prot · GE09131 · 1991-06-13 00:00:00 — Här har vi faktisktprioriterat i årets budget och föreslagit ettborttagande -- även av andra skäl. Vi har ocksåprioriterat en minskning av kostnaderna förboendet. När vi inte har sett något konkret förslaghar vi inte haft någon direkt anledning att ''hoppapå'' en allmän beställning rakt upp och ned. Men viär inte alltid alldeles omöjliga. Finns det konkretaoch bra förslag är vi inte ovilliga att diskutera dem.Till vill jag säga att det ärlåginkomsttagarna som drabbas av en ökning avskatten vid den här typen av skatteomläggning.Därför hävdar vi att turistnäringen bör underlättas,framför allt regionalt. Eftersom jag själv kommerfrån ett utpräglat turistlän, ser jag ju vilkafantastiskt negativa följder det blir, då man belastarturistnäringen och framför allt de samhällsgruppersom borde kunna komma i åtnjutande av turismenäven i vårt land.Anf. 11 ():Herr talman! ''Hur kommer det sig att vatten, somär så nyttigt att liv vore omöjligt det förutan, harett så lågt pris -- medan diamanter, som är ganskaonödiga, har ett så högt pris?'' Dessa tänkvärda ordsades en gång av . Det kunde manundra , men vi har all anledning attbegrunda denna fråga även i dag.Finansdebatter har en tendens att bara beröra detakuta tillståndet i landets ekonomi, kanske med ettperspektiv på det närmaste året. Runt om i världensmyger sig ju kunskapen fram att ekonomi i allrahögsta grad är förbundet med ekologi ochförhållandena i de ekologiska systemen. som har verkat i hardetta varit ett huvudtema i allt det som vi har skrivitoch sagt om ekonomi. Det går inte att föra en seriösdebatt om ekonomi om man bortser från deekologiska förhållandena och skeendena.För att förstå vad det är fråga om fordras en kortanalys av det moderna industrisamhället och de därrådande drivkrafterna. Industrisamhället är i alltväsentligt ett linjärt produktionssystem med ennära nog rak väg, där råvaror går från olje-, kol-och gasfält och gruva via varutillverkning tillsoptipp. Under vägen produceras avfall ivarierande och stigande omfattning, avfall somavges till luft, vatten och mark, avfall som förgiftaroch förkväver de biologiska produktionssystemen iallt större omfattning, förgiftade system somproducerar mindre och mindre, trots att jordensbefolkning nu ökar med närmare 100 milj. ,tolv om året.Den ekonomiska politiken i industrivärlden går iallt väsentligt ut på att så snabbt som möjligtförpassa råvaror från sitt ursprung till sophögen. Jufortare det går, dess bättre är det ekonomiskautfallet. Ju fortare det går dess snabbare stigerbruttonationalprodukten, som är ett mått på denpenningomsättning som man kan mäta.Litet rått kan man säga att den ekonomiskapolitiken går ut på att förbruka så mycket råvarorsom möjligt på kortaste tänkbara tid. Politiken gårdå ut på att tillverka så mycket avfall sommöjligt och orsaka så mycket förstörelse sommöjligt beroende på att de negativa sidorna avråvaruförbrukningen antingen räknas som ett plus ibruttonationalprodukten eller helt negligeras.Det finns ett begynnande uppvaknande och eninsikt om att vi nu måste ha avgifter och skatter somtar hänsyn till tillväxtens skadeverkningar.Miljöavgiftsutredningen () hade denuppgiften. Så t.ex. införde man förtjänstfullt enkoldioxidskatt. Den var visserligen låg ochotillräcklig, men ändå. Man vägrade emellertid attinföra den på elkraftsproduktionen, eftersom dettaskulle leda till högre pris på elkraft. Det skulleindustrin inte klara, menar man. Vilket hyckleri attinte använda sig av de instrument som man sägersig vilja använda. Industrins energikostnader är juändå skyddade av 1,7-procentsregeln som innebäratt industrin i praktiken är befriad från allenergiskatt som överstiger av varornasförsäljningsvärde. har föreslagit att viskall höja energikostnaderna för att åstadkommaeffektivisering och få fram inhemska förnybaraenergislag och som kompensation sänkaarbetsgivaravgifterna. Vi vill på olika sätt stärkamarknadsekonomin och få den att fungera bättre.Det är märkligt att det i en marknadsekonomi finnsså många människor som motarbetar en välfungerande marknadsekonomi.All tillgänglig klokskap inser nu att vi inte kanarbeta med detta linjära produktionssystem längre.Vi måste komma in i ett kretsloppstänkande.Miljöpartiet har motionerat om detta i åratal.Naturskyddsföreningen predikar det ständigt på ettmycket förtjänstfullt sätt.Vi måste se till att återanvända och återbruka om viskall minska förgiftningen. Inget av det som vi tarupp ur jordens inre försvinner ju utan allt spridersig. Det är bara inom den fasansfullakärnkraftstekniken som delar av materienomvandlas till energi, varav två tredjedelar gårförlorade.Förra veckans miljödebatt handlade i hög grad omkretsloppstanken, i varje fall ordmässigt. När detkom till konkreta förslag att förverkliga tanken slogriksdagen nämligen bak ut och sade nej.Ett exempel på felinriktad politik är attmomsbelägga kollektivtrafiken. Det skedde trotsatt beslutsfattarna, socialdemokraterna ochfolkpartisterna, visste att det skulle leda till ökatbilåkande. Detta sker i då vi alla vet attkoldioxidutsläpp och växthuseffekt är ett av våraallra största miljö- och framtidshot.Här ser vi hur ledande politiker, som dessutomaspirerar på att bli ministrar efter den 15september, medvetet och iskallt saboterar miljö ochframtid. Jag vill hävda att moms på kollektivtrafikär det i särklass mest miljöfientliga beslutet som harfattats i under denna mandatperiod.Efter sådana bravader går det inte an att med någontrovärdighet i behåll påstå att man bryr sig om deekologiska förhållandena och att man är villig att taett framtidsansvar.En av huvudlinjer i politiken är attminska den materiella förbrukningen, dvs. Denna minskning kallarutskottet en sänkning av levnadsstandarden. Jagtycker att det är ett fantastiskt påstående. verkligen att minskad bensin- ocholjeförbrukning, minskad förbrukning av uran ochminskad förbrukning av metaller innebär ensänkning av levnadsstandarden? Då måsteutskottet rimligen mena att det motsattaförhållandet gäller, dvs. att ökad förbrukning avfossila bränslen och av uran innebär en höjning avlevnadsstandarden. Då måste ökade utsläpp avmiljöstörande ämnen av alla slag innebära enhöjning av levnadsstandarden. Då måste det varabra för levnadsstandarden att luft, vatten och markförgiftas. Då måste det vara bra med rester avkemiska bekämpningsmedel i mat och vatten.Enligt utskottet är det uppenbarligen på det sättetatt vi får det bättre ju mer vi förbrukar och ju mervi smutsar ner. Jag förmodar att utskottet gärna seratt våra vänner i den fattiga delen av världenuppskattar oss och tackar oss för våraansträngningar att höja vår levnadsstandard genomatt öka förtunningen av ozonskiktet och genom attsläppa ut mer fossilt kol i luften, så att klimatetändras och översvämningar främjas. Tacksamhetborde vara ett sätt för dem att visa sin solidaritetmed oss.Utskottets tankar är för mig hårresande, cyniskaoch otidsenliga. Eftersom jag vet att flera avledamöterna i grunden har en syn på förhållandenasom ligger nära den syn som vi i har, ärdet märkligt att det 1991 inte skall kunna gå att fåett miljöinriktat och ansvarsfullt betänkande frånfinansutskottet. Jag tycker att det är beklagligt.Herr talman! Vi har även akuta problem i vårekonomi. Budgetunderskottet rasar i botten, ochman förutspår nu ett minus på 25--35 miljarder, enofattbart stor summa. Underskottet måste täckas,och det finns egentligen bara tre metoder att klaradetta, genom att minska utgifterna, genom att ökainkomsterna eller genom att låna.Skattesänkningar kan det knappast bli tal om,eftersom det då bara blir värre. Jag tycker att det är något att tänkapå för alla skattesänkarpopulister allt från CarlBildt, greve , Nya välfärden ochmånga andra som vill göra sitt bästa för att slåsönder samhällsekonomin.En delförklaring till budgetunderskottet är de högaräntebetalningarna för det enormabudgetunderskott som de borgerliga regeringsårenmedförde.Kortsiktigt måste vi arbeta efter alla tre metoderna.Att sänka utgifterna är oftast mycket svårt,eftersom minskningarna enligt vår mening inte fårleda till sociala snedfördelningar. Att ökaskattekvoten, dvs. att öka statens inkomster, är intelätt det heller, eftersom vi har en mycket högskattekvot i . Vi menar dock att vi kanacceptera en mindre ökning för att därigenomkunna finansiera den nödvändiga omställningen tillett mindre slösande och förgiftande samhälle ochför att kunna tillföra medel för att bygga utspårburen kollektivtrafik och för att hjälpa till attmiljöanpassa industrin.Sänkta kostnader kan uppnås genom att delar avtransfereringarna görs om så att de som har högreinkomster inte får ut lika stor del avinkomstbortfallet som de som har lägre lön. Vimåste se till att i första hand skydda vård ochomsorg. Vi kan inte acceptera ochfolkpartiets sätt att spara. Det går ut på attytterligare försämra sjukförsäkringen för dem somhar lägre löner. För mig är det ett förslag av ganskatidstypiskt nyliberalt slag.Att låna till konsumtion innebär att vi skjuter påbetalningen till framtiden och kommandegenerationer. Precis så sker nu med de gamlaborgerliga budgetunderskotten. Storabudgetunderskott leder till att lånetrycket på densvenska marknaden ökar, vilket innebär stiganderäntor. Höga räntor driver boendekostnaderna ihöjden, vilket i sin tur driver upp kraven på högrelön. Vi är inne i en ond cirkel. Ochmiljöinvesteringarna kan komma att ta stryk. Detfordras alltså ett nytänkande. Vi är nu inne i enlågkonjunktur som i många stycken är förorsakadav en gammal inflationsdrivande politik, som hardrivit upp företagsvinster, kostnader, konsumtionoch löner till nivåer som gör att goda svenska varorinte är konkurrenskraftiga längre. Detta är välbekant, och få säger emot det.Vad kan vi då göra åt vår situation och setill att vi kan lösa delar av våra akuta ekologiskaproblem? Det måste nämligen vara vår uppgift attlösa den dubbla problematiken -- ekologisk ochekonomisk kris.Inte nog med att vi har ett ökandebudgetunderskott. Vi har också ett ökandebytesbalansunderskott. Det betyder att vi köper förmer pengar utomlands än vi säljer. Vi får med andraord låna till vår konsumtion också. Vi skaffar ossnu såväl en ökande utlandsskuld som en inhemskskuld, som vi idogt arbetar för att förstöravår miljö och våra livsbetingelser. Vi skuldsätter osstill kommande generationer. Det är i längdenohållbart. En minskning av den materiellaförbrukningen, som vi har talat om, kan ske genomatt vi sänker hastigheterna på våra vägar, genom attvi gör transporter på räls ekonomiskt merattraktiva, genom att vi slopar momsen påkollektivtrafiken, genom att vi höjerkoldioxidskatten och genom att vi sänkersubventionsgraden för den eltunga industrin.Detta blir starka incitament till att minskaenergianvändningen genom effektivisering ochhushållning. Alternativa inhemska energislag fårökad chans. Importen av fossila bränslen minskar,och bytesbalansen förbättras. Vi behöver inte lånaså mycket, och miljöbelastningen minskar totalt.Kostnaderna för industrin kan vi sänka genom attsänka arbetsgivaravgifterna på sätt som vi harredovisat i våra motioner. Därmed ökarkonkurrenskraften genom att de totalalönekostnaderna sjunker. Vi kan öka exportenigen, och bytesbalanssituationen förbättras också.Åtgärderna sänker också kostnaderna för staten,kommunerna och landstingen och innebär därförockså att budgetunderskottet kan minskas.En stor del av betalningen sker genom att hushållenfår betala mer för sin energianvändning. Igenomsnitt ökar inte hushållens köpkraft med denav oss föreslagna politiken. Vi får en omfördelningav produktion till export och en omfördelning avkostnader som sänker budgetunderskottet. Vimåste inte låna för att klara det, och räntornapressas inte i höjden. Och det kan då bli billigareatt bo, i varje fall inte dyrare.Att räkna ut hur kostnaderna omfördelas är hartnär omöjligt. De som slösar med energi är de somfår betala notan.I glesbygd är man speciellt beroende avvägtransporter. Därför vill vi införa ettkontantbidrag för att kompensera för fördyrandetransporter. Däremot är vi inte villiga att sänkapriset på drivmedel. Vi måste bibehålla allatänkbara incitament till att hushålla med energi.Av samma skäl vill vi att gynnandet av de personersom har företagsbilar skall avlägsnas . Det ärett oskick att en växande grupp människor skallsärbehandlas så att de slösar med energi påskattebetalarnas, miljöns och framtidensbekostnad.Matmomsfrågan har varit synnerligen aktuell. Vihar arbetat med den så länge vi har funnits i denpolitiska verkligheten. Och det är glädjande att detnu finns möjlighet att äntligen kunna sänka den.Vi tycker också att man borde kunna kommaöverens om att sänka turistmomsen till den nivåsom den hade tidigare.Kollektivtrafikmomsen måste helt enkelt tas bortom vi skall kunna komma bort från detresursslösande bilåkandet, eller åtminstone minskadet kraftigt.Vi är inte så förmätna att vi tror att våra förslag i ettenda slag löser de stora ekonomiska och ekologiskaproblem som vi står inför. Vi ser dem som steg påvägen.Det är mer förvånande att finansutskottet intestakar ut några sätt som kan bidra till att klara vårasamlade problem. är fast i ettgammalt förlegat tillväxttänkande som leder tillmiljöförstöring och till en katastrofal ekonomiskutveckling med ökad skuldsättning. Regeringen äri allt väsentligt inne på samma linje som utskottet.Hur kan det komma sig att varken regeringen ellerutskottet på allvar intresserar sig för att ta itu medvår dubbla skuldsättning, att klara både ekonomiskoch ekologisk kris. När kommer regeringen att tasig an problemen? När kommer tänkbarakommande regeringsbildare att ta itu medproblemen på ett socialt acceptabelt sätt?Vid sidan av den ekonomiska och den ekologiskakrisen har vi den ökade arbetslösheten. Vi anger treolika vägar förutom dem som regeringen haranvisat för att komma till rätta med denproblematiken:* sänkt normarbetstid,* sänkta arbetsgivaravgifter och* investeringar i miljöanpassad spårburen trafik.En aktiv arbetsmarknadspolitik är en viktig del avden svenska modellen, och den får vi inte överge.Vi kan inte acceptera den syn som professor , öststatsexperten, ger uttryck för, när han iDN säger sig längta efter tvåtredjedelssamhället.Han och många på politikens högerkant hävdar attSverige har en kommandoekonomi som liknar deni de forna kommunistiska staterna i Östeuropa.Man för inte politiken framåt med så våldsammaoch onyanserade överdrifter och djupt osannapåståenden. De som betraktar skatt som stöldavvisar vi också på samma sätt som vi avvisarmoderaternas syn när de i ett förslag till nyttpartiprogram säger: ''Varje ingrepp i medborgarnasliv, varje reglering, varje skatt försvårar och dödarlivsprojekt. ''Vi ser här hur ett ledande parti avsäger sig varjeform av solidaritet med dem som lever nu och medkommande generationer. Varje form av miljö- ochsocialpolitik kastas på skrothögen. Där röjs ingenödmjukhet inför världens problem. Det är densanna egoismens talesmän som vi hör.De krafter, som står bakom den moderatapartiledningen och vars tänkande har krypit inunder skinnet på folkpartister, är ett antal industri-och kapitalägare, som föraktar den svenskamodellen med samförstånd och generellvälfärdspolitik. Dessa krafter har tvingat framslopande av valutaregleringen och ett språngartatnärmande till EG. Det är samma krafter sombetraktar politik som ett sätt att fragmentiseraföretags verksamheter.EG är som institution djupt odemokratisk med sintopp- och centralstyrning till kommissionen ochministerrådet i . Det är helt klart attenskilda små länder inte kommer att kunna göra sinröst hörd och kunna påverka politiken i det nyamaktcentrat i . Det är inte heller meningen,då det skulle störa de mäktigas spel med vårframtid. Från början var EG bara en ekonomiskunion för att främja de västra delarna av såatt de kunde hävda sig tekniskt och ekonomiskt motresten av världen. Ett starkt med högekonomisk tillväxt och ständigt ökande materiellförbrukning visade sig behöva starkacentralstyrande organ för att kunna tvinga igenombeslut inom områdets alla delar. Därför behövs detenligt strategerna en domstol, en centralbank, envaluta, en polismakt och en militärmakt. Det är''Den europeiska fästningen''.Utvecklinen i står i bjärt kontrast tillutvecklingen i östliga delar. Där bryterman nu under svår vånda ner centrala hårt styrandebyråkratiska system, medan man i de västligadelarna går i precis motsatt riktning. Vi ser enmycket märklig process, som kommer att mycketnegativt påverka våra möjligheter att föra en någotså när självständig ekonomisk politik. Den svenskakronan kommer att försvinna som mynt i närmånga östländer nu vill komma bort från rubelnoch få egna nationella valutor.Det stora problemet med EG vid sidan avodemokratin är den ekonomiska politik för mycketsnabb ekonomiskt tillväxt som man har. EnligtCheccinirapporten kan man räkna med en tillväxtpå . Detta leder enligtinterna EG-rapporter till mycket svåramiljöstörningar beroende på den snabbt ökandevägtrafiken och de stora utsläppen av kväveoxider,svaveloxider och koldioxider och mycket, mycketannat.Detta vill de stora partierna och KDS nu föraSverige in i med jättefart utan att på något sätt frågasvenska folket. En folkomröstning efter en intensivstudieperiod är det enda rimliga. Det ärsymptomatiskt att utskottet avslår krav på anslagtill EG-kritisk information. Tysta och okunniga villutskottet uppenbarligen att svenskarna skall gå in iEG och avsäga sig sitt långa självbestämmande ochsin långa parlamentariska tradition, som började på1400-talet. Ställningstagandet är dåligt.Härligheten håller på att försvinna mitt framförvåra ögon, medan vi badar i ljuset av reklambetaldaTV-kanaler. Antalet försvinnande och hotade arterökar. Våtmarker dikas ut och hav ochluft förgiftas.Att gemensamma satsningar, som innebär att visom privatpersoner kollektivt avstår frånomedelbar konsumtionstillfredsställelse, betraktassom frihetsinskränkningar och hot mot valfrihetenär logiskt i ett rent konsumistiskt perspektiv. Vissamaktfigurer kan och vill inte se att kollektivademokratiskt beslutade lösningar innebär en storsamlad frihet: Frihet från oro. Frihet att utbilda sig.Frihet att kunna vara sjuk utan att behöva oroa sigför bostad. Frihet att kunna andas frisk luft, drickarent vatten och slippa äta medvetet förgiftad mat.Frihet att kunna njuta av kultur utan att vara rikeller bo i stora städer. Frihet att få barn som kanleva friska och utvecklas utan skador redan frånfosterstadiet. Frihet att få leva i en fredlig värld.Den konsumistiska friheten är mycket begränsad.De fyra EG-friheterna har tre ekonomiska delaroch bara en mänsklig, nämligen fria kapitalrörelser,fri rörlighet för varor och tjänster och sist frihet förmänniskor att röra sig inom EGs gränser. Deutanför göre sig inte besvär. Kulturell, social ochekologisk frihet nämns inte. De kan inte prissättasoch mätas i BNP-termer. Därför finns de inte med.Det rör sig om en västeuropeisk egoism, inte ominternationalism och internationell solidaritet. Förmig är kampen för härligheten och demokratinavgörande för framtiden. Jag är glad över att fåverka i ett nyskapande parti, som sätterhärlighetens och demokratins fortbestånd ochutveckling i första rummet.Vi som har haft turen och förmånen att få leva idemokratier med yttranderätt ochyttrandemöjligheter som individer måste hållaemot den avdemokratisering inom murar som EGinnebär. Vi måste visa våra medmänniskor i österatt vi tycker att vi har något värdefullt att erbjudavärlden: levande demokratier med ekologisksamklang somett framtidsprojekt. Vi kan inte nunär östeuropéerna står på randen till att antingen tasteget till frihet eller falla tillbaka i odemokratisjälva välja odemokratin och det ekologiskaförfallets tyranni. För vad är det vi riskerar när deekologiska systemen faller sönder? Jo, att de starkaser till att de tar hand om det som blir kvar och låterde svagare gå under. Därför måste vi värna om deekologiska systemen, inte bara för oss själva utanockså för kommande generationer.Herr talman! Detta är mitt sista längre inlägg iriksdagen . Jag kom tillriksdagen , och tre utomordentligtspännande och lärorika år har förlupit. Jag har glattmig, men jag känner mig djupt förtvivladöver mina erfarenheter härifrån. Det som jagtycker är svårast är de orimligaarbetsförhållandena, som innebär att viktiga ochavgörande beslut hastas fram. Besluten blir inte sågenomarbetade och kloka som de skulle kunna blioch som de bör vara. Våra beslut påverkarmänniskors vardag och det besvärar mig att alltskall ske med sådan orimlig brådska.Jag besväras också av att fattar så dåligabeslut när det gäller avgörande frågor om ekonomioch ekologi. Det är som om de kunskaper om dessaförhållanden som finns utanför huset inte får singivna plats härinne. Kunskaperna finns, men deanammas inte. Vi har sett detta när det gällerjordbrukspolitiken, energipolitiken, miljöpolitikenoch sist . Därför fortsätter detekologiska förfallet i takt med det ekonomiska. Detsom hotar oss nu är ett alltmer osolidarisktsamhälle, därför att politiken inte vägleds avkunskaper och medkänsla utan av gamlaföreställningar om ekonomiska sammanhang, somär frikopplade från våra långsiktigaöverlevnadsfrågor. Vad är viktigare än att kunnaföra en politik, som beaktar kommandegenerationerns rimliga krav på goda liv och att deskall slippa betala för våra dumheter?Så länge inte arbetar långsiktigt fungerarden tyvärr inte väl. Vi behöver en bra riksdag, endemokratisk och självständig riksdag, som kanfatta de avgörande besluten i , en riksdagsomkan agera solidariskt mot våra vänner i österoch söder, mot de fattiga i världen mot alla demsom vi med vår livsstil nu berövar så mångamöjligheter. Vi behöver inte en demonteraddemokrati med centraliserade beslut i enfåmansförsamling i . Låt oss bevara enlevande demokrati i som ett uttryck för envälutbildad och kunnig befolkning, som kan och villta ansvar och har medkänsla och rum!En levande demokrati är en del av härligheten.Makten bryr jag mig inte om, men härligheten.Därför yrkar jag bifall till reservationerna 3, 14, 22och 28.I detta anförande instämde , , och (alla mp).Anf. 12 HANS ():Herr talman! Årets kompletteringsproposition ärmer omfattande än vanligt genom att den ocksåinnehåller stora förslag till strukturåtgärder inomden statliga administrationen.Jag skall i huvudsak uppehålla mig vid det som iutskottets betänkande återfinns under avsnittenriktlinjer för den ekonomiska politiken ochbudgetpolitiken. När motionerna i ärendetavlämnades hade den s.k. alliansen, dvs.folkpartiet liberalerna och , engemensam partimotion och hade en egen.Nu har de tre partierna enats om en gemensamreservation om den ekonomiska politiken. Då dettaär det senaste dokumentet för de tre partiernakommer jag att i huvudsak knyta minakommentarer till de borgerliga partiernasreservation.Det är inte svårt att förstå att reservationen är ettovanligt substanslöst dokument, vilket också harpåpekats i massmedia. Detta har antagligen varitförutsättningen för en gemensam reservation ochdessutom är väl erfarenheterna, i varje fall hos tvåav de borgerliga partierna, dåliga när det gäller attredovisa vad deras politik i verkligheten leder till.Något ekonomiskt alternativ att regera efter harinte framlagts. Det går inte att möta framtiden medprincipiella och utslätade ståndpunkter när detkrävs konkreta och ibland också obekvämaåtgärder.Jag blev verkligen överraskad när jag hörde LarsTobisson och i viss mån säga att denpolitik som presenteras skulle vara den enda vägentill en bra ekonomisk politik för . Armafosterland, om det skulle vara sant! att det fräckaste han hört är när AllanLarsson säger att vi är på rätt väg. Jag måste sägaatt framstår som en blygsamvårblomma i förhållande till den fräckhet som LarsTobisson utvecklar när han påstår att detta är detenda dokument som leder till att går enlyckosam väg till mötes.I övrigt måste jag konstatera att anslutninginnebär att de mest vettlösa påståendena ialliansens motion inte längre upprepas.