prot · GE09128 · 1991-06-10 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:128Måndagen den 10 juniKl. x10.00--1 § Justering av protokollJusterades protokollen för den 3 och 4 juni.2 § Förnyad bordläggningFöredrogs med bordlades återKonstitutionsutskottets betänkanden1990/91:KU39 och betänkande 1990/91:SkU26Socialförsäkringsutskottets betänkande1990/91:SfU18Socialutskottets betänkande 1990/91:SoU23Näringsutskottets betänkande 1990/91:NU40Beslut om uppskjuten voteringPå förslag av talmannen medgav kammaren att deärenden som hann debatteras färdigt under dagenssammanträde skulle företas till avgörande i ettsammanhang i början av morgondagensarbetsplenum.3 § Ny kommunallagFöredrogskonstitutionsutskottets betänkande1990/91:KU38 Ny kommunallag (prop.1990/91:117).Anf. 1 ():Herr talman! Fram , med andra ord rättnära i tiden, levde den kommunala självstyrelsen.Bygdens frågor beslöts av bygdens egnabeslutsfattare. Det var nära mellan väljare ochvalda. Kommunerna var många och små. Frågornavar inte så stora och därmed inte så komplexa. I deflesta gårdar var far eller mor, oftast far,förtroendevald. Besluten formades i människorsvardag. I en period , , hadesjälvstyrelsen i huvudsak haft samma struktur idrygt 2 500 kommuner. När självstyrelsen levdesom starkast hade 225 000 svenskar ett kommunaltförtroendeuppdrag.Men småskaligheten och de decentraliseradebesluten passade inte in i den politiska ideologiensnya favoritord, planhushållningen. Denna denradikala politikens hydra, som åstadkommit såmycken skada här och i andra länder och sompredikade centralismens och det politikerstyrdasamhället och som satte den politiska rationalitetenframför allt annat användes som argument för denärmaste årtiondenas totala förändring av svensktsamhällsarbete på lokal nivå.2 500 kommuner blev 282, nu 284. 225 000förtroendevalda blev 40 000. I politikerföraktets årtalar man nu mycket om hur olyckliga dessa beslutvar. Jag hör t.ex. den socialdemokratiskefritänkaren starkt kritiserakommunreformerna och hör hur han i dem serhuvudförklaringen till politikerföraktet och detegna partiets problem.Tänk om någon av tvångssammanläggningarnassocialdemokrater förstått vilket orimligt beslut manfattade och hur allvarligt man skadade den lokalasjälvstyrelsen.Herr talman! Den här bakgrunden är nödvändigoch viktig för att förstå en del av tankegångarnabakom den nya kommunallagen.Vi har en situation som inte är bra och där lagen fårtas till hjälp för att reglera brister i t.ex. insyn ochmedinflytande. Rimligen kommer vi de närmasteåren få se fler kommuner som bryter uppindelningstvånget och återgår till en situation somliknar den gamla. Planhushållningen, dennasocialismens politiska teknik, är stendöd somrättesnöre för samhällsarbete. efterlyses mycketav det som präglade det gamla samhället, en ny synpå medmänsklighet och mänsklig samverkan, en nysyn på etik och humanism. De goda krafternaspartier, de som förhoppningsvis får ta över ansvaretför har här ett mcyket stort ansvar.Samhällsbeslut fattas i på fyra lagregleradenivåer: kyrkofullmäktige, kommunfullmäktige,landsting, riksdag. Jag som har förmånen averfarenheter av arbete i alla fyra nivåerna ser ocksåden angivna ordning som den naturliga på grund avegna personliga preferenser men också därför attde fyra nivåernas förtroendemannavolym kommeri denna ordning, med kyrkan ochkommunfullmäktige som de i särklass bredaste ochstörsta.I två omgångar har lagstiftaren försökt hjälpa uppbristerna i den kommunala demokratin ochreparera det som går att reparera av de okänsligtgenomförda kommunsammanläggningarna.1970-talet såg två stora kommunaldemokratiskautredningar analysera problemen och lägga framförslag. Den första av dem gav också bakgrund ochunderlag till kommunallag. Eftersom jagpersonligen deltog som mitt partis ledamot i bäggedessa utredningar, 1970--1982, vet jag vilkensamstämmighet det fanns i behoven av åtgärderäven om förslagen följde de traditionella politiskastrukturerna.Nu omprövar vi 1977 årskommunallag. Bred enighet -- det är viktigt attunderstryka -- har präglat beredningsarbetet, därinsyn och inflytande för medborgarna varit enbärande princip, liksom hur man kan förändra ochförbättra de förtroendevaldas arbetsvillkor och hurdemokratisk kontroll och demokratiska principerskall kunna tillämpas på den alltmer omfattandeoch allt viktigare del av den kommunalaverksamheten som bedrivs i bolags- ochstiftelseform. Den frihet i hanteringen avverksamheten som bl.a. präglat det senasteårtiondets förändringar av statsbidragen tillkommunerna får också många viktiga uttryck ilagförslaget. Men just på den här punkten har vimoderater tillsammans med liberalernaen rad reservationer, alla syftande till att motverkakommunala monopol eller begränsning avmedborgarnas insyn.Huvudfrågan är egentligen hur den kommunalasjälvstyrelsens förtroendevalda skall vara kapablaatt möta 1990-talets ekonomisk-politiska problem.De som kritiserar politikerna buntar ofta ihop ossoch ger oss kollektivt ansvar för påstådda fel ochbrister. Kritiken drabbar kollektivt t.ex. de 10 000-tals beslutsfattarna i kommunernas ochlandstingens verksamhet. Kritiken och de oftabristfälliga arbetsmöjligheterna riskerarrekryteringen. De som vore bäst och lämpligasttackar ofta nej.Jag brukar beskriva politikerrollen som tre krav:Jag skall kunna ha tid och ork att sätta mig in ibeslutsunderlaget, jag skall ha kunskaper nog attbegripa vad jag läser, och -- vilket är detviktigaste -- kunna värdera det jag läser, värderaom det stämmer med min bygds och mitt partisbehov och önskemål. Alla tre kraven är viktiga,men viktigast att jag tillåts värdera besluten. om de förtroendevaldasarbetsvillkor och arbetsförutsättningar finnsfortfarande oerhört mycket att göra, och mångaproblem står olösta även sedan den nyakommunallagen börjat gälla.Som jag ser det är det för att ge de lokala beslutendess bästa förutsättningar, dess bästa beslutsmiljö,som en ny kommunallag skall antas.Debatten om den offentliga sektorn och dess bristeri effektivitet, dess för höga kostnader, och dessoförmåga att på ett smidigt sätt tillgodosemänniskors behov av vård och service hör också hit.I med världens högsta skattetryck har visamtidigt problem med finansieringen av alla desamhällsområden som dessa höga skatter skalltäcka. Skolan saknar pengar, liksom äldrevård,sjukvård, barnomsorg etc. Alldeles klart kommeren debatt när sådant händer.Att kommuner och landsting, som den offentligasektorns viktigaste instrument, därvid fåruppmärksamhet är självklart. Kritikerna frågar sigom kommunerna arbetar fel, om de har för dyradministration, för tröga beslutsformer, för litetkostnadsmedvetande -- och om de arbetar medsaker som andra är duktigare på. Debatten omalternativ och förnyelse och debatten omkooperativ och privatisering hör hemma här ikommunallagsdebatten.Jag noterar två tidningsartiklar i och . Civilministern --som jag är glad följer debatten här -- resp. densocialdemokratiske politikern och forskaren diskuterar dessa ting. Jag skulle viljasäga till kammaren om bägge: Läs och begrundabägge artiklarna! De visar att de beslut vi kommeratt fatta kring ny kommunallag bygger på en debattsom förvisso inte tar slut nu utan kommer attfortsätta att pågå.Herr talman! Bristande effektivitet och högakostnader är orimliga effekter, inte så mycket avgällande lagstiftning, utan av hur den tillämpas.När sjukvårdens kostnader inom landstingen ökarsamtidigt som antalet vårdplatser inte ökar ochantalet vårdtimmar inte ökar, då är detgrundläggande strukturella fel.Låt oss alltså skilja på det formella och det reella.Lagen, som vi snart skall anta, är bara ettinstrument. Det är politikernas förmåga ochpolitikernas omdöme som blir helt avgörande närdet skall bedömas om denna nya kommunalag blevbättre än den gamla.Så här inledningsvis vill jag med eftertryck yrkabifall till de huvuddelar av konstitutionsutskottetsbetänkande om ny kommunallag som vi är enigaom. De innehåller viktiga och angelägnaförändringar där så varit önskvärt och behållerviktiga, väl fungerande moment från tidigarekommunallagar.Men det finns skiljaktigheter. Jag tar dem i denordning de markeras i reservationerna.De tre borgerliga partierna -- ,och -- som alla ser positivtpå delning av kommuner, önskar att sammapositiva attityd skall prägla regeringens hanteringav önskemål om indelningsändring, innebärandeatt en indelningsändring som önskas avkommuninvånarna också bifalls av regeringen.Exemplet Lekeberga förskräcker. Jag ser gärna enkommentar från civilministern i denna fråga, underdenna debatt.Kommunsammanläggningarna -- för att gå till enannan reservation -- utraderade stadsbegreppet. Ennärmast obegriplig okänslighet. Flera kommunerhar nu självmant valt att kalla sig stad, det gällerbl.a. , men lagstiftningen behållerkommunbegreppet i rättsligt sammanhang.Moderaterna och liberalerna vill gestadsbegreppet samma rättsliga ställning.Moderata samlingspartiet och villöppna möjligheter för kommunerna att utgevårdnadsersättning, ett för oss som önskar ökavalfriheten i barnomsorgen och flytta besluten frånsamhället till föräldrarna självklart krav.Moderata samlingspartiet och folkpartietliberalerna har två viktiga reservationer, somhandlar om stor tveksamhet till kommunernasnäringsverksamhet och att sådan endast skallbedrivas när och om det är nödvändigt avserviceskäl och att individuellt inriktat stöd tillenskilda näringsidkare inte skall få lämnas.Moderaterna vill begränsa den offentliga sektornsföretagsamhet till kommunerna och därmed hindralandstingen att bedriva sådan.I förslagen till ny kommunallag öppnas möjlighetför kommunfullmäktige att delegera beslut omavgifter och taxor till viss nämnd. Vimoderater är starkt tveksamma till detta och anseratt sådana beslut, liksom , skall fattas avfullmäktige. Här föreligger en principfråga. Skall idet representativet principiellt viktiga beslut somtaxor och avgifter fattas av fullmäktige eller avnågon annan efter fullmäktiges delegering? Jag kanrespektera olika åsikter, men jag vill gärna ha endebatt på denna punkt. Moderata samlingspartietmenar, efter att ha analyserat problemet, att det ärnödvändigt och viktigt att fullmäktige somhuvudorgan i den representativa demokratin ocksåförbehålls rätten till att fatta sådana beslut.Sedan några år pågår en försöksverksamhet mednärvarorätt för fackliga företrädare.Erfarenheterna visar att detta varit en demokratisktveksam, för att inte säga demokratiskt oacceptabelkonstruktion, som därtill varit administrativttungrodd och mycket kostsam. De tre borgerligapartierna har i en principiellt viktig reservationframfört den bestämda uppfattningen att fackligrepresentation i kommunala nämnder inte bör fåfortsätta.I en annan reservation, som stöds av de borgerligapartierna och , önskas tydligare reglerför kommunala folkomröstningar, bl.a. den viktigafrågan om förfaranderegler.Som sista reservation jag tänker kommentera villjag nämna att samma fyra partier vill ha möjlighetför kommuner att besluta om att ha öppnasammanträden i styrelser, nämnder och utskott. Pådenna sista punkt skulle vi kunna ha en mångatimmar lång debatt. Det är litet av kärnan i den nyakommunallagen. Hur långt vill vi gå för att ge insynför de medborgare som berörs av den nyakommunallagens beslut?Till slut och sammanfattningsvis, herr talman: en av dessa punkter vore värda en längreanalys. Jag uttalar mitt stöd för var och en av demotioner moderata samlingspartiet ingivit, mennöjer mig nu med att yrka bifall till reservationerna1, 3, 4 och 33.Anf. 2 ():Herr talman! Vid detta har flera storalagstiftningsärenden behandlats. är det dagsför ett till, den nya kommunallagen.Dess mycket stora betydelse ligger framför allt i attden reglerar och sätter ramar för den lokalasjälvstyrelsen, som är medborgarnas möjligheteteratt ta del av samhällsbyggandet, medborgarnasmöjligheter att själva forma sin närmiljö.Det är just detta demokratikomplex, som så mångaländer i Öst- och nu arbetarfrenetiskt med att förverkliga i sina länder.Utvecklingen i de svenska kommunerna har gåttganska snabbt när det gäller vissa områden. Detgäller kraven om att delegera och ge tjänstemännenmer att säga till om och det gäller organisationen avkommunernas verksamhet.Först kom kraven på en friare nämndorganisationsom ett sätt att öka effektiviteten. Det första kravetmöttes genom att kommunerna gavs möjlighet attinrätta lokala organ. Effektiviteten, trodde man imånga kommuner, skulle lösas genom enomfattande bolagisering av kommunernasverksamhet.Efter 15 år har utvecklingen gjort den gamlakommunallagen passé på flera punkter och enmodernisering är nödvändig.Emellertid är det angeläget att nya regler intebegränsar medborgarnas insyn och rätt ochmöjlighet att påverka.På flera områden har liberalernas kravsedan många år blivit tillgodosedda. Det gällerfrågan om fri nämndorganisation, det gäller en merskärpt syn på hanteringen av medborgarnas insynoch kontrollen av de kommunala bolagen -- ävenom utskottet inte kunde samla sig till att fullt uttillfredsställa våra krav.Herr talman! Det här är ett omfattande område därvi haft synpunkter på många punkter. Jag kommeremellertid att begränsa mitt anförande till någraprincipiella områden och låta våra reservationer iövrigt tala för sig själva.Det är framför allt i synen på vad kommunernaskall syssla med, som vi liberaler skiljer oss frånmajoriteten. Jag skall först ta upp frågan omkommunernas möjlighet att bedrivanäringsverksamhet. Lagtexten har fått en positivutformning, dvs. man skriver att kommunerna fårbedriva näringsverksamhet när vissaförutsättningar är uppfyllda. Det är klart att härkommer att uppstå ett stort antal gränsfall, somalltid kan försvaras i de kommuner där man tror attolika verksamheter blir mer effektiva om det ärkommunerna som driver dem.För liberalerna är det viktigt att strykaunder, att huvudregeln skall vara att kommunernainte skall driva näringsverksamhet annat än imycket speciella undantagsfall. Vi har därförreserverat oss på denna punkt för en annan ochnegativ formulering av paragrafen.Kommunerna skall inte konkurrera mednäringslivet. Det har de uppenbarligen intekompetens till och det är heller inte deras uppgift.Varför skall kommunen i konkurrera ut deprivata solarierna? Varför skall landstingsägdatvätterier tvinga enskilda sådana ut frånmarknaden? Varför skall kommunerna över huvudtaget syssla med möbelsnickerier, budverksamhetoch auktionsverk, när det finns så många oerhörtangelägna områden som redan nu fungerar illa ochhar svårt att få resurser? Jag tänker på barnomsorg,äldreomsorg, vård och omsorg i övrigt och hela dengrundläggande utbildningen för barn ochungdomar, som ju är kommunens ansvar.Härmed kommer jag också in på frågan ommedborgarnas rätt till insyn och kontroll av dekommunala bolagen. harbolagiseringen betytt att stora områden avkommunernas verksamhet undandragitsoffentligheten. När kommunallagskommittén undersitt utredningsarbete intervjuade vissakommunalråd om detta område, så fick vi t.o.m.svaret att man bolagiserade för att kunna sysslamed sådant som medborgarna inte skulle lägga sigi!Jag vill återigen stryka under, att folkpartietliberalerna anser att huvudregeln skall vara, attkommunal verksamhet skall ske i nämnd- ochstyrelseform.Har man ändå bolag, skall de åtminstone vara heltöppna för medborgarnas insyn och kontroll. Det ärmedborgarnas skattemedel det är fråga om.Styrelserna är tillsatta politiskt och det ärskattebetalarna som tar den ekonomiska risken.Det är därför vi drivit kravet på offentlighet så hårt.Det kravet har gällt att både bolag somkommunerna äger till och de där kommunenär delägare skall lyda under offentlighetsprincipen.Propositionen var ju helt otillfredsställande i dettaavseende. Där föreslogs att varje kommun självskulle få bestämma vilken grad av offentlighet somskulle råda för det aktuella bolaget.Vi liberaler ansåg det helt otänkbart att helt skildaförhållanden på detta område skulle komma attgälla både i olika kommuner och i olika bolag isamma kommun. Glädjande nog ansåg lagrådetdetsamma och anslöt sig till vår uppfattning. Tyvärrhar inte utskottet följt lagrådet fullt ut och ocksålåtit de delägda bolagen omfattas avoffentlighetsprincipen, vilket vi beklagar.För vår del är det angeläget att framhålla att densom samarbetar med en kommun i bolagsform skallveta att det i detta samarbete råder full insyn.Accepterar man inte det förhållandet, skall maninte heller ingå i sådana samarbeten.Jag har tidigare framhållit att huvudregeln skallvara att verksamhet skall bedrivas inämndform. Syftet med detta är att dedemokratiska spelreglerna skall skyddas, och ettannat skäl är att det kommunala bolaget är enhybrid som leds av icke-proffs, där styrelsen bytsvart tredje år och där styrelseledamöterna hardubbla lojaliteter.Undersökningar visar att bolagen ofta är en dåligaffär för kommuner och landsting. Orsaken ärframför allt att kommunalpolitikern är justkommunalpolitiker -- klok, duktig ochansvarsmedveten som politiker, men definitivtingen företagare.Inget bolag drivs effektivt om styrelseledamöternahar dubbla lojaliteter. Men så är det i dekommunala bolagen, där styrelseledamöternasitter på ett politiskt mandat. Enligtaktiebolagslagen skall styrelseledamöterna förstoch främst främja bolaget, men det är ju faktisktinte säkert att detta i alla stycken bäst gagnarkommuninvånarna, vilka gett ledamöterna mandatatt vara förtroendevalda. En vanlig fråga i t.ex. enfastighetsbolagsstyrelse kan vara om ledamotenskall stödja att bolaget skall bygga kommersiellalokaler, vilket är mest lönsamma, eller bostäder,vilket är det som bäst behövs till de 15 000 personersom står i kommunens bostadskö.Bilden av VD-n som ringer sinpolitiskt valda styrelseordförande för att fråga vadhan får göra är ingen fabulerad situation.Detta händer i många kommunala bolag i vårt land,och det är exakt detta sätt att organisera samhälletsom i grunden raserat och de andraöststaternas ekonomi och som de nu försöker görasig fria ifrån.Slutsatsen måste bli att den verksamhet som ansesbäst kunna bedrivas i bolagsform också skallbedrivas av enskilda professionella företagare.Vi har också krävt att fullmäktigeledamöterna skallges rätt att interpellera ordföranden i styrelsen förde kommunala bolagen. Också dennainsynsmöjlighet har utskottets majoritet beslutatförhindra.Det är hög tid att inse vilka risker bolagiseringarnainnebär för den politiska demokratin och för takteni reformeringen av den offentliga sektorn. Redannu omsluter de kommunala bolagen fler miljarderän den reguljära verksamheten. Kommunala bolaghanterar alltså stora mängder skattemedel ochgemensamma tillgångar i kommuner och landsting.Förutom vad jag framhållit tidigare finns detytterligare en stor nackdel med bolagsformen förden kommunala verksamheten, nämligen attbesluten inte kan överklagas av medborgarna.För liberalerna är det självklart att slåvakt om medborgarnas rätt till insyn och kontroll ikommunernas verksamhet. Det får de bäst närverksamheten bedrivs i vanlig nämnd- ochförvaltningsform.Vi har också tagit upp ett antal demokratifrågor avannat slag, frågor som vi drivit länge men sommajoriteten tyvärr inte anser viktiga nog att slå vaktom. De gäller alla olika möjligheter att ökamedborgarnas inflytande och demokratiskakontroll. Det innebär krav på förfaranderegler vidkommunala folkomröstningar, möjligheter attordna öppna nämnd- och styrelsesammanträden,en positiv hållning när kommuninnevånarna enatsom krav på delning av kommun samt införande avdirektval till kommundelsnämnder.Med undantag av kravet på direktval är det isamtliga fall en socialistisk majoritet som avstyrkervåra förslag till en förstärkt lokal demokrati. Jagskulle därför vilja fråga socialdemokraterna: Vad ärdet egentligen ni är rädda för? Varför är det såfarligt att utvidga den enskilde medborgarensmöjlighet att påverka?Det här resonemanget leder osökt över till deområden där den socialistiska majoriteten villutvidga möjligheterna att påverka, dvs. kollektivasammanslutningars rätt till inflytande. De s.k.brukarna skall tillfrågas innan beslut fattas i olikafrågor och kan i vissa fall genom veto blockerabeslutet i fråga. Dessutom skall facket ges ensärställning i förhållande till andrakommunmedborgare.Det här kan inte liberalerna acceptera.För det första är begreppet brukare inte klartdefinierat, och för det andra är det helt emotdemokratiska principer att ge extra tungt inflytandetill personer som inte är folkvalda och som hellerinte kan ställas till ansvar.I betänkandet gör utskottet inte något som helstförsök att definiera vad brukare är för något utanhänvisar bara till pågående beredningsarbete ochtill betänkanden i frågan. Inte heller ipropositionen görs något försök att definiera vadbrukare är förutom att man hänvisar till vad somsägs i lagtexten, dvs. ''den som utnyttjar nämndenstjänster''. Detta är ett oerhört vitt begrepp, och jagskulle av socialdemokraterna vilja ha svar påföljande frågor: Kan jag som kommunmedborgarekräva att jag skall tillfrågas av den tjänsteman tillvilken beslutsfattandet delegerats? Gäller''brukarinflytandet'' var och en av dem somutnyttjar t.ex. barnomsorgen i kommunen? Räknasvarje pensionär som en brukare som skall tillfrågasinnan beslut skall fattas i frågor som gälleräldreomsorgen?Frågorna i sig illustrerar mycket tydligt detgodtycke som kommer att bli följden av det beslutsom föreslås i betänkandet.Herr talman! har det förts enlivlig debatt om självkostnadsprincipen, dvs. attkommunens verksamhet inte får gå med vinst ochatt endast självkostnadspris får tas ut viderbjudanden om tjänster. Regeringen har valt attinte nu skriva in denna princip i lagen, utan manhänvisar till att ytterligare beredning av fråganbehövs. skall rådande praxis gälla.Vi liberaler har ansett att detta är en rimlig lösningav framför allt följande skäl.Självkostnadsprincipen i sig ger inte alls någraincitament till effektivisering eller rationalisering.Den ger inte alls några garantier för attkonsumenterna av kommunala tjänster skall fålägsta möjliga pris. I fråga om ineffektiv, dyrverksamhet med för mycket personal kan man trotsdetta fortfarande hävda att man bara tar ut ettsjälvkostnadspris. Kostnaderna finns där ju.Att i stället tillämpa ''skälighetsbedömningar'' föratt avgöra om en kommunal prissättning är lagligeller ej skulle enligt vår mening kunna ge justsådana incitament till effektivisering som vi saknar . Självkostnadsbedömningar är vidare vanskligaatt göra när flera olika kommunala verksamheter --vissa utsatta för konkurrens, andra inte -- bedrivs isamma bolag eller på annat sätt i en gemensamekonomisk enhet.En noggrant formulerad skälighetsprincip ikombination med professionell revision avkommunal verksamhet -- med möjlighet attredovisa olika verksamhetsgrenar separat -- skulleenligt vår mening väl kunna uppfylla de mål somsjälvkostnadsprincipen syftar till.På ännu en punkt har regeringen lyssnat till ett kravfolkpartiet liberalerna framställt. Detgäller kravet på en fri nämndorganisation. Vi ansernämligen att kommunerna själva är de som bäst kanavgöra vilken organisation som bäst tillfredsställerde krav och förutsättningar som finns i den egnakommunen.Det har ju förts en livlig diskussion om huruvidamiljö- och hälsoskyddsnämndernas verksamhetskulle kunna få berättigat utrymme i en frinämndorganisation. Vi skriver i vår motion att vihar fullt förtroende för att medvetenheten om ochansvaret för miljöfrågorna är stort i kommunernaoch finner också att det i de flesta fall nog kankomma att vara naturligt att ha en särskild nämndför miljöfrågorna. Emellertid är förhållandena såolika i landets kommuner att det är rimligt attorganisationen avgörs av resp. kommun.De farhågor som riktats mot att en nämndeventuellt skulle kunna komma att utöva tillsynöver sin egen verksamhet hindras däremot effektivtgenom 3 kap. 5 §.Utskottet har gjort ett antal tillkännagivandenbeträffande frågor som ytterligare behöverkompletteras eller förtydligas.