prot · GE0959 · 1991-02-08 00:00:00 — har antalet arbetandeinom tjänsteproduktionen ökat mycket kraftigt.Enligt Regionplan 90 kan minskningen av antaletsysselsatta inom tillverkningsindustrin fortsätta. Ensådan fortsatt utveckling innebär att näringlivet iStockholms stad och län blir än mertjänstemannainriktat.AMS-statistik visar att varslen i tillstörsta delen återigen berör tillverkningsindustrin.Här måste vi tillsammans ta krafttag.Olof varnade för att vi hade byggt ettvälfärdssamhälle, som var ett skal utan innehåll.Han menade att vi hade rationella vägar, rationellafabriker och rationella skolor. var det ,menade , att vi fyllde det rationella medett mänskligt innehåll.Människor väljer att ställa sig utanför samhället,väljer att inte rösta. Främlingskap ochinvandrarfientlighet, det är välfärdssamhälletsbaksida. Då gäller det att våga se problemen ochmotverka marknadskrafternas brutala effekt.Herr talman! Storstäderna erbjuder ett rikt ochomväxlande utbud av kulturverksamhet. Men desom deltar i denna kulturverksamhet kommer ialltför stor utsträckning ur det välutbildade skiktetav storstadens befolkning. Då Skådebanan iStockholm upphörde , frigjordesmedel motsvarande 37 grundbelopp. De haralltsedan dess använts till teaterfrämjandeåtgärder. I årets budgetproposition sägerutbildningsministern att medlen även skalltas i anspråk för dessa ändamål. Jag tycker att detvore bra om vi kunde satsa på enlänsteaterverksamhet i län.Vi måste få riktade barn- ochungdomskultursatsningar i de mest utsattabostadsområdena i . Ettmycket bra exempel på ungdomssatsningar ärFryshuset. Vi socialdemokrater i länkommer att arbeta mycket aktivt för att Fryshusetskall vara kvar och utvecklas.Även vi stockholmare, herr talman, har rätt till engod livsmiljö. Våra barn har också rätt till en bragymnasieskola, de har rätt till en bra bostad, utanatt behöva betala . Ävenvåra gamla har rätt till en god åldringsvård.Övriga frågorAnf. 56 HANS ():Herr talman! Jag trivs med riksdagsledamöter. Jagtycker att de flesta är mycket arbetsamma ochkloka. De flesta gör mycket klokare saker än vi somär här i kammaren just . Man är ute bland folk,man gör mycket.Man kan ändå som riksdagsman fråga sig ibland:Står det vi håller på med i rimlig proportion tilluppståndelsen när man väljer oss? Det ärvalrörelse, en lång kampanj och man drar ut helasvenska folket. Frågan är vad som blir resultatet.Ja, vi väljer naturligtvis regering. Men vad gör visom riksdag?Jag är en optimistisk människa. Jag tycker att dethar hänt något positivt, ett trendbrott.Riksdagsmotionernas antal har nämligen varje årökat. En del säger att det är bra medriksdagsledamöter som motionerar, men i fjolminskade antalet motioner. Det är intressant attantalet minskade ytterligare . Det tycker jag ärextra roligt och positivt, eftersom det är valår, dåman normalt sett motionerar väldigt mycket.Riksdagsledamöter verkar motionera mindre ochfår då mer tid till annat.Den här allmänpolitiska debatten inleddes förstadagen med en partiledaromgång. Så skall det vara.Det är valrörelse och de frågor som partierna harolika uppfattning om blir oerhört väl belysta. Mantror nästan att det är viktigaste uppgiftatt visa när partierna är oense.Gårdagens debatt inleddes med en ekonomiskdebatt mellan finansministern och partiernasledande finanspolitiska talesmän. Alla människor vet att ägnarsig åt och talar om att man är oense om ekonomin.Men den här dagen inleddes med eninterpellationsdebatt mellan ochcivilministern om brister i statsförvaltningensmedelshantering. De var rätt ense. Jag tror att detär viktigt att notera detta. Man är överens, menproblemet är att myndigheter redovisar pengarnapå galet sätt.Jag brukar ibland säga att politiska partier är deenda organisationer som tvingas se till helheten. Ettpolitiskt parti måste väga vägar motregionalpolitik, mot forskning, mot försvar etc.,under det att alla andra aktörer bara behöver taansvar för en del. Varje myndighet, varje annanorganisation med någon kraft -- nu bortser jag frånkyrkor och ideella organisationer -- företrädernågon form av särintresse. De politiska partiernakan ha olika uppfattning, men när man tvingas göraavvägningar kommer man i många sammanhangfram till samma uppfattning. Problemet är hur manfår genomslag för detta.Jag tror att vi alla vill ha så god högre utbildning ochså god forskning som möjligt. Men fårkostnaderna inte bli hur stora som helst. Alla harnog ett intresse av att byråkratin inomhögskolevärlden minskar. Då avser jag inte baraUHÄ utan också byråkratin vid våra universitetoch institutioner. Hur hittar vi framkomliga vägarhär? En viktig fråga är: Hur kan arbetaför en rationalisering, för att man ser till attpengarna ger så mycket som möjligt? I detavseendet har vi varit dåliga.Utskotten har alltid huvudansvaret. I ett utskottdär man har oerhört mycket att göra, t.ex. iutbildningsutskottet ellerarbetsmarknadsutskottet, hinner man inte se tillresultatet av sitt arbete. Jag tror att ju mer pengardet är fråga om i ett utskott, desto mindre hinnerman titta på de olika frågorna.Jag förmodar att man i t.ex. lagutskottet -- i detsammanhanget vill jag säga att konsumentverketsäkert blir granskat -- har en mycket tungarbetsbörda.Jag kan föreställa mig att det alltid är bråttom iutskotten. Propositioner och motioner måste fram.En debatt i ämnet i fråga utlovas till en visstidpunkt. Men plötsligt blir det inget sammanträdet.ex. Det sammanträdet ställs in. Men istället kunde man väl träffas den aktuella torsdagenför att titta på hur exempelvis grundskolanfungerar. Man kunde göra en ''feed-back''.Själv sitter jag ju med i försvarsutskottet.Egentligen behöver det inte spridas utanförkammaren vad jag nu säger. Men vi har faktiskt intesärskilt mycket att göra där. Vi hinner göra någonform av uppföljning. I och för sig har viktiga sakerhänt. Jag tänker då på den nya budgetreformen.Vidare finns det ett bra betänkande från riksdagensrevisiorer, som har lett till ett riksdagsbeslut om hurriksdagen skall agera. Genom att studeraförhållandena vad gäller en tredjedel avförvaltningen finns det litet tid att gå in påsådana här saker. Talmannen har ju låtit tillsätta enutredning om granskningsroll. Detgäller både utskottens roll och revisionens roll. Vimåste ju kunna se vad som händer och ta ställningtill hur vi i kan påverka.Jag sitter med i revisionen.Riksdagen har uttalat att vi skall ägna oss åtprincipiella och generella frågor. I går hade vi ettseminarium. Talmannen var kanske inte särskiltglad över det, eftersom det var allmänpolitiskdebatt. Vi är några ledamöter som inte alls harsysslat med sjukvård tidigare. Men under en periodomfattande ungefär 17 månader har vi åkt runt iSverige, och vi har även studerat förhållandena ivåra grannländer. Konsulter har inte anlitats inågon större utsträckning, utan vi har själva --måhända så att säga med litet nyöppnade ögon ochlitet oskuldsfullt -- undersökt hur det hela fungerareller inte fungerar.Jag tror att utskotten sällan har tid att göra en sådangranskning. Det behövs nog en kombination av vadrevisionen och utskotten gör.Sedan har jag också ett intryck av att utskotten ärganska dåligt förberedda just som utskott, somkanslier. Man är så oerhört inriktad på att behandlajust motioner och propositioner, och då gärna medtyngdpunkt på det juridiska. Jag tror att det i höggrad har präglat rekryteringen. Utskotten är dåligapå att se hur saker och ting fungerar i verkligheten.Det är lätt att säga ja till en förändring t.ex. i frågaom sjukförsäkringen. Men sedan gäller det attbeakta vad förändringen i fråga innebär förbyråkratin. Man måste undersöka hur mångahundra nya tjänster som kommer att behövas vidförsäkringskassorna. Men sådant aktualiseras förstett eller . Det kan ju röra sig omatt ytterligare ett antal hundra personer kommer attbehövas. Men det kunde man, som sagt, haförutsett.Jag tror också att är en dåligarbetsgivare. Personalutvecklingen är dålig.Revisionen har börjat med ett slagsseminarieverksamhet för personalutveckling. Mendet har inte gjort. När man i ett utskotthar lärt sig något nytt skall naturligtvis den här nyaerfarenheten föras vidare till andra personer. Detkan hända att någon har lärt sig t.ex. att matcha enviss byråkrati på trafikområdet. Men denkunskapen kan passa mycket bra på exempelvisindustriområdet. När man i ett utskott kommer pånågonting speciellt i fråga om styrning t.ex. är detviktigt att den erfarenheten sprids till andra.Jag tror att det är värdefullt att ha en brapersonalorganisation. Det gäller både revisionenoch utskotten. Det behövs fler utbyten. Det här ärett viktigt område. Ganska många av de miljardersom vi har klått skattebetalarna på under de senasteåren har inte använts särskilt väl. visarstor skicklighet när det gäller att tala om saker somgäller framtiden. Men är dålig på attgranska och följa upp.Anf. 57 () replik:Herr talman! Som vanligt har jag med intresselyssnat på . I stort sett har jag sammasynpunkter som han på byråkratin. Vi måstekomma åt byråkratin på många statligamyndigheter och även på annat håll. Jag ser alltsåverkligen fram emot den utredning som talmannenhar tillsatt när det gäller att undersöka riksdagensroll. Som politiker måste vi bli mycket bättre pådetta med uppföljning av de beslut som fattas idenna kammare.Anf. 58 () replik:Herr talman! När jag började i var justdetta med att man aldrig följer upp fattade besluten av mina mera chockerande upplevelser. Jag harjobbat inom svensk industri. Då var det ensjälvklarhet att successivt följa upp utfört arbete föratt se vilket utfallet av det utförda arbetet blev ochför att ta fasta på slutsatserna beträffande denuppföljning som gjorts. När en budget fastställs ärdet ett grundläggande krav att det till budgetenfogas någon form av konsekvensanalys. måste man fråga. På något sättskall man ju senare kunna mäta om resultatetfaktiskt blev det som man en gång hade tänkt sig.Det måste vara en central uppgift för resp. utskottatt faktiskt se till att det som man har ordnat medoch som återfinns i avgivet betänkandeöverensstämmer med vad man verkligen har tänktsig. Om utfallet inte blir vad man har tänkt sig, ärdet i och för sig inte synd och skam. Då varverkligheten inte vad man kunde vänta sig, och dåmåste man dra slutsatser därav i det fortsattaarbetet. På det sättet kan riksdagsarbetet innebäraen ganska lång läroprocess. Men därmed kanriksdagsarbetet utvecklas.Jag ser fram emot den utredning som talmannenhar tillsatt. Jag har fått äran att representeramiljöpartiet där, och jag har för avsikt att på allasätt försöka driva det hela dithän att man arbetarmed konsekvensanalyser före beslut, att man på ettverksamt sätt följer upp vad som hänt och att mantar lärdom av allt detta.Jag är således mycket glad över att Hans Lindbladtog upp denna fråga i . Den här frågan hardebatterats alldeles för litet. Dessutom är dettafaktiskt en central fråga för vår framtid.Anf. 59 HANS () replik:Herr talman! Det här är ett problem så att säga frånbåda hållen. har i hög grad varit inriktadpå att fatta beslut framåt och har i sin organisationvarit dålig på att göra en uppföljning. Å andra sidanär motparten -- byråkratin och ämbetsverken --oerhört stark. Det är egentligen bara i ochSverige som denna motpart är så fruktansvärt stark.Men det är ett olyckligt arv efter Axel Oxenstierna.Det är möjligt att då vidtagna åtgärder varmotiverade med tanke på den ordning som dågällde med ämbetsverken kontra kungen.De här ämbetsverken finns alltså fortfarande. Jagvet inte varifrån man på ämbetsverken -- om det ärfrån eller från någon episod i historien -- harfått den tilltro som man har till sig själv. Manupplever att man kan dessa saker . Man följer naturligtvis de riksdagsbeslutsom anses vara nödvändiga och bra. Men i övrigtgör man inte det.Det borde stå i grundlagen, och det har jag tidigaresagt, att all makt skall utgå från folket i allmännaval, såvida inte myndigheterna anser annorlunda.Själv har jag med mycket stor sympati följtförsvarsministerns arbete. Han försöker verkligenhävda den politiska nivån gentemot myndigheten.Men myndigheten i detta fall driver en mycket hårdagitation inför folket mot den politiska nivån. Närvi på politisk nivå ber att få försvaret belystfastlägger försvarsministern egen nivå. Sedan jämförelser -- även innebär då enökad risktagning i förhållande till vad myndighetentycker.Jag vet inte hur det förhåller sig på andra områden.Men svenska myndigheter är mycket stora. Påplaneringssidan har man mycket mer än vaddepartementen har, och departementen har mycketmer än vad har. Det enda sättet attåstadkomma något är att ha en stark revision ochutskott som gör en uppföljning.I ett arbetsskadeärende finns det en omfattanderapport från revisorer. Jag tycker attutskottet i fråga var litet lamt och dåligt. Det är jude som sitter med i utskotten som borde vara desom reagerar först. Om det handlar om problem it.ex. skolan är det utbildningsutskottet som förstskall reagera. På motsvarande sätt förhåller det sigmed socialförsäkringsutskottet, trafikutskottet etc.Men det får inte bli ett revirtänkande.En ledamot skall kunna känna att ett uppdrag harmed de stackars skattebetalarna att göra. Pengarhar plockats in, och människor tror attverksamheter därmed skall fungera. Då är det enuppgift för oss ledamöter att se till att verksamheterfungerar väl i praktiken.Vi skall inte känna så fruktansvärt stor högaktninginför generaldirektörer och byråkrater.Vi skall visaatt vi representerar de stackars människor sombetalar. I det här huset visas alldeles för storuppskattning när det gäller byråkrater,generaldirektörer och ämbetsverk.Anf. 60 ():Herr talman! Jag har vid åtskilliga tillfällen stått idenna talarstol och debatterat narkotikaproblemet.I dag står jag återigen här. Även om jag inte hartrott att problemet nu skulle vara löst har jag nogändå hoppats på någon form av krafttag från densocialdemokratiska regering som för snart nio årsedan sade sig vilja göra ''rent hus med knarket''.I praktiken blev detta uttalande inledningen till densläpphänthet som kom att präglanarkotikapolitiken i . Jagvill påstå att 80-talet blev ett förlorat decennium ikampen mot narkotikan. 90-talets första år blevinte ett dugg bättre.Större delen av den narkotika som hanteras i vårtland har smugglats hit. Narkotikan kommeremellertid inte längre enbart från utlandet.Syntetiska preparat har också börjat framställas iSverige. Amfetamin, Ecstasy och Ice är exempel pådroger som kan tillverkas här.När det gäller narkotikasmugglingen till vårt landhar vi fått en ny hotbild. Narkotikan kommernumera i stor utsträckning från öster.Polen producerar betydande mängder amfetamin.Det finns mycket som tyder på att håller påatt överta roll som ledande producentlandi det här avseendet. rykten om att Polenimporterat amfetaminkemister från är ett faktum. Det polska amfetaminet ärdessutom av mycket hög kvalitet, vilket tyder på attdet tillverkas i fabrik. Det finns mycket som talarför att den nya färjeförbindelsen mellan Gdanskoch kommer att bli en betydelsefullsmugglingsväg till Storstockholmsområdet.I är tillgången på narkotika mycketgod. Inte minst gäller detta . Men detgäller också exempelvis i . I dessastäder finns det en omfattande organiseradbrottslighet med förgreningar i . Bådastäderna har också direkta färjeförbindelser medStockholm.Småbåtstrafiken mellan å ena sidan ,de baltiska staterna och samt å andra sidanSverige har ökat . Det finnsskäl att anta att en hel del narkotikapartier kommerden vägen.Finland utnyttjas i allt större omfattning somtransitland vid narkotikasmuggling frånSovjetunionen till Sverige.Narkotikapriserna i är mycket låga.Där håller man gatupriser som vi i inte ensvarit i närheten av. heroin, som i Sverigekostar omkring 1,5 milj.kr., kostar i Sovjetunionenbara . Cannabis kostar i ca 40 000kr. I låg kilopriset på4 700 kr.Av den anledningen kommer förmodligen flera avde traditionella smugglingsvägarna att vara mindreintressanta för i fortsättningen.När det gäller finns det ett gottsamarbete över gränserna inom narkotikaområdet.I ett framtida EES- och EG-samarbete kommer viatt ha goda möjligheter att bygga upp enorganisation där tull, polis och andra myndigheter ide olika länderna samverkar i jakten på narkotika.En särskild europeisk strategi förnarkotikabekämpning är vad som behövts undermånga år. Inom ramen för det nya har vi nuen chans att nå framgång på det här området som viinte har haft tidigare.En förutsättning för att det hela skall fungera ärnaturligtvis att alla berörda länder kan bidra medordentliga resurser. Den polispolitik som har förtsav den socialdemokratiska regeringen i Sverigeunder har emellertid lett till enförsvagning av den svenska polisen, vilket ärolyckligt i det här sammanhanget.I är det inte bara jakten på de storalangarna som har blivit mindre intensiv under desenaste åren. Även polisens insatser mot t.ex.gatulangningen har minskat kraftigt. Det kannämnas att det bara finns en endagatulangningsgrupp med sex poliser i Stockholm.Detta skall jämföras med läget . Då fanns det gatulangningsgrupper i allaStockholms polisområden. Då minskade ocksånarkotikaproblemet, vilket märktes främst genomatt det inte skedde någon nyrekrytering blandmissbrukarna.I dag är situationen alltså annorlunda. På t.ex.Mariapolikliniken har man registrerat en klarökning av nya och mycket unga missbrukare. Utepå stan sker narkotikahandeln helt öppet.Herr talman! Försvagningen av den svenska polisenunder har skett genom att densocialdemokratiska regeringen --med början -- har drivit igenom beslut somhar inneburit att nyrekryteringen tillpolishögskolan kraftigt har skurits ned.Under den sexåriga borgerliga regeringsperioden1976--1982 antogs sammanlagt 4 124 nyapolisaspiranter. Detta kan jämföras med de sexdärefter följande socialdemokratiskaregeringsåren. Då antogs endast 1 360 aspiranter.Inte förrän erkände regeringen hade gjort sig skyldig till ett misstag. I endebatt i radioprogrammet medgavcivilminster att det var fel attskära ned polisutbildningen.Men det var illa att det skulle ta förregeringen att inse det misstaget. De skador somunder tillfogades polisens organisationkommer med all sannolikhet att bestå under hela1990-talet.För innevarande budgetår har beslutats omantagning av 800 nya polisaspiranter. I sinanslagsframställning för /92 harrikspolisstyrelsen begärt ytterligare 800 aspiranter.Samtidigt har man sagt att den nuvarande bristenpå poliser, även om antagningen skulle hållas påden nivån framöver, inte kommer attförbytas i överskott /97.Mot den bakgrunden framstår regeringensformuleringar i årets budgetproposition fråncivildepartementet som högst egendomliga.Först konstaterar civilministern attpersonalsituationen inom polisen är fortfarande''bekymmersam''. Därefter skriver han bl.a.följande: ''Av avgörande betydelse för att förbättrapersonalsituationen har emellertid varit de senasteårens satsningar på intagningen av polisaspirantertill . Dessa satsningar börjar nu geeffekt i form av färdigutbildade poliser. Även omsituationen således håller på att förbättras, gällerdet att behålla en fortsatt hög antagning tillpolishögskolan också , så att utvecklingeninte på nytt vänder i negativ riktning. ''Efter dessa ord föreslås helt överraskande attaspirantantagningen under /92skall minskas från 800 till 600. Det är sannerligenen märklig regering vi har.Enligt mening bör 800 nyapolisaspiranter antas även under det kommandebudgetåret. För att minska skadeverkningarna av1980-talets nedskärningar bör dessutom 600administrativa befattningshavare nyanställas.Därigenom skulle polispersonal medadministrativa uppgifter kunna frigöras för rentpolisiär tjänst. En sådan förstärkning skulle -- tillskillnad från en ökad antagning av aspiranter -- geomedelbar effekt.Ett snabbt i enlighet med det moderata förslagetskulle innebära att vi redan till påsk skulle kunna fåut fler poliser på gator och torg. Vi skulle kunnaöka insatserna mot narkotikan och därigenomminska brottsligheten som helhet. Narkotikangenererar ju en mängd brott. Kan vi minskanarkotikamissbruket, får vi också en bonuseffektbeträffande den övriga brottsligheten.En förstärkning av polisens resurser skulledessutom ge en god återbäring på sittdeltagande i det framtida europeiska samarbetetinom narkotikabekämpningen.Herr talman! Vi har en allmänpolitisk debatt ochdet är valår. Därför skulle det ha varit roligt omjustitieministern hade varit närvarande. Då hade vikunnat få en diskussion.Anf. 61 ():Herr talman! När jag anmälde mig till denallmänpolitiska debatten och när jag satt ochförberedde mitt anförande var syftet självfallet attfå en debatt med skolministern om skolpolitiken.Det förvånar mig mycket att skolministern inteställer upp i debatten. Det är ju valår, och skolangenomgår stora förändringar. Trots det är detmycket som fungerar bra. Men alla är medvetna omatt det finns mycket stora problem på många hållinom skolan.Jag anser att det är utomordentligt viktigt att vi häri kammaren får debattera skolfrågorna, särskiltinnehållsfrågorna. Det handlar om vilka kunskaperoch färdigheter som eleverna skall ha, om elevernasrätt att utvecklas optimalt alltefter egnaförutsättningar samt om friheten att välja skola ochinriktning.Särskilt viktigt är det att här få diskutera frågan ombristen på behöriga lärare och frågan om hurlärarutbildningen skall vara utformad. Blivandelärare måste ju ha så goda förutsättningar sommöjligt för att kunna vara bra och intressanta lärareunder ett helt yrkesliv.Herr talman! Jag konstaterar emellertid attskolministern inte anser det vara så viktigt att föraen allmänpolitisk debatt om skolan att han behöverställa upp i debatten. Eller är det månne så, attskolministern inte har något att säga ominnehållsfrågorna? Eftersom skolministern inte ärhär tänker jag vara så drastisk att jag avstår från atthålla mitt anförande.Anf. 62 ():Herr talman! Skolan, möjligheten att få en godutbildning, har alltid stått i centrum för densocialdemokratiska politiken. Från att ha gett allamöjlighet att gå i nioårig grundskola står vi nu snartinför det faktum att alla erbjuds att gå i treåriggymnasieskola. Det är ett stort steg framåt på detutbildningspolitiska området. Framför allt är detmycket viktigt därför att fler än som har dennamöjlighet kan fortsätta sina studier vid vårauniversitet och högskolor. Det innebär en möjlighetatt skaffa sig en utbildning som också är attraktivoch behövlig vad gäller näringslivet.Men då fordras det också att våra universitet ochhögskolor har möjlighet att svara mot deförväntningar som vi skapar. Universiteten ochhögskolorna måste kunna ge dem plats som sökersig dit. Det får inte vara som det är , dvs. attflera tusen sökande lämnas utanför grindarna. Enutökning av antalet studieplatser är helt nödvändig.Då inställer sig följande frågor: Var skallutökningarna ske? Skall de stora universitetenalltid komma i första hand, eller skall de små ochmedelstora högskolorna prioriteras vidfördelningen av resurser?Jag inser till fullo att vi måste ha starka universitet.Men jag tror mig också inse att den resurs som finnsvid de små och medelstora högskolorna inteutnyttjas i den utsträckning som är möjlig.Vi har bland framför allt ungdomarna -- men ocksåbland litet äldre och bland kvinnor -- en outnyttjadreserv i dem som inte vill eller kan flytta frånregionen men som skulle vilja utbilda sig vidare. Vihar tillgång till bra lärare. Många skulle kunna blien tillgång i forskarsamhället om möjligheternagavs.I en motion har vi socialdemokrater från Dalarnapekat på den sneda fördelningen av resurserna tillforskningen. Vi är glada över att de småhögskolorna äntligen har fått egna resurser, men deär helt otillräckliga om man skall ta till varahögskolornas inneboende kapacitet att bidra till enökad rekrytering till forskarutbildning och attsjälva bedriva forskning.I budgetpropositionen har en fördelning avforskarresurser skett på ett ojämlikt sätt mellan deorter som har högskolor.