prot · GE09124 · 1991-06-03 00:00:00 — Det har tyvärr i utskottet intefunnits möjligheter att få gehör för denna tanke.Fru talman! Enligt vår uppfattning kommer iframtiden de största miljöinsatserna att komma tillstånd i ett nära samarbete med EG ochförhoppningsvis med vårt land som en delav EG. EG kommer att driva pådemokratiseringsprocessen i Öst- ochCentraleuropa. Om de gigantiska miljöproblemen iÖst- och skall kunna lösas fordras enövergång till marknadsekonomi och politiskpluralism.Vi vill att som medlem av EG verkarpådrivande i miljöfrågorna. I en rad reservationerhar vi angivit områden för detta. Vi bör t.ex. verkaför att likvärdiga ekonomiska styrmedel påmiljöområdet införs i länder. Det pågårför närvarande ett omfattande arbete i för att undersöka möjligheterna attinföra just miljöavgifter. Vi vill samordna vårtmiljömärkningssystem med det som tas framinom EG. Vi tycker att skall verka förskärpta avgasreningskrav för tunga fordon från1996. EGs krav är något lägre än deamerikanska. Det finns möjlighet att verka för enförändring på detta.Även på jordbrukets område är det viktigt att vi fårtill stånd en anpassning av våra regler till dem inomEG. I de fall vi tycker det är motiverat av miljö-eller djurhälsoskäl skall vi självfallet också verkaför skärpta bestämmelser inom EG. Vi tyckerockså att vi i på vissa områden skall kunnainföra miljökvalitetsnormer för luft och vatten påsamma sätt som man gjort i EG. Vi uppskattarutskottets skrivning, att vi utgår från att Sverigeskall bli fullvärdig medlem i EGs miljövårdsbyråEEA.Fru talman! Jag vill till slut beröra en fråga som vihar reserverat oss emot. Den kom upp i sambandmed inköp av skogsmarker.Många skogägare har haft idéer om att skapa ettmer mångfasetterat skogbruk, med stor hänsyn tillskogens skönhetsvärden. De har ofta hindrats avSveriges stelbenta, byråkratiskaskogsvårdslagstiftning. Regleringarna hardärigenom skapat ett allvarigt hot mot många unikabiotoper. Samma politiker som tidigare i detalj styrtmarkanvändningen i skogen vill nu råda bot pådetta problem genom nya regleringar. Man villinskränka ägande- och brukanderätten. I detbetänkande som vi nu behandlar harsocialdemokraterna stött en motion frånvänsterpartiet som har denna inriktning.Utskottsmajoriteten vill att ersättningsvillkorenskall försämras. Markägaren skall i framtidentvingas acceptera större intrång utan ersättning.Birgitta har i en artikel förklarat atthon helhjärtat stöder dessa tankegångar.Socialdemokraterna har åter valt den socialistiskavägen. På samma sätt som löntagarfonderna var ettförsök till socialisering av företagen med företagensoch löntagarnas pengar, är detta ett sätt attsocialisera naturvården med markägarnastillgångar.I när svensk naturvård är i kris och krisen tillstor del beror på de starka socialistiska inslagen ivår naturvård föreslår vänstern ochsocialdemokraterna åtgärder som kommer attcementera krisen. Detta är ett allvarligt förslag i entid när alternativ i form av ökade ideella insatserkrävs för att bryta den onda cirkeln och då vårtbehov att tillvarata markägarnas engagemang ärstort. Man kommer att betraktajordbruksutskottets skrivningar som en kraftigörfil. Majoritetens beslut hotar att trasa sönder detpersonliga engagemang som finns inomnaturvården.Vår kände författare har vältaligtberättat om svenska bönders frihetskrav och viljaatt vara befriade från förmynderi, föreskrifter ochregler, påhittade av folk som inte på samma sättsom de levt med naturen. Begränsningar iäganderätt och förfoganderätt ökar klyftornamellan brukare och andra grupper i vårt samhälle.Jag är övertygad om att ett avskaffande av de flestadetaljregler i skogsvårdslagstiftningen skulle skapade bästa förutsättningarna för en fin utveckling avdet spontana naturvårdsintresse som finns hos deflesta skogsägare. Vetskapen om att deinskränkningar som kan krävas för att skydda vissabiotoper kommer att ersättas på ett rättvist sätt geren stimulans även för egna insatser. Konsekvensenav inskränkningar i äganderätten kommer alltid attbli en minskning av det personliga ansvaret. Detgäller på alla områden. Naturvården är inte ettundantag.Fru talman! Med det anförda vill jag yrka bifall tillreservation nr 1.Anf. 3 () replik:Fru talman! Jag beklagar egentligen att jag tvingasbegära replik på , som jag bedömer somen ärlig miljö- och naturvän och som dessutomvanligtvis är ganska förståndig.Mot den bakgrunden ter sig de senaste uttalandenasom ovanligt oförståndiga. talar förstom att det hos varje skogsägare finns en vilja att taett ansvar, och det tror jag stämmer. En sådan viljafinns, och detta skall man naturligtvis ta vara på ochinte störa med onödig lagreglering. Å andra sidanskulle jag kunna citera vad en av Virgins egnapartivänner sade i ett annat sammanhang, men jagskall i varje fall inte återge det ordagrant. Dennesade att man kanske också måste hålla efter demsom är litet för egoistiska och för gnidna, eftersomman annars kan ta viljan att göra något från deambitiösa.Mot den bakgrunden tror jag att det är rimligt attutskottsmajoriteten skriver i betänkandet skall ta normal naturvårdhänsyn, att enmarkägare måste ställa upp på det. är detutomordentligt viktigt att vi i de skrivningar sommajoriteten ställde sig bakom tillförde att dettaskall ske inom ramen för det beslut som fattades1987 om intrångsreglerna i plan- och bygglagen.Det är alltså inte fråga om någon ändring i deprinciperna, vilket är mycket viktigt. Det är ocksåangeläget att inte springer runt ochsprider några villoläror på det här området,eftersom det då kanske kan komma surt efter enannan gång.Vi ställer alltså upp på ett ökat ansvar. Det liggernämligen i tiden att varje företagare, alla bönderoch alla skogsbrukare måste vara beredda att taansvar när det gäller miljöfrågorna. Men det är intefråga om någon ny debatt om intrångsreglerna, somcentern och socialdemokraterna kom överens om1987. Jag hoppas att detta här med kan varaklarlagt.Anf. 4 () replik:Fru talman! Jag tror att och jaghar exakt samma utgångspunkt i det härresonemanget. Naturvårdshänsyn skall självfallettas, och det skall tas på det sätt som bönder alltidhar gjort. Däremot är jag utomordentligt oroadöver de signaler som har kommit från densocialdemokratiska regeringen på detta område.Kan medverka till att minafarhågor inte går i uppfyllelse är jag naturligtvisutomordentligt tacksam för det.Anf. 5 ():Fru talman! Hotet mot miljön växer ständigt ochfår allt större spännvidd. Det finns nu klarasamband mellan t.ex. den samlade effekten avenskilda människors vardsagsbeteende ochstorskalig påverkan på jordens klimat. Detgemensamma ansvaret inför kommandegenerationer blir allt tydligare.Jag kan här inte avstå från mitt favoritcitat,indianhövdingens ord till de vita som ville köpastammens mark: Vi har inte ärvt naturen av våraförfäder, vi har lånat den av våra barn. Devisdomsorden framstår som ännu angelägnare i dagän för 200 år sedan.Hotet mot miljön är också det kanske allvarligastehotet mot mänsklighetens framtid. Den viktigasteuppgiften, inte minst för oss politiker, är kampenför en bättre miljö. Därför är miljöpolitikenegentligen riksdagsårets viktigaste ärende. Menjust nu verkar det som om miljöfrågorna harkommit litet på mellanhand i den politiskadebatten. Symptomatiskt är att dagens debatt hållsen måndag utan voteringar. Det betyder att videbatterar för oss själva med få åhörare, menförhoppningsvis inte med lika svagt intresse utifrån,från våra uppdragsgivare.Beredningen av jordbruksutskottets betänkandeom miljöpolitiken har skett under stor tidspress.Sakbehandlingen har genomförts på mindre än enmånad. Regeringens miljöproposition omspännertill stora delar en treårsperiod och bygger på ettoerhört omfattande underlag. Den är enimponerande lägesrapport. Om man läggerunderlagets alla rapporter, betänkanden ochutredningar i en stor hög med rapporten 90överst, är det nätt och jämt att man kan hålla näsanöver vattnet.Propositionen var på många punkter en besvikelse,inte minst mot bakgrund av de förväntningar somregeringen hade byggt upp. Prutningarna pånaturvårdsanslagen, nonchalansen mot riksdagenskrav på en samlad aktionsplan mot buller ochåterhållsamheten med ekonomiska styrmedel vardet som liberalerna såg som de störstasvagheterna. En hel del av detta har utskotterträttat till. Störst tillfredsställelse känner vi över attanslaget till markinköp för naturvård höjts med 60milj.kr. enligt vårt förslag. Att ytterligare 20milj.kr. satsas på kalkning och att utskottet görett -- tyvärr nödvändigt -- ännu skarparetillkännagivande om aktionsplanen mot buller ärandra framgångar för oss. Utskottet ställer , fördröjning, upp på reservationfrån 1988 om en höjning av bilskrotningspremientill . och en förstärkning av informationen.Vi tackar men vill nu ta också nästa steg, nämligenen extra höjning för de äldsta bilarna, de som heltsaknar avgasrening. tillNaturskyddsföreningens internationellaförsurningssekreteriat står också på pluskontot.På många andra för miljön viktiga punkter nådde viinte ända fram utan måste reservera oss. ekonomiska styrmedel, återvinningslag,information och kampanjer, miljöinsatser ibarnomsorgen, miljöanpassat transportsystem ochen rad naturvårdsanslag.Vi har alltså tvingats till en delvis summariskbehandling av propositionen, de mångaföljdmotionerna och en rad friståendemiljömotioner i det även i övrigt mycketarbetstyngda jordbruksutskottet. Till vår tidigarearbetsmetod med förenklad motionsbehandling harvi nu också fått lägga förenklade reservationer.Samordningen med andra utskott som berederdelar av miljöpropositionen och motionerna harinte kunnat ske i tillräcklig omfattning. Under dehär omständigheterna har utskottskansliet gjort ettenastående arbete under mycket kompetentledning av kanslichefen. Jag uttrycker min storabeundran.Riksdag och regering måste i fortsättningeneftersträva arbetsformer som gör det möjligt att gemiljöfrågorna den förtur som alla är eniga omatt de måste få. Ett inslag kan då vara den årligamiljörapport som regeringen nu aviserar. Jagerinrar mig att den idén framfördes från folkpartietredan i början av 70-talet.En annan åtgärd är att successivt omvandlajordbruksutskottet till ett miljöutskott. Det ärockså nödvändigt att regeringen visar en tydligrespekt för arbetssituation.Propositionsanhopningen under årets vårriksdagmed bl.a. en lång rad från miljöpolitisk synpunktviktiga propositioner har varit påfrestande. Dettyder, i bästa fall, på en dålig planering ikanslihuset.I miljöpolitiken har de politiska partierna i storutsträckning en mer eller mindre samstämmiguppfattning. Det finns anledning att understrykadet när vi i debatten tar fram det som vi inte äreninga om. Den gemensamma basen är en styrkanär det gäller att med kraft genomföra nödvändigaåtgärder eller hävda uppfattninginternationellt. Varje parti har givetvis enideologisk grund för sin miljöpolitik. Jag skall nuredovisa den miljöpolitiska grunden för folkpartietliberalerna och ge några exempel på hur det kanöversättas till konkreta förslag. Jag passar först påatt yrka bifall till reservation 2, där riktlinjerna förvår miljöpolitik redovisas.Folkpartiet liberalernas miljöpolitik utgår från denenskilda människan, hennes överlevnad ochönskan om en god miljö. Den bygger på vad vikallar förvaltarskapstanken, dvs. att människan harrätt att bruka naturens resurser men inte förbrukadem, att utveckla men inte utarma dem. Gränsensätts av vad naturen tål. Oförstörd miljö ochbiologisk mångfald utgör en förutsättning föröverlevnad och valfrihet även för kommandegenerationer. På få områden är den enskildamänniskans engagemang och medverkan så viktigsom inom miljövården. Ingen kan undandra sig sittansvar för det gemensamma arvet.Hittills har svensk miljöpolitik alltför ofta inneburitatt ekonomiska och tekniska faktorer har fått vägatyngre än miljökraven. Man kan säga att vi har köptvår materiella standard på kredit, där krediten ärden miljöskuld som vi har byggt upp. måste visätta hänsynen till miljö framför andra intressen.Demokrati och marknadsekonomi, ekonomisktillväxt är avgörande förutsättningar för enframgångsrik kamp för miljön. Eftersommiljöproblemen i stor utsträckning ärinternationella och globala måste vi i olika formersamverka med och påverka andra länder. Ettsvenskt medlemskap i skulle t.ex. förstärka dekrafter både inom EG och i som vill föra enradikal miljöpolitik.Utvecklingen i och i den tredje världenvisar tydligt att dikatur och fattigdom hotar miljön.På nära håll ser vi miljösituationen i , därvi som framgår av fp-motionen Jo720 måste kännaett särskilt ansvar. För miljöns skull måste nu denliberala revolutionen i de kommunistiska ländernaföljas av en demokratisk frigörelse också i de allrafattigaste länderna. De nödvändigamiljösatsningarna kräver att och andra rikaländer liksom FN ställer upp med särskilt biståndoch massiv kunskapsöverföring och även stöd tilldemokratisering. De mycket stora resurserna ärnödvändiga för att trygga vår överlevnad och somett slags försäkringpremier mot miljöbetingadefolkvandringar och revolutioner i fattiga ländersom gör anspråk på sin rättmätiga del av jordensresurser. Den svenska biståndpolitiken måste få enstarkare inriktning på miljön och sina resurser fördet ändamålet.Inför FNs miljökonferens i ärförhållandet mellan fattiga och rika länder särskiltaktuellt och kommer uppenbarligen att påverkamöjligheterna att nå resultat. Vid konferensen ärvidare tre konventioner särskilt angelägna. Deavser jordens klimat, den biologiska mångfaldenoch jordens skogar. För den fortsatta debatten häri dag är det värdefullt om miljöministern kundelämna en lägesrapport om förberedelsearbetet ochsin egen bedömning av hur långt konferensen kanväntas nå. Jag vill också fråga om närden svenska nationalrapporten till konferensen kanväntas föreligga.Luftföroreningar är lokalt ett allvarligt hotmot människors hälsa. Luftföroreningar försurar,övergöder och förgiftar också mark och vatten i vårtland och andra länder. Mest är det då fråga omgränsöverskridande föroreningar vilket gör attkraftfulla åtgärder måste ske i internationellsamverkan som dessa förosakar. Utsläpp och dekemiska processer som dessa förorsakar i luftenutgör nu mycket allvarliga hot mot jordens klimatoch mot det skyddande ozonskiktet i stratosfären.Den här hotbilden ställer snabbt ökande krav påmiljöanpassning av bl.a. energiproduktion,energianvändning, industriprocesser, transporter,kemikalieanvändning och avfallsbehandling.Den strategi för minskad klimatpåverkan som är endel av den enerigpolitiska överenskommelsenmellan socialdemokraterna, liberalernaoch innebär ett stort steg framåt. Jagvill särskilt understryka den uppmärksamhet somstrategin riktar mot även andra växthusgaser änkoldioxid. Framför allt vill jag peka på attkväveoxider på medellång sikt kanske är deviktigaste föroreningarna att begränsa. De bedömsi t.ex. ett 20-årsperspektiv med nuvarandeutsläppsnivåer ha ungefär lika stark växthuseffektsom koldioxid men därutöver en rad andra skadligaeffekter. De bidrar också till försurning,kvävemättnad i mark och vatten och därmedövergödning, bildning och marknära ozon somskadar växtlighet och förstärker växthuseffektensamt, vad gäller särskilt dikväveoxid, nedbrytningav det stratosfäriska ozonskiktet. Koldioxiden harbetydelse inte bara som växthusgas utan också somsymbol i den internationella klimatvården. Vimåste se till att våra utsläpp inte överstiger den nivåde hade under det valda basåret. Om basåret är1987, som vill, är det inga svårighetermed utgångspunkt i tillgänglig, ejtemperaturkorrigerad statistik. Mot den härbakgrunden har liberalerna i reservation10, som jag yrkar bifall till, begärt enkonsekvensbeskrivning av en mer ambitiösminskning av kväveoxidutsläppen, men instämmeri övrigt givetvis i propositionens klimatstrategi,En miljöstörning som också sprids genom luften ärbuller. Vi måste vara rädda om tystnaden, den är endel av vår livskvalitet. Därför var det enbetydelsefull markering som på initiativav liberalerna gjorde meduppdraget till regeringen att skyndsamt utarbeta ensamlad aktionsplan mot buller. I utskottet fick vi dåveta att det arbetet redan pågick. Trots dettillgodoser inte propositionen krav.Regeringens åtgärder mot buller sker tydligen i dettysta. I stället för en samlad aktionsplan väljerregeringen att fördela ett sektorsansvar förbullerfrågorna, något som vi utgått från som enetablerad självklarhet. En bullerstörd människafrågar inte vilken sektorsmyndighet som har ansvarför den upplevda störningen utan kräver med allrätt samlade åtgärder mot störd nattsömn, nedsattarbetsförmåga eller svårigheter att kommunicera.Buller är ett av de mest försummademiljöproblemen. Åtgärder mot buller är väldigtdyra kanske någon invänder. Ja visst, mensamhällsekonomiskt är det förmodligen ännudyrare att inte ta krafttag mot buller, som miljontalsmänniskor drabbas av. Många människor är t.o.m.handikappade av överkänslighet för buller. Demåste mötas med samma respekt somrörelsehindrade och allergiker. Om regeringensaknar idéer om bulleråtgärder så går det bra att läsafolkpartiet liberalernas motioner. Där bjuder vi påunderlag för den samlade aktionsplan somriksdagen nu på nytt kräver.I miljöpolitiken förfogar vi över en arsenal avstyrmedel. Där finns hela skalan från förbud ochtillståndsprövning via ekonomiska styrmedel tillinternationellt samarbete, planering, det nyastyrmedel som lanseras -- miljökvalitensnormer -- forskning, teknisk utveckling, utbildning,administrativa och inte minst information som ärett ofta förbisett, konstnadseffektivt styrmedel. Låtoss i stället använda benämningen styrinstrumentoch konstatera att de -- liksom instrumenten i ensymfoniorkester -- måste vara samstämda för attresultatet skall bli harmoniskt. Partituret förmiljösymfonin är den miljöpolitik som vi genomförhär i och internationellt. Den symfonin fårinte bli ofullbordad.Ekonomiska styrmedel kan vara styrande,finansierande och informerande. Finansieringenkan avse särskilda åtgärder eller vara en del avskattebasen. Styrande avgifter syftar enkeltuttryckt till att bli överflödiga, medaninformerande avgifter översättersamhällsekonomiska kostnader tillföretagskostnader eller privatekonomiskakostnader.Ekonomiska styrmedel bygger på att vi kan sättapris på miljön. En sådan prissättning utgår frånvärderingar, och den måste därför ytterst bygga påpolitiska beslut. Målet är att priset på en vara skallavspegla hela den resursuppoffring som krävs, intebara för att producera och distribuera varan utanockså för att ta hand om varan när den har blivitavfall. Konsumenternas efterfrågan skall sedanstyra produktionens inriktning, varför det är viktigtatt priset ger en rättvisande bild av den samladeresursuppoffringen.För oss liberaler, som funderat påekonomiska styrmedel, står det helt klart atttillämpningarna ofta är svåra. Det får inte hindraanvändningen. Tvärtom måste vi utvecklaanvändingen av ekonomiska styrmedel, såsomfolkpartiet liberalerna föreslagit och nuframhåller i en rad motionsyrkanden ochreservationer, bl.a. reservationerna 14 och 60, somjag yrkar bifall till.Miljölagstiftningen är det grundläggandestyrmedlet, som miljöskyddskommittén nu utreder.Det första delbetänkandet fick en både glädjandeoch förvånande behandling av regeringen, som gavden socialdemokratiska kommittémajoriteten rejälbakläxa och i stället tog upp reservanternas förslagpå en rad viktiga punkter. I en samordnadmiljölagstiftning, i en miljöbalk, skallnaturresurslagen, vattenlagen och lagen omkemiska produkter kunna ingå. Frågan om talerättoch miljöombudsman skall utredas vidare. Detinnebär att regeringen på en rad punkter stöder denreservation i kommittén som bl.a. folkpartietliberalerna står bakom. har jordbruksutskottetenhälligt sagt att också strålskyddslagen och lagenom kärnteknik verksamhet skall tas upp i detfortsatta utredningsarbetet. För att använda ettpopulärt ord: Bingo! Det blev alltså full utdelningför den linje vi har följt i detta utredningsarbete.Folkpartiet liberalerna har länge förordat enåtervinningslag med generella krav på återvinningoch begränsning av avfall. Den skulle kunnapåskynda utvecklingen mot en nödvändigresurssnål teknologi samt slutna system vidtillverkning och produktutformning, somunderlättar återvinning och avfallsbehandling.På hemmaplan liksom globalt är naturvården enhjärtefråga för liberalerna. Denbiologiska mångfalden, änglamarkerna, de orördaälvarna, urskogarna och kulturlandskapet måstebevaras för framtiden. Då duger det inte att, somregeringen, pruta på anslaget till markförvärv. Denprutningen fick inte ens stöd av regeringens egnaföreträdare i utskottet. Det behövs mer kunskap,ökade anslag och striktare regler. Det här kommerLars att säga mer om senare i dagensdebatt. Jag nöjer mig nu med att yrka bifall tillreservationerna 164, 168 och 227.I reservation 227 kräver vi bl.a. attnaturvårdsverket skall slippa pruta 15 milj.kr. påmiljöforskning om bl.a. kalkning. På regeringensförslag skall vi nu införa miljökonsekvensbeskrivningar. Man skall ju leva som man lär.Därför vill jag be miljöministern om enkonsekvensebeskrivning av den prutningen. Vilkaangelägna forskningsprojekt måste läggas ner?Vilka forskare är det som på grund av brist påpengar får sparken om en månad?Avslutningsvis, fru talman, vill jag upprepa ochkomplettera liberalernas yrkanden ombifall till reservationerna 2, 10, 14, 29, 60, 164, 168och 227. Av hänsyn till kammarens arbetssituationavstår jag från yrkanden på våra övrigareservationer.Anf. 6 ():Fru talman! Vad tjänar det till om någon vinnerhela världen men förlorar sin själ. I den rika delenav världen håller vi på att förlora vår själ och intebara vår själ utan också vår framtid, och inte baravår framtid utan hela världens framtid. I den rikadelen av världen, som ju vi tillhör, drunknar vi imateriell välfärd och i avfallet som dennamateriella välfärd ger upphov till utan att vi för denskull blir så mycket lyckligare. I den fattiga delenav världen kämpar människor för att överleva frånen dag till en annan. Naturligtvis är det här engeneralisering. Det finns givetvis också inom varjeland stora skillnader. I tredje världens länder finnsdet rika människor som konsumerar mer än vad vigör, och det finns fattiga människor i vår del avvärlden, i vårt land, som ännu inte har nått upp materiell välfärd som kan anses vara rimlig.Egentligen tycker jag att detta är ett uttryck för attmiljöfrågor, miljöpolitik, i sig också handlar väldigtmycket om de gamla vanliga frågorna, om hur vifördelar jordens resurser, om vem som är fattigeller rik och vem som har makten. Den har som harmakten över ekonomin och andra resurser i ettsamhälle är den som kan förbruka världens resurseroch missbruka miljön.Från 1950-talet och fram till nu har vi lyckatsförbruka lika mycket av världens resurser som allamänsklighetens generationer hade gjortav med. Detta är någonting som vi har all anledningatt fundera över.Jag tror att det hos människor i vår del av världenfinns en mycket stor beredskap att vara med ochdra sitt strå till stacken för att åstadkomma ettbättre förhållningssätt när det gäller miljön och fören jämnare fördelning av världens resurser. Mendetta förutsätter att det som man gör för egen delhar en mening, att det verkligen hjälper. Man kansamla in papper eller återvinna glas eller batterierför att sedan upptäcka att det ändå hamnar påsoptippen. Det är ju inte ett meningsfullt bidrag tillmiljökampen utan någon sorts terapi, där vi intalaross själva att vi gör någonting bra, trots att det isjälva verket inte är så. Därför tror jag attmänniskor känner maktlöshet i vår del av världen.Man ser problemställningarna och vill göranågonting åt dem, men man känner maktlöshet,man tycker att det är så litet som man kan görasjälv.