättvisekrav.Ingen socialdemokratisk debattör ellerregeringsföreträdare har någonsin på ett rimligt sättkunnat förklara varför inte en yrkesgrupp,dagbarnvårdare, på samma sätt som alla andraförvärvsarbetande, skall ha rätt till barnomsorg försina barn. Man har inte heller kunnat förklaravarför den barnomsorgen i så fall inte skulle kunnafå ordnas i det egna familjedaghemmet. Ingenting istatsbidragsreglerna förhindrar andra yrkesgrupperinom barnomsorgen att ha sina egna barn inskrivnapå det daghem eller på den institution där man självarbetar.Vem skulle t.ex. komma på den befängda idén attmed byråkratiska regler försöka förhindra ettsjukvårdsbiträde eller en läkare att vårda sina egnaanhöriga eller barn på det sjukhus där man självarbetar. Eller, för att ta ytterligare ett par exempel,förhindra chauffören som kör skolskjutsen att körasina egna barn till och från skolan som en del av sinyrkesutövning eller förhindra kokerskan somarbetar på skolan att under sin arbetstid laga mattill sina egna barn som går i samma skola. Alla kanju höra hur befängt det låter.Det är ändå precis samma sak som densocialdemokratiska regeringen har gjort, när manhar vägrat att ge statsbidrag till barnomsorg fördagbarnvårdares barn, trots att det iregeringsrätten fastslagits att kommunerna harlaglig rätt att låta dagbarnvårdare ha sina egna barnsom dagbarn. Till råga på allt är det här dessutomen diskriminering av en yrkesgrupp som gör enprecis lika viktig insats och ett precis lika viktigtarbete som alla andra yrkesgrupper. Frågan är vadEuropadomstolen skulle säga om detta om det komtill en prövning där.Förmodligen har också bidragsförfattningenskonstruktör insett risken just för att få endiskrimineringsdebatt och därför lyckats krystafram en formulering som åtminstone teoretisktinnebär att dagbarnvårdare vid en prövning skullekunna få barnomsorg till sina egna barn, förutsattatt det då inte sker i det egna familjedaghemmet,utan någon annanstans, i någon annan typ avbarnomsorg. Eller med andra ord, om jag targrannens barn som dagbarn och grannen tar mina,får kommunerna statsbidrag för både mina barnoch grannens.Att jag nu lägger sådan tonvikt vid just den härfrågan beror på att jag tycker att den på ettutomordentligt sätt speglar den dogmatiskastelbenthet som präglat det socialdemokratiskaregelsystemet för barnomsorgen, och för övrigt förhela familjepolitiken. Observera att jag nu intepratar om omsorgen som sådan. Den är för detmesta mycket bra. Men det är sättet att organiseraoch finansiera den på som jag vänder mig emot.Herr talman! Därför känns det som en storframgång för mig och många andra, att det klargörsså tydligt och entydigt i regeringsförklaringen frånden nya regeringen att den här ''tokregeln'' redanmed ett första och steg skall ändras.Det blir för övrigt en självklar konsekvens av att detstatliga och kommunala bidraget till barnomsorgenskall följa det val som föräldrarna gör.Som gammal kommunpolitiker välkomnar jagnaturligtvis också beskedet i regeringsförklaringenatt fri etableringsrätt på samma villkor för alla skallgälla inom hela barnomsorgen. Det kommer att geförutsättningar för en bättre anpassning till barnensoch familjernas behov och efterfrågan, och detkommer dessutom att sänka kostnaderna.Eftersom verksamheten, oavsett om den drivs iprivat eller offentlig regi, även till störstadelen kommer att finansieras med statliga ochkommunala bidrag, kommer kraven på god kvalitetunder alla omständigheter att kunna garanterasoavsett i vilken form verksamheten bedrivs ochanordnas.Herr talman! Äntligen tas nu det viktiga ochavgörande steget från enfald till mångfald.Anf. 79 () replik:Herr talman! Det var med en viss fascination somjag lyssnade till . Det är visserligensant att detta med rätt till statsbidrag för egna barnfinns i regeringsförklaringen, men det är ju bara ettav de många löften som det inte finns någontäckning för. Den ansvarige ministern, , har ju redan tagit tillbaka det. Hanmeddelade vid sitt första storaframträdande att det inte finns utrymme för attuppfylla det löftet och att regeringen därför intetänker göra det. Jag tycker att skall tamed sig det här anförandet hem och anmäla det försin kollega i huset. Vi kan just läsa itidningar om hur utländska delegationer besökerSverige för att studera vår familjepolitik och för attstudera det faktum att , som har världenshögsta förvärvsfrekvens för kvinnor, också harbland de högsta födelsetalen i industrivärlden. Manförstår inte hur det går ihop förrän man studerarden utomordentligt fina familjepolitik vi har, medden höga grad av flexibilitet och valfrihet som finnsi utformningen av både det ekonomiskastödsystemet och omsorgen om våra barn.När jag lyssnar på de olika inläggen här står detklart för mig att vi inte är osams om valfrihet ochmångfald. Vi är osams om vilket golv vi skall lägga,eftersom vi är osams om hur mycket vi skall betalamed gemensamma insatser. Det är inte vi, utan deborgerliga partierna, , som i en allvarligekonomisk situation har bedrivit en valrörelse pålöften om skattesänkningar till dem som har detbäst på bekostnad av barnfamiljer, pensionärer ochvanliga löntagare. Det är sanningen. Det är inte ni,utan vi som har visat både ekonomiskt och socialtansvar.Anf. 80 () replik:Herr talman! Tillåt mig först att se litet road ut överatt just av alla människor ifrågasätterenigheten inom den nytillträdda regeringen.När det gäller förändringen av regelsystemet fördagbarnvårdarnas egna barn står det entydigt ochklart i regeringsförklaringen vad som skall gälla.Jag har sett uttalandehäromdagen som en oro för de ekonomiskaproblem som den socialdemokratiska regeringenhar skapat i . Det finns risk för att man intehar resurser att klara allting redan från början, utanatt man måste göra det . I detsammanhanget kan jag också lugna BengtWesterberg och även : det kommersannolikt inte att åtgå några ökade resurser för attgenomföra denna reform. Om man ser påalternativkostnaderna kommer man att finna att deblir större.Anf. 81 () replik:Herr talman! Jag vill uppmana attskapa klarhet -- är det regeringsförklaringen eller ärdet uttalande somgäller?Anf. 82 Statsrådet ()replik:Herr talman! Jag skall inte ta i anspråk sex minuterutan skall göra ett avsevärt kortare inlägg medanledning av den fråga som nyssställde till mig. Det är alldeles klart vad som står iregeringsdeklarationen, men också att allting intekan genomföras på en gång, speciellt inte i detekonomiska läge som partivännerhar lämnat efter sig.Anf. 83 () replik:Herr talman! Orsaken till att det inte går att klaralöftena, som alla för säkerhets skull är mycketluddigt formulerade och försedda med olikareservationer, är att man kostar på sig jättelikaskattesänkningar som vi inte har råd med, allraminst om vi dessutom skall kunna klara nyaåtaganden.Anf. 84 ():Herr talman! ''Att ge bättre förutsättningar förtrygga familjer och för barnens uppväxt ochomvårdnad i vårt moderna samhälle är en av deallra viktigaste uppgifterna för framtiden. Det är ide små nära gemenskaperna som de flesta individerfinner trygghet och förankring. Här möter deuppväxande generationerna kärlek och omtankeoch fostras till ansvarstagande för sinamedmänniskor och sin omvärld.'' Detta inledandestycke i det familjepolitiska avsnittet iregeringsdeklarationen är som ljuv musik ikristdemokratiska öron. Avsnittet i sin helhet geruttryck för en ny syn på familjepolitiken och enpåtaglig förändring av familjepolitiken.En omläggning av politiken på det här området ärlika angelägen som inom den ekonomiskapolitiken.Få länder har som socialiserat familjensfunktioner. Stora statliga och kommunala insatserhar ensidigt satsats på de familjer som velat ochkunnat få del av den offentliga barnomsorgen. Desom önskat satsa på egna alternativ har ställts utanoffentligt stöd och har därför ofta haft mycket svårtatt förverkliga sin önskan.Trots allt fagert tal om att våra barn är det finasteoch värdefullaste vi har, har barn inte sällanbetecknats som ''förvärvshinder''. Möjligheter förföräldrar att anpassa sitt yrkesarbete så att de självafått tid och möjlighet att vårda och fostra sina barnhar beskurits än skapats. Stat och kommunhar gett signalen att offentlig heltidsomsorg förbarnen är det normala och förväntade. Vissakommuner har t.ex. bara erbjudit heltidsplatserinom den kommunala barnomsorgen.Lyckligtvis har debatten kommit att svänga någottill förmån för barns och föräldrars ömsesidigabehov av mer tid tillsammans. Men egentligaåtgärder som verkligen underlättar för föräldrar attfå tid tillsammans med sina barn har lyst med sinfrånvaro.Herr talman! Det är inte särskilt märkligt ommånga föräldrar känner sig otillräckliga ochupplever tidsbrist, när de förvärvsarbetar heltid.De många skiftande kraven skapar lätt stress, somvarken föräldrarna eller barnen mår väl av.Den förda barnomsorgspolitiken utgör ettexempel på att det offentliga i alltför hög gradingripit på ett område som borde ha förbehållitsfamiljen. Det mest naturliga måste vara att familjensjälv får avgöra hur man vill ordna sin barnomsorg.Statens och kommunernas uppgift är att på ett såflexibelt sätt som möjligt anpassa sig till familjernasönskemål.Den nya familjepolitik som den nuvaranderegeringen har aviserat uppfyller kraven på ökadvalfrihet för småbarnsföräldrar och ger enmöjlighet för mer tid åt barnen. Svenska föräldrarskall nu äntligen myndigförklaras!Herr talman! För jämställdhetens skull måste vårdav egna barn uppvärderas. Det arbetet måste fåstatus, precis som bortaarbete har. Först då blir detmer attraktivt även för män, och det är oerhörtangeläget. Kds-förslaget om en beskattad och ATP-grundande vårdlön skulle onekligen bidra till det.Föräldrarollen i sig behöver uppvärderas. Detmåste vara fint att vara förälder. Inget ansvar ochingen uppgift kan vara större än att ge barn trygghetoch en god fostran. Föräldrars engagemang ochintresse för sina barn är av grundläggande betydelseför barnens utveckling och kan knappast ersättas avnågon offentlig instans.En människas karaktär eller inre styrka kan oftakopplas direkt till kvaliteten på relationerna ihennes närmiljö.Herr talman! Utan fungerande hemmiljöer kan viinte bygga ett samhälle, som präglas av omtankeoch trygghet. Därför är familjepolitiken ett av deabsolut viktigaste områdena i samhällsarbetet.Anf. 85 ():Herr talman! Jag vill inleda med att hälsa BoKönberg välkommen på den post som han nuinnehar. Jag vet efter långvarigt utredningsarbetetillsammans med honom att han är kunnig och atthan är bra att ha att göra med.Jag skall tala om det som inte står iregeringsdeklarationen. Jag skall börja med de tvåkarensdagarna. De fick ju inte plats där, men vi harnu att ta upp denna fråga.De har diskuterats här tidigare,. Den gången skulle de drabba bara LOsprivatanställda, men man hade inga skrupler motdet. De andra fick väl klara sig ändå. De hadeträffat avtal, och det kunde man inte göranågonting åt, sades det i debatten.Jag trodde att man lärde något av det, men ävenden här gången har man hamnat i ett dilemma. Detär ju faktiskt så, som själv har sagt, attvi nu har infört en lagstadgad sjuklön under 14dagar. Där ryms inte , om mansamtidigt menar allvar med att man vill ha en snabbrehabilitering. Det är ju inte staten utanarbetsgivaren som tjänar på införandet av tvåkarensdagar, och därför måste den lagstadgadesjuklönen förlängas, som det sägs med bortåt tvåmånader, och jag tror att det visar sig att detstämmer när man räknar på det. Jag tycker migockså se att nickar.Hur är det då med den tidiga rehabiliteringen? Manskall göra upp en plan som skalldiskuteras mellan arbetsgivaren, försäkringskassanoch patienten. Planen skall syfta till en snabbåteranpassning i arbetslivet på den tidigare platseneller kanske på en något omändrad plats.Så i stället för de börjar man väldiskutera att kraftigt sänka kompensationsnivånnär det gäller sjukpenningen. Men skall vi ha ensamordning mellan arbetsskadeförsäkringen ochsjukförsäkringen -- och det skall vi ju ha framöver,innan man har tittat över det -- då innebär det, omman sänker sjukpenningen till lägre än , bryter mot nr 121, somsäger att det måste utgå två tredjedelar av lönen.Vad kan man då fundera över -- jag ställer frågan --för att få in lika mycket pengar? Då måste manförlänga tiden då det utgår , inte till tre dagarutan till ett betydligt större antal dagar. Det är ettfaktum att så är fallet, och det är bara nu att väljavilken väg man vill gå.Johan uttalade här förut att man vidgarklyftorna i pensionssystemet. Det är faktiskt värreän så. Man håller på att slå sönderpensionssystemet. Jag har hört från denna talarstoloch sett i motioner under en följd av år här iriksdagen att man vill höja taket när det gäller ATP.Men det har inte funnits utrymme för det då. Dethar inte funnits behov av det då.Nu finns det ett förslag från om att manskall ta bort pensionstillskottet och det kommunalabostadstillägget och lägga in en grundpensionframöver . Men hur blir det då meddem som har utgifter för hyra, och det är de flestapensionärer?Det är inte så konstigt att det är som frånbörjan har lagt fram förslaget: Ta bortpensionstillskottet, ta bort det kommunalabostadstillägget och låt det gå ut ett belopp lika föralla! skulle beloppet vara , enligtdet förslag som finns från , och så skulle dådet beloppet beskattas. Vem är det som tjänar pådet? Självklart de som ingen hyra har.Jag gör bedömningen att får de som har enhyra på . , och det är ickebeskattat. Med det fasta belopp som föreslås skerdet en höjning för dem som ingen hyra har men enminskning för dem som har en hyra att betala.Numera vill man inte längre höja taket. Och vad ärdet man håller på med då? Man urholkarpensionssystemet från början upp till 90 000 kr.Man behåller taket där det är , runt ,vilket kan tyckas vara mycket pengar, och så fårman en liten bit kvar, som när åren gårblir mindre värd.Vi började betala ut ATP-pensioner 1963.Basbeloppet var då , och taket låg vid31 500. Det var inte många som nådde upp till det,när de första pensionerna betalades ut. liggerdet vid 241 000, och det tycker vi just nu är högt.Det är av männen och avkvinnorna som berörs -- jag ser att statsrådet ochjag är överens om det.Det är inte nödvändigt att höja taket, säger man . Men när vi 10--jämför241 000 med vad det är ,säger vi: Det var ju fullständigt vansinnigt att läggalocket på där!Eller kommer man i diskussionerna fram till enannan modell? Uppenbart är, konstaterar jag, vidgar inte klyftor, utan man försöker krossaATP-systemet. Och det är alldeles följdriktigt. Deborgerliga partierna ville inte ha ATP från början,och ser de sin chans.Anf. 86 Statsrådet ():Herr talman! Först vill jag tacka förde vänliga orden från talarstolen. De var oförtjäntvänliga. Å andra sidan tycker jag att man ibland fåren del oförtjänt skäll också i den här typen avarbetsuppgifter. Låt oss hoppas att de tar utvarandra med tiden.Det är lätt för mig att kvittera de vänliga orden medatt säga att jag både har haft trevligt och lärt mig enhel del av i de utredningssammanhangsom vi har umgåtts i och som skaffat mig en delkunskaper som jag hoppas kunna ha glädje av justi den fråga som tog upp på slutet,nämligen pensionsfrågan.Låt mig kommentera något litet de två angrepp somjag har fått från den socialistiska delen avoppositionen, i ena fallet från ochtidigare från . Det är två angreppsom har rört sig om att vi har för avsikt att slåsönder pensionssystemet.Jag vill då peka på att de två talarna, JohanLönnroth och , uppenbarligen har heltmotsatta uppfattningar om hur vi skall lösaproblemen och anser att den som har den motsattauppfattningen vill krossa systemet. angripit i praktiken mig och regeringen för attinte vara för centermodellen, medan oss för att vara för centermodellen. Detgläder mig att notera att haranmält sig för replik, och det skall bli intressant attlyssna på debatten inom den socialistiska delen avoppositionen.Frågan om karensdagarna är komplicerad, precissom nu var inne på. ochfolkpartiet har i programmet Ny start för Sverigeredovisat att vi vill ha . Vi gjordedet tydligt och klart före valet. Det var inte någotbudskap som vi trodde att vi skulle vinna någraröster på, utan skälet till att vi har tagit upp det ärjust tron att de svenska transfereringssystemenmåste ses över, om de skall kunna bibehålla sinaviktigaste egenskaper för framtiden och låta bli atthindra ekonomisk tillväxt i vårt land.Det som vi har kommit överens om underregeringsförhandlingarna på den här punkten ärjust att utreda frågan noggrannare. En av de frågorsom har med detta att göra, precis som inne på, är arbetsgivarperioden på ett parveckor. Vi kommer att se till att det snart tillkallasen särskild utredning om detta som kommer attbelysa både frågan ochalternativa metoder till att spara pengar isjukförsäkringen.För att något muntra upp i den härfrågan kan jag kanske få påminna henne om dendebatt som tidigare förts om reglerna isjukförsäkringssystemen. Då tänker jag på densocialdemokratiska anstormningen inför valet1982, när den dåvarande Fälldinregeringenförsökte sig på att ge några bidrag till att få svenskekonomi på fötterna igen och där det bl.a. ingickett förslag om karensdagar. Då bemöttes det medoerhört hårda angrepp från socialdemokraternassida, och det spelade sannolikt inte en heltobetydlig roll för att vi fick ett regimskifte och ennioårig socialdemokratisk epok val.Samtidigt noterade jag i samband medkrisdiskussionerna att just att hon var mycket förvånad över att detblev så litet opposition mot de försämringar somsocialdemokraterna föreslog attgenomföra från . Så det är möjligt attdiskussionsutrymmet är något större i de härfrågorna än vad man ibland tror.Men framför allt, herr talman, ser jag fram emot attfå höra hur och rederut vad det är som innebär att någon krossarpensionssystemet.Anf. 87 () replik:Herr talman! Jag tror inte att skalllyckas med att få mig i gräl med . Menjag kan väl säga så mycket att jag upplever det somlitet oroande, när socialdemokraterna meddåvarande statsministern i spetsentalade mycket mera om att höja taket i ATP-systemet än om nödvändigheten av att kortsiktigtgöra någonting för de pensionärer som låg på delägsta inkomstnivåerna.Jag tycker att man flirtade litet för mycket medtjänstemannagrupperna i de högre inkomstskikten,där man naturligtvis började bli rädd för att allt flerskulle spränga ATP-taket.Den skattereform som ju faktiskt ochBo Könbergs partier var överens om innebar något begränsade avdragsrätten för de privatapensionsförsäkringarna, men fortfarande gällerden grundläggande orättvisan att enhöginkomsttagare kan få real avkastning efterskatt, medan en låginkomsttagare får praktiskttaget plus minus noll.Jag tror att det är en stor risk att man äropportunistisk i de här frågorna. Det måste slås fastatt det kortsiktigt nu är nödvändigt att stärka KBToch pensionstillskottet. Det är där man måste läggapengar mycket snabbt. Eftersom vi har enbegränsad ekonomi -- det brukar ochhennes parti gärna tala om -- måste vi klara det härinom pensionssystemets ram.Jag ser ingen annan möjlighet än att vi i första handmåste klippa till mot de privatapensionsförsäkringarna. Är beredd atttillsammans med driva opposition påjust denna punkt? Vi måste ta pengarna från deprivata pensionsförsäkringarna. Vi kanske fårväcka frågan om engångsskatt igen. Från börjanhandlade det om realränteskatt. Jag vet att detta äratt utmana stora grupper, men jag tror att det ärnödvändigt i denna fråga. Situationen är så akut,framför allt för de många kvinnor -- jag har möttflera av dem under valrörelsen -- som har enoerhört svår ekonomisk situation i dag.Anf. 88 () replik:Herr talman! har tydligen helt missatsyftet med förslag till höjdagrundpensioner. Syftet är att öka rättvisan mellande ATP-pensionärer som har det relativt braoch de pensionärer som knappt klarar sig påsin pensionsinkomst. Det är alltså fråga om dengrupp som efter skatteomläggningen stod i köutanför socialkontoren för att få pengar till mat ochhyra när deras realinkomster på grund avomläggningen hade minskat. Vi menar att vi intekan ta ansvar längre för att denna grupp måste levaunder så knappa omständigheter. Vi vill ökaresurserna för dessa. Det är fråga om enrättvisereform som vi tycker är helt rimlig.När det gäller KBT, det kommunalabostadstillägget, innebär vårt förslag att KBT somligger över grundpensionsnivå skall utgå även iframtiden. Kommunerna betalar KBT , och viutgår från att de skall stå för dessa kostnader ävenframdeles.Anf. 89 () replik:Herr talman! Jag skall snabbt replikera på RolandLarsson. ville från början över huvud tagetinte ha något kommunalt bostadstillägg. Centernvar det enda parti som röstade emot. Det styrkermig i min uppfattning att inte heller vill hapensionstillskott. Sedan talade litet diffustom KBT om pengarna inte skulle räcka, t.ex. omhyran är för dyr.De , , som viresonerade om, utgör en avsevärd skillnad mot vadsom händer . Det gällde bara 1,9 miljoner avLOs privatanställda. Vi vänder oss emot deninbyggda orättvisan i detta. Enligt godsocialdemokratisk modell accepterade vi inte närinte alla fick del av sänkningen. Men det svaldeman från övrigt håll, och det var det vi beklagadeoss över. är det hela generellt och gäller alla,och det fungerar bra. Jag har fått de senasterapporterna från riksförsäkringsverket.1,56 miljarder sparas för som ohälsotaletkan sänkas. I den beräkning somriksförsäkringsverket har lagt fram i sinanslagsframställan, som kom nu i dagarna, pekarverket på att ohälsotalet beräknas sänkas fram till1996 . Stora pengar tas in på detta.Då har inte den sänkning som gjordes den 1 marsräknats in. Det är en mycket intressant läsning.Jag är glad över att säger att hansparti vill ha KBT och pensionstillskott. De frågornaligger inom folkpensionsdelen och tar inte på ATP.Men om dessa delar tas bort, kan de som hararbetat inom vårdyrken och tjänat in tre fyra poängfråga sig vad de har haft för nytta av sina arbeten.ATP är en uppskjuten lön. Vi löser intelönebildningen på arbetsmarknaden genom atttrissla, trassla och krångla med ATP-systemet.Anf. 90 () replik:Herr talman! Vi har från sida entydigtklartgjort att ingen pensionär i vårt system skall fådet sämre, dvs. en sänkning av sin inkomst på grundav KBT.Jag har svårt att förstå, , vad det är fören besynnerlig grupp av människor som inte harnågra bostadskostnader och som vi, enligt DorisHåvik, skulle lägga oss ut för speciellt. Jag har svårtatt få grepp om vad syftar på.Anf. 91 () replik:Herr talman! Det är inte så svårt. Visserligen kanman ha bränslekostnader osv. Men på landsbygdenoch andra ställen finns det helt betalda hus. harman rätt att få KBT, oavsett taxeringsvärde. Detkunde man inte tidigare, eftersom det räknadessom en förmögenhet.Det signifikativa är det motstånd som fanns när vilagstiftade om ett kommunalt bostadstillägg. I dendebatten talade om vad de gamla bästbehöver, vilket inte var KBT. Men av de människorsom har grundpension och det kommunalabostadstillägget, har de allra flesta ett boende somhar blivit mycket dyrbart. Därför finns det nu ensärskild utredningsman som ser över KBT. Detskulle glädja mig mycket om man icenterkommuner kommer att ställa upp på dekraftigt ökade KBT som det kan bli fråga om. Vifår se vad har att säga när den dagenkommer då ett förslag har lagts fram.Jag utgår från, , efter detutredningsarbete som har gjorts, att det är viktigtför denna grupp, som dock minskar, och som intetar från ATP, att få pensionstillskott och KBT äveni framtiden.Anf. 92 (nyd):Herr talman! Jag skallförst tala om vårdgarantin. Man kan tycka att det ärett ganska begränsat ämnesområde för denallmänpolitiska debatten.