prot · GE0958 · 1991-02-07 00:00:00 — ''Det visar sig nämligen att verkligheten inte så lättlåter sig fångas in i teoretiska modeller. Politikensuppgift måste vara att kapa topparna och fylla igengroparna i de regelbundet återkommandekonjunktursvängningarna, oavsett dagens s.k.sanningsteori.Ernst Wigforss jämför också ekonomen medmeteorologen för att belysa skillnaden mellanvetenskap och politik. Meteorologen kan med enviss sannolikhet avgöra om det skall bli regn ellertorka. Men han kan inte avgöra vilket som är braeller dåligt. Det beror helt och hållet på vem manfrågar, om det är en bonde eller en semesterfirare.Det kan vara bra att hålla detta i minnet när mandiskuterar den ekonomiska politiken.Ekonomen kan liksom meteorologen med en vissgrad av sannolikhet säga vad som kommer atthända om den ena eller den andra åtgärden vidtas.Men om det är bra eller dåligt beror alltså vem manfrågar.När vi i formulerar vår ekonomiskapolitik, utgår vi ifrån det som är bra eller dåligt förde lönearbetande kvinnorna och männen. Med enlätt travestering skulle man kunna säga att det somär bra för de lågavlönade är bra för Sverige.Det kapitalistiska systemet står inför gigantiskaproblem. Systemet har problem med tillväxten ochproduktiviteten, pris-, löne- och vinstutvecklingen,miljöförstörelse och resursslöseri, sysselsättningsamt arbetsmiljö och utslagning. Det är inteundersköterskorna på ellerarbetarna på som orsakarproblemen i den svenska ekonomin. Inte heller ärdet människors krav på rättvisa och välfärd som ärorsaken till problemen eller att svenska folketskulle vara särskilt benäget att skolka från jobbeteller förstöra miljön. Sanningen är attkapitalismens inre egna lagbundna förhållandenskapar sin egen kris.Ett system som bygger på ständig ensidigkvantitativ tillväxt för sin överlevnad hamnar förreller senare i konflikt med vitala, sociala ochsamhälleliga mål. Produktiviteten kan inteupprätthållas när inflytande på och delaktighet iverksamheten kraftigt begränsas och arbetsmiljönär undermålig i såväl fysisk som psykisk mening,eftersom makten och verksamhetsinriktningen iförsta hand syftar till högsta möjliga vinst.De senaste årens politiska utveckling går högernsväg. Skatteomläggningen gynnar de högavlönande.Den sociala välfärden utsätts för ständiga angrepp.Efter försämrad sjukförsäkring och sänktersättning för vård av sjuka barn skulle det bliarbetsskadeförsäkringens tur. Men i radion i morsefick vi höra att regeringen dragit tillbaka förslaget.Det är bra, men motiveringen oroar. Det är inteprotesterna från LO och TCO som fått regeringenatt tänka om, utan tekniska problem. Skall dettatolkas som att förslaget kommer tillbaka när dessatekniska problem är lösta?Vi tror inte att kapitalismen kan lösa de problemsom finns i samhället . I stället förvinstmaximering till varje pris vill vi formulerariktlinjerna för vår ekonomiska politik utifrånandra mål:-- rätten till ett meningsfullt arbete genom enarbetsskapande näringspolitik,arbetsmarknadspolitik och ekonomisk politik,-- rättvis fördelningspolitik på alla samhälletsområden,-- försvar och utveckling av den generellavälfärdspolitiken som kommer alla till del, oavsettplånbokens storlek,-- demokratiska rättigheter i arbetslivet och bättrearbetsmiljö med minskad utslagning,-- försvar av den nationella suveräniteten genomriktade framtidsinvesteringar för ett slagkraftigtoch ändamålsenligt näringsliv,-- åtgärder mot den ekologiska krisen och enresursbevarande och miljöinriktad energipolitik,-- uppvärdering av kvinnors kunskaper ocherfarenheter genom att man bryter den manligamaktstrukturen.Jag skall uppehålla mig vid några av dessa mål.Det behövs en rättvis fördelningspolitik på allaområden, en fördelningspolitik som utgår från delågavlönades situation och som sätter en generellvälfärdspolitik och full sysselsättning i centrum.Rättvis fördelning gäller inte enbart tillväxten, utanvi vill också se en omfördelning som gäller allasamhällets resurser. Det handlar om att fördela frånkapital till arbete, från höginkomsttagare tilllåginkomsttagare, från privat till offentligkonsumtion, från kvinnor till män och från stad tilllandsbygd.Regeringens politik har lett till motsatt utvecklingoch har löneklyftan vidgats.Skattereformen har med sina stora skattelättnaderför höginkomsttagarna bidragit till dennaomfördelning. Skattereformen har dessutom höjtboendekostnaderna, gjort kollektivtrafiken dyrareoch drivit upp inflationen.En annan avgörande förutsättning för enekonomisk utveckling är rätten till arbete. Det ärockså en av de viktigaste fördelningspolitiskafrågorna. Därför är det anmärkningsvärt attregeringen överger målet om den fullasysselsättningen för det överordnade målet attbekämpa inflationen. På annat sätt kan man intetolka de uttalanden som gjorts om att inte användagenerella arbetsmarknadsåtgärder i ett läge dåarbetslöshetssiffrorna ökar från dag till dag.Det är bra att regeringen satsar på utbildning, mensyftet med utbildning i en lågkonjunktur måste väländå vara att man skall återgå till ett jobb närutbildningen är slut? Därför behövs det ocksågenerella åtgärder för att skapa arbetstillfällen.I den ekonomiska debatten försäkradeHans Gustafsson att han inte skulle medverka tillatt överge målet om full sysselsättning. Med enfortgående anpassning och kanskemedlemsansökan till EG som ett möjligtframtidsscenario, vill jag höra hur Hans Gustafssontänker sig att lösa det som man inte lyckats medinom EG, nämligen att kombinera låg inflation ochlåg arbetslöshet.Den höga inflationen måste självklart bekämpas,men regeringen, liksom de borgerliga partierna,vägrar inse att det är mekanismerna bakomprissättningen som är grunden till inflationen ochinte de lönearbetandes krav på kompensation förprisökningar. Regeringens ensidiga fixering vidlöneökningarna som orsak till inflationen innebäratt man ger fel medicin för att bota den sjuke. Istället för att ta itu med höga vinstkrav,monopolprissättning och skattelättnader för dehögst avlönade, ger man sig på de fackligarättigheterna.Rehnberggruppen arbetar utifrån felaktigapremisser. Den har lagt förslag som har sin uddriktad mot de lågavlönade och mot lokalt fackligtarbete. Ett utrymme på av företagenskostnader skall fördelas centralt till dem som tjänarunder . Det motsvarar ungefär1:25 kr. Till detta kommeravräkningsklausuler som innebär att löneökningarskall avräknas på både 1992 och utrymme.Som om inte det skulle räcka innebär förslagetdessutom stopp för alla lokala förhandlingar ochtotal fredsplikt på alla områden:anställningsvillkor, arbetsmiljö, inflytandefrågorosv. Däremot har Rehnberggruppen inte lagt framnågra konkreta förslag eller utverkat någrabindande löften i syfte att pressa priserna. Därförlitar man sig på löften från livsmedelsbranschen.Vänsterpartiet ställer kravet på regeringen attunderlätta avtalsrörelsen genom att kompensera delågavlönade för de negativa effekterna avskatteomläggningen och genom kraftfulla åtgärdermot prisökningarna. Rehnberggruppen är en kniv iryggen på all lokal facklig verksamhet. Följdernakan bli förödande. Vägen förbereds för högern attangripa de fackliga rättigheter som arbetarrörelsenhar kämpat till sig, om inte regeringen själv, medtanke på förslag om höjda strejkböter,föregår detta. Det skulle vara intressant att vetavilken position socialdemokratin tänker inte ihändelse av en borgerlig valseger.Jag har inte på mig och vill därför barasäga att med den politik som vi för i vänsterpartietvill vi skapa förutsättningar att samlaarbetarrörelsen och i förlängningen skapa ett nyttsamhälle där traditionella värderingar om rättvisa,jämlikhet, solidaritet och gemenskap får råda.Varje människas rätt till utveckling skall finnas i ettsamhälle, som inte i första hand gynnar egoistiskaoch enskilda värderingar, där de rika har förtur.Anf. 5 ():Herr talman! Enligt Bildt, och ävenTobisson är sämst på ekonomi ivästvärlden. Man kan undra på vilket sätt, för vilever ganska bra, trots allt.Vi har fler människor i arbete i det här landet änman har i något annat land. När det gällerlevnadsstandard har de svenska hushållen störrereala inkomster per hushåll än hushåll i alla andraländer, och mycket få människor lever underfattigdomsgränsen. produktion perinvånare är en av de högsta i världen.På vilket sätt är sämst? Det är i fråga omden ekonomiska tillväxten. har liksomUSA haft låga ekonomiska tillväxtsiffror. Nästa årkanske produktionen rent av kommer att sjunkanågot, eftersom en internationell lågkonjunkturförväntas. Att är sämst i ekonomi visar sig,om man läser det finstilta, betyda att omkanske förlorar sitt försprång och hamnar påsamma absoluta nivå som . Det ödet skall vi naturligtvis försökaundvika. Men hur?Jo, vi skall låta arbetslösheten stiga. Vi skall anslutaoss till EG. Vi skall använda i stort sett sammapolitik som använde i Storbritannienunder 80-talet. Vad blev resultatet av den politiken.Jo, den brittiska inflationen blev lika hög som densvenska. Tillväxten blev lika låg. Bytesbalansenblev dessutom negativ.Den politik som rekommenderas här i har iStorbritannien visat sig leda till precis sammaresultat som det som bl.a. och , plus en arbetslöshet som är såhög som den svenska; alltsammans på en BNP-nivåsom är lägre än vår. Även om britterna fick enjublande tillväxt i sin ekonomi, skulle det ta demmånga år att komma ikapp oss.Men det finns syndare bland händelserna . Man kan inte, som den socialdemokratiskaregeringen gjorde , låta företag,spekulanter och höginkomsttagare simma i pengar,utan att vanligt folk märker det och själva försökerta sig ett dopp. Sådana vinster somregeringspolitiken skapade drev fram en kraftiginflation. är festen över. De som inte fick varamed kräver naturligtvis sin del av den redanuppätna kakan.Nu till det viktigaste. har enmiljöskuld, som har beräknats till ca 300 miljarderkronor enligt skulden borde finnas med i finansplanen.Detta är vad det kostar att återställa landet frånmiljöskador, om inget görs utöver redan fattademiljöbeslut. Miljöskulden har, utöver inflationen,mer än fördubblats . Detyngsta posterna finns inom jordbruk, avfall,kemikalier, försurningsskadad mark och skadadevattenområden. Med nuvarande utvecklingkommer den, enligt de här beräkningarna, att ökafrån 300 miljarder till i fastpenningvärde fram . Det kommer t.ex.att kosta bara att återställajordbrukets humushalt, dvs. tillföra jorden deorganiska ämnen som urlakats, nivå.För att råda bot på våra miljöskulder krävs att viändrar strukturen på vår konsumtion.Fabriksutsläppen är bara en del av vår miljö- ochnaturförstöring. Viktigt är förvisso den samladeeffekten av miljoner och åter miljonermedborgares konsumtion, av trafik och avsophantering. Men miljöpolitiken har varitinriktad på kontroll i efterhand. Varuproduktionenhar fått utvecklas fritt och störningarna i miljön harman försökt att reparera efteråt. Mest tydligt ärdetta just på kemikalieområdet. Det finns 70 000olika kemiska ämnen i omlopp på den svenskavarumarknaden. Mycket få av dem ärkontrollerade och granskade i förväg vad avsermiljöeffekterna.Den allra största bristen finns iresursanvändningen. handlar det om att i ettallt ökande tempo tillverka, köpa, slita och slänga.Vi plockar ur jorden råvaror som omvandlas tillprodukter med hjälp av energi. När produkternahar tjänat ut hamnar de på sophögen. Slit- ochslängfilosofin innebär ett ökat tryck pånaturresurserna. Ju snabbare vi tömmer gruvornadesto fattigare blir vi. Om vi i stället satsade pååtervinning och återanvändning, skulle situationenvara radikalt annorlunda. Vi måste därför övergåtill att tillverka, köpa, slita och återvinna.I en aktuell ledare i : ''De flesta politiker -- och ävenmassmedia -- verkar inte ha förstått attmiljösituationen faktiskt inte blir bättre bara för attutsläppskurvorna börjar plana ut. -- -- -- Minskadeutsläpp betyder inte att miljösituationen förbättras,bara att förstörelsetakten minskar en smula.Försurningssituationen har aldrig varit allvarligareän . Övergödningen av kusthaven är meromfattande än . Antalet växt- ochdjurarter som hotas av utrotning i vårt land haraldrig varit större. ''Marknadsekonomin har uppenbara brister när detgäller att hantera miljö- och resursfrågorna. Somspelreglerna ser ut påskyndas snarareexploateringen, och det ges föga utrymme förmiljöhänsyn. eller hushåll behöverräkna in miljöskadorna i sina kalkyler. Priserna påenergi och råvaror har varit låga . Kostnaden för arbetskraft har rusati höjden, vilket är orsaken till att det inte lönar sigatt återanvända och återvinna. Det blir billigare attarbeta med jungfruliga råvaror än medrestprodukter. Situationen är ohållbar. Slit- ochslängsamhället måste överges. Men hur skall vikomma dit? Jo, våra främsta verktyg ärekonomiska styrmedel. Låt oss höja skattenordentligt på energi och råvaror och sänk densamtidigt på arbetskraft. På det sättet skapas denödvändiga incitamenten för ökad återvinning ochåteranvändning. Den svenska energipolitiken är ettutmärkt exempel. Målet har inte varit att gynna ettresurssnålt samhälle utan att skapa lågaenergipriser. Man har trott att låga energipriser harstimulerat svensk industri. Kärnkraften skapadesmed statliga subventioner för att uppnå detta ochäven hela det centraliserade svenska elsystemetmed i centrum, något som har satt allmarknadsekonomi ur spel inom kraftområdet.Utan statlig styrning och undermarknadsbetingelser hade hela den svenskaelsektorn sett annorlunda ur. Förutsättningen förkärnkraften var bl.a. att försäkringsfrågorna kundelösas genom atomansvarighetslagen. Det fanns heltenkelt inget försäkringsbolag som kunde försäkraeller ville åta sig att försäkra för de risker somfanns.Det svenska kraftsystemet är ordentligtöverdimensionerat. Orsaken är lågprispolitiken.Ett annat faktum är att den konstladelågprispolitiken har lett till att den genomsnittligesvensken konsumerar mer än så mycketelenergi som den genomsnittlige EG-medborgaren.En effektiv elanvändning i kan vi få genomatt avskaffa atomansvarighetslagen, privatiseraVattenfall och skapa en fri elmarknad samt genomatt investera i energieffektivitet.God ekonomi är att använda alla resurser effektivt.Och till : Är regeringen beredd attdriva en verklig resurspolitik och sätta miljömåletfrämst för den ekonomiska politiken?Anf. 6 HANS ():Herr talman! Regeringens förslag till finansplanoch budgetproposition presenterades ochdiskuterades i samband med överlämnandet tillriksdagen för en månad sedan. Det finns därföringen anledning för mig att nu uppehålla mig viddessa förslag.Det kan emellertid konstateras att förslagen harfått ett positivt mottagande både av den s.k.marknaden och i de motioner som partierna harframlagt i anslutning till förslagen. Det finns mångatecken på att förslagen har haft en gynnsampåverkan på ekonomin, men då jag förmodar attfinansministern i sitt anförande kommer att beröradetta skall jag avstå från en mer utförligredovisning.Jag förmodar också att en del av kammarensledamöter för någon vecka sedan såg ett inslag i TV,där en nästan oanständigt uppsluppenriksbankschef konstaterade att alla kurvor numerapekade åt rätt håll. Vi har ju inte precis varitbortskämda med glada riksbankschefer så det voresynd att hejda munterheten, men jag vill ändå påståatt enligt min mening åtminstone en kurvafortfarande pekar åt fel håll, nämligen den somgäller sysselsättningen. Arbetslösheten ökar ochvarslen är många. Det är mot denna bakgrundtillfredsställande att regeringen signalerat kraftfullaåtgärder mot arbetslösheten och att man nu ocksåväljer att motverka den genom den s.k.arbetslinjen.Anne frågade i sitt anförande om jag stodpå eller linje när detgäller frågan om sysselsättningen. Jag tycker överhuvud taget att detta är ett ganska befängtresonemang. Det är av ungefär samma karaktärsom diskussionen om hönan och ägget. Det är klartatt vi skall upprätthålla full sysselsättning genom attbekämpa inflationen. Annars är det omöjligt. Att idet här sammanhanget sätta det ena före det andraär orimligt.Herr talman! Jag har utgått ifrån att vi i dennadebatt framför allt har att diskutera departimotioner som har framlagts i de ekonomiskafrågorna. Jag skall också fortsättningsvis försökauppehålla mig vid dessa.Finansutskottet har alldeles påbörjatbehandlingen av motionerna. Det föreligger därförinte några beräkningar, som kan ge oss tillräckligtunderlag för att bedöma de siffermässigakonsekvenserna av motionerna i förhållande tillfinansplan och budget. Jag skall därför ihuvudsak avstå från den typen av diskussion. Vikan återkomma i samband med finansdebatten, dåjag hoppas att det föreligger ett bättreberäkningsunderlag från utskottets sida.Däremot finns det all anledning att diskuterainnebörden av de ställningstaganden som såsmåningom resulterat i ett redovisat budgetsaldo.Jag tänkte inte heller beröra de delar av motionernadär en rimlig samsyn föreligger mellan regeringensförslag och motionerna. Det gäller t.ex.nödvändigheten av en stram finanspolitik ochbudgetbalans.Moderaterna och liberalerna har lämnatvar sin motion, även om de numera lär leva i någotslags trolovningsförhållande. I vissa avseenden harde gemensamma utgångspunkter som man kanidentifiera, men det finns också betydelsefullaskillnader.Båda motionerna börjar med en beskrivning av hurusel den socialdemokratiska politiken är och, föratt citera motion på s. 7, vilkengyllne period som skulle inträda i med enpolitik enligt moderata riktlinjer. Det är faktiskt enoch annan som minns hur det var förra gången detbegav sig, för vi var med då. Vad det än var så intevar det gyllne tider precis, det kan jag lova. Mendet vore synd om vi hängde upp oss på detta. Dentypen av uttalanden får väl anses höra till ''pjäsen''.Vi har ju annat att diskutera.En granskning av de båda partimotionerna ger vidhanden att de i väsentliga avseenden har sin uddriktad mot löntagarna. Det är möjligt att detta skallses som en utveckling av ochCarl Bildts programartikel i . Detär inte möjligt att gå igenom yrkandena i detalj,men jag skall i varje fall redovisa dem i korthet.I liberalernas motion föreslås således attegenavgifterna i arbetslöshetsförsäkringen skallhöjas från till , att skadeståndsbeloppetför s.k. vilda strejker skall höjas kraftigt -- vad numenas med detta --, att avdragsrätten förfackföreningsavgifter skall slopas, att delpensionenskall sänkas, att den sjätte semesterveckan ej skallgenomföras och att det första steget som inneburitatt semestern förlängts skall rivasupp samt att medlen för MBL-information inteskall få ändrat användningsområde utan i ställetslopas. Jag har här endast tagit med förslag som ärdirekt adresserade till löntagarna. Det finnsnaturligtvis också andra förslag av allmän karaktärsom får motsvarande effekt, t.ex. sänkning avbostadssubventionerna.En stor del av dessa förslag återfinns också imoderaternas motion men med några variationer.Delpensionen preciseras till , ocharbetslöshetsersättningen föreslås sänkt till avtidigare lön och 90 %därefter. Det finns även här betydande ingrepp ibostadsfinansieringssystemet. Jag måste säga att delöntagare som, efter att ha tagit del av detta, ändåstöder förslagen måste ha en ovanligt idealistiskinställning.I avsnittet om en rättvis fördelningspolitik ifolkpartiet liberalernas motion framhålls, som detuttrycks, fyra viktiga dimensioner. Det mesta somstår där är det inte svårt att sympatisera med. I enav de beskrivna dimensionerna sägs det: ''att ingetomfördelningssystem eller bidrag kan i längdenkompensera för skillnaden i hushållsekonomin avatt ha ett förvärvsarbete och att vara arbetslös. Detkan konstateras att långvarig arbetslöshet ärsärskilt negativ eftersom den bryter nersjälvkänslan och tron på den enga förmågan.'' Detär så sant som det är sagt. Det är kanske denviktigaste fördelningspolitiska skiljelinje som gårmellan dem som har ett arbete och dem som intehar det. Det måste väl också betyda att den tredjevägens politik i varje fall på detta område har varitalldeles ovanligt framgångsrik. Det finns inget landi som har så många människor i arbete somSverige och som fortfarande har så låg arbetslöshet.Centerns partimotion är i väsentliga avseendenannorlunda än de båda andra som jag harberört. Förslaget är av stor omfattning ochinnehåller på helårsbasis, enligt egna beräkningar,en inkomstförstärkning på inte mindre än 45,6miljarder och en utgiftsökning på 44,3 miljarder.Utan att förringa alla de övriga förslag som ingår imotionen, kan jag konstatera att en betydande delsammanhänger med förslaget om sänkt matmomsoch finaniseringen av detta.Frågan om sänkt moms på mat har varit föremål föröverväganden vid ett flertal tillfällen i den härkammaren. Jag har inte funnit att det har tillförtsnågra nya skäl för att man skulle ändra synsättet iden här frågan. För egen del kan jag emellertidtillägga att därest man skulle vilja, som centernföreslår, bibehålla den tillfälliga momshöjningen på1 % därför att man vill förbättra för vissa grupper,skulle ju detta betydande belopp kunna användasmycket effektivare och mer preciserat än vad enallmän momssänkning på mat innebär.Det anför i sin motion om vikten av en reellkommunal självstyrelse för förnyelse av denoffentliga sektorn delar jag. Jag är, från principiellautgångspunkter, glad över att regeringen försökerbygga på frivilliga överenskommelser i stället för attfortsätta att lagfästa kommunala skattestopp. Nufår vi bara hoppas att det skall gå bra den vägen.Samtliga partimotioner har på olika sätt berört denoffentliga sektorns omfattning, organisation ochbehovet av förnyelse. Jag kan inte finna att detråder delade meningar om angelägenheten av eneffektivisering och förnyelse av den offentligasektorn. De ökade behov som föreligger, avdemografiska skäl och av andra omständigheter,ställer så höga krav på ökade resurser att de är svåraatt tillgodose i ett läge med svag tillväxt.Det brukar ofta anföras att produktiviteten är låg iden offentliga sektorn. Det finns inte mycket stödför det påståendet. Eftersom jag tydligen haranvänt mina skall jag be att fååterkomma till vad som sägs i motionerna om denoffentliga sektorn och till motionerna frånvänsterpartiet och i mitt följandeinlägg.Anf. 7 () replik:Herr talman! talade länge om dethan inte avsåg att ta upp till diskussion här. Sedanövergick han till att presentera de borgerligamotionerna, inte minst ochfolkpartiets. Jag kan förstå det, och det var klokt,eftersom vi står för vad vi har sagt i dem. Däremotär det oklart hur länge det som står i finansplanenvarar.Vi har ju fått besked om att den besparing på1,5 miljarder som man skulle få genom ensamordning av arbetsskadeförsäkringen ochsjukförsäkringen är borta. har nufått en fråga om hur det här skall finansieras, men istället för att svara på den tänker han tydligenkomma tillbaka till sin redogörelse föroppositionens motioner i nästa omgång. Det är enmycket underlig debatteknik. Jag hoppas att HansGustafsson är beredd att ta del av våra synpunkteroch gå i svaromål.I början hann i alla fall antyda sinljusa bild av den ekonomiska utvecklingen. Tillintäkt för detta tog han bl.a. , somskall ha sagt att alla kurvor pekar uppåt, när detgäller inflationen, arbetslösheten och vad det nukan vara.Han blev inte ens betänksam över det stöd han fickfrån . faktiskt den förda politiken och detresultat man uppnått. Det är inte underligt,eftersom är den som har nått sittmål och nästan överträffat det. Vi har ingen tillväxti landet längre. Vi har t.o.m. minskad produktion,och det är ju nolltillväxt som har talatför. Det är ju just genom denna nolltillväxt som vihalkar efter i levnadsstandard jämfört med andraindustriländer. Vi har den snabbaste inflationen,och det är fel att tala om att vi ser någon avsaktning.Den är nu uppe i 12--, och det kommer att tatid innan vi kan vrida ekonomin rätt igen. Vi harväxande bytesunderskott och tendenser tillkapitalflykt.Jag tycker att det är förvånansvärt hur lätt man tarpå det yttre förhållandet till omvärlden. Vi harlänge ägnat oss åt det som är själva kardinalfelet fören bankman.