prot · GF0913 · 1991-10-18 00:00:00 — Jag var med om attfrån skicka in en begäran, som inte ärbehandlad , om att vi skulle få ta ut en typ avanmälningsavgift. Ett stort problem när det gällerkostnaderna för vuxenutbildning istörre städer är att det är stor diskrepans mellananmälningarna och de som faktiskt kommer tillundervisningen. Det skapar otroligt storaorganisatoriska problem och kostar mycket, utanatt det ger något mer till eleverna. Jag tror inte attnågon, inte heller de som arbetar aktivt för bättrevuxenutbildning, är betjänta av att vi på olika hållhar former som inte är effektiva och hushåller medvåra resurser. Jag kommer att göra allt som står imin makt för att se till att vi använder resurserna såeffektivt som möjligt.Kvaliteten och inriktningen påkomvuxutbildningen har jag inte några avvikandesynpunkter på. Det är inte heller så attmoderaterna någonsin har förordat att man skalländra på kommunernas skyldigheter i dettaavseende. Några sådana planer har jag inte ivart fall.Anf. 16 () replik:Herr talman! När jag frågade vad de i regeringeningående partierna tycker om vuxenutbildningen,får jag till svar att inte vet vad andrapartier tycker. Det var ett mycket intressant svarfrån en representant i regeringen. Det kanske ocksåär svaret på varför det inte i det omfattanderegeringsdokumentet, som väl innehåller 600 radertext, inte fanns plats för en enda rad omvuxenutbildning. Det tror jag ändå inte. Jag tror attdet beror på ointresse för vuxenutbildningen.Det är ganska klart att saknar enhelhetssyn på utbildningspolitiken. Man talar omatt är viktig, likaså gymnasieskolan förungdom. Sedan säger man att högskolan ochforskningen är viktiga, men vuxenutbildningen ärinte viktig, inte någonting att prioritera. Den bristpå helhetssyn som man har beror på att framför alltmoderaterna har så litet kortutbildade människor isin väljarbas, att de har väldigt litenverklighetsförankring därvidlag och inte vet hurkortutbildade upplever sin situation. Det handlarockså om en brist på förståelse för vilka behov vihar i det här landet. Om vi skall klara industrinsframtid är det inte en oviktig fråga att de som harfått en kort utbildning ges möjligheter attkomplettera och skaffa sig nya kunskaper.Jag måste säga att jag ändå hoppas att intresset frånden nya regeringen skall visa sig vara något störreän vad de moderata ministrarna har visat de 14första dagarna. Det hoppas jag för de kortutbildadevuxnas skull, så att de kommer att få möjlighet tillstudier i framtiden.Anf. 17 ():Herr talman! Statsrådet inlägg var istora delar en frisk fläkt, och jag önskar hennelycka till i fortsättningen.Under de senaste månaderna har de svenskaminoriteternas behov blivit ifrågasatta gång pågång. Att hemspråksundervisningen ställs motäldrevården, såsom har gjort, ärdjupt olyckligt. Man behöver bara lyssna på ClausZaar, också från Ny Demokrati, för att förstå hurdet kommer sig att kvaliteten påhemspråksundervisningen är så ojämn från skolatill skola. Kanske även svensk och engelskundervisning i , , kan flyttasöver till svensk-engelska vänskapsföreningen, dåpengar frigörs till högre undervisning, på sammasätt som ni menar att hemspråksundervisningenkan platsa i invandrarföreningar. Jag bara undrar:Vart tog det sunda förnuftet vägen?Det är väsentligt att man värnar om de äldreinvandrarna, att de får sina behov tillgodosedda.Det är därför vi måste värna omhemspråksundervisningen.Med stigande ålder uppstår nya problem som harmed just åldrandet att göra, t.ex. att minnet sviktar.Det sist inlärda språket kan försvinna, ochmänniskor som har varit verbalt aktivaförlorar mycket av sina sociala kontakter, därför attderas omgivning inte förstår vad som drabbatpersonen. Därför är det viktigt att det finnstvåspråkig personal att tillgå, särskilt inomvårdyrkena.Hemspråket, modersmålet, har stor betydelse fören persons utveckling och kulturella identitet. Likaviktigt som det är att bli förstådd inom vården ärdet att få lära sig sitt modersmål och sitt lands kulturfrån grunden som barn. Ett sätt att få bekräftat attdet är legitimt att vara invandrare är att man får envettig hemspråksundervisning.Men hemspråksundervisning och svenska somandra språk, som naturligtvis båda måste följas åt,kan inte bara ses som en språklektion. I ett verkligtutbyte av ett språk måste man också väva in denkulturella betydelse som orden innehar. Varjenyans går inte att utläsa ifrån ett lexikon, det måsteupplevas från grunden. Här är skolan ett utmärktinstrument för att föra över positiva normer ochvärderingar från vår kultur även till invandrarna.Om vi inte ger invandrarungdomarna en rejäl chansatt bekanta sig med både sin och vår kultur redan iskolans värld, var skall de då få chansen?Det är angeläget att komma ihåg att valet avundervisning i föräldrarnas hemspråk skall avgörasav hemmet och inte av skolan. Alla vill inte hahemspråksundervisning. Denna valfrihet börnaturligtvis också gälla undervisningensförläggning tidsmässigt -- om eleven skall ha dennaundervisning inom den ordinarie timplanen eller ien utökad timplan. Det finns behov av att höjabåde den pedagogiska och den ämnesmässigakompetensen hos invandrarlärare. Om nämligenhemspråksundervisningen kan bidra till godarelationer mellan barn och föräldrar under någragenerationer, är det väl värt priset, och bidrardessutom till en god integrering i det svenskasamhället.Den hemspråksundervisning som pågått ett antal årbörjar nu ge utdelning och visa resultat. Allt flerinvandrarungdomar talar dels perfekt svenska, delsär mycket kunniga i föräldrarnas modersmål. Dehar fått anställningar och uppdrag inombiståndsprojekt och exportföretag. När vi nu gårmot en allt större internationalisering även i Sverigefinns det behov av språkkunniga personer bådeinom landet och i kontakterna med andra länder.För att uttrycka det litet ekonomiskt: Sverigebehöver personer som talar ''de nya marknadernasspråk''.Därmed vill jag påstå att hemspråksundervisningenrent av kan bli en nationell tillgång på lång sikt.Både i biståndsprojekt och i exportindustri, liksominom utrikesförvaltningen, behövs personer medgoda språkkunskaper.Herr talman! Det jag sagt gäller allainvandrare. Men jag skulle vilja lyfta fram enspeciell grupp invandrare som utgör majoriteten avinvandrare i , nämligen den finska gruppen.Antalet finsktalande i är nästan likastort som antalet svenskspråkiga i . Detfinns en hel sverigefinsk infrastruktur medfinskspråkiga föreningar, kyrkor, idrottsklubbaroch andra organisationer. Det finska språketkommer inte att kunna raderas ut i ! Trotsatt så många brukar finska i den svenskavardagen -- även ett ökande antal finskspråkigaföretagsledare -- finns ändå risken att finskan iSverige blir ett subkulturspråk med låg status, ominte det finska språkets ställning i förstärks.Många finsktalande föräldrar känner en storotrygghet när det gäller barnens undervisning. Detfinns ingen fast planering att ta ställning till. Klararegler för kommunernas skyldigheter skulle skapaen bättre balans, så att det underlättar flyttningenmellan länderna utan oro för barnens utbildning.Det är därför med tillfredsställelse som jag noteratatt hemspråksundervisningens värnande harskrivits in i regeringsförklaringen. Det är angelägetatt också kommunerna får sådan information, attverklig valfrihet kan skapas för de föräldrar somönskar hemspråksundervisning för sina barn.Herr talman! Vi kristdemokrater anser attundervisning på och i invandrarspråk inte skall sessom i huvudsak ''invandrarundervisning'' utan somkulturundervisning för en svensk minoritet.Anf. 18 () replik:Herr talman! Det var ett mycket bra, mycketinsiktsfullt anförande som vi har hört. Jag kaninstämma i vartenda ord. Jag tackar ärligt för detanförandet. Men jag hoppas också att insikten finnsatt ni kristdemokrater nu har satt er i en regeringsom utsett två ministrar på utbildningssektorn frånmoderata samlingspartiet, som så sent som i vårasvar berett att acceptera en nedskärning av anslagentill just hemspråksundervisningen med 300 milj.kr.Det blev inte så, utan det blev en nedskärning raktöver sektorsbidraget till skolan. Vi kan nu se attdenna nedskärning framför allt har drabbathemspråksundervisningen. Vi från vänsterns sidasade att detta skulle bli resultatet, och ser viresultatet.Min fråga till er kristdemokrater är: Är ni bereddaatt arbeta för att dessa pengar återförs tillsektorsbidraget till skolan, så att vi kan få en braoch kvalitativt god hemspråksundervisning i skolanigen, med de värden som vi här har fått höra frånkristdemokraterna att denna undervisning har ochsom vi från vänstern instämmer i? Är ni beredda attåterföra dessa medel så att vi kan förhindra att vifrånhänder oss denna kompetens på det sätt som nusker i skolan, nämligen att hemspråksläraresparkas?Anf. 19 (nyd) replik:Herr talman! angrep kraftigt minsyn på hemspråksundervisningen. Men detta är inteenbart min syn, utan det är en syn som genomsyraren utredning om invandrarundervisningen igrundskolan, som är en revisionsrapport frånriksrevisionsverket. Det var denna rapport somgjorde mig orolig när jag såg hur man fördelarmedel. Jag nämnde tidigare att kostnaden förinvandrarundervisningen uppskattades i rapportentill en miljard kronor.Mitt förslag bygger på kontakter under helavalarbetet med invandrare, som talat med mig ochundrat om man kan hitta andra metoder än denuvarande. Det är dessa invandrare, verklighetensfolk, som har föreslagit att man skall börja se på envariant, där invandrarföreningarna kan deltaaktivt. Då kan de kulturella sambanden överföras,som det skapas bra kontakter. Det ärdärför som detta förslag har lagts fram, och jaghoppas att jag får någon synpunkt på detta frånskolministern.Anf. 20 (m)replik:Herr talman! I regeringsdeklarationen slås det fastatt hemspråket skall värnas. Det är min tolkningoch uppfattning att detta är en fråga om kvalitet,och inte i första hand en fråga om mer pengar -- omnu trodde det.De förändringar som man under den förramandatperioden beslutade om på statlig nivåmenar jag var riktiga. Vi måste ha en vettigresursanvändning. Det finns ju låsningar som harmedfört att det runt om i landet har varit en väldigtkonstig organisation på hemspråksundervisningen.Lösningarna var inte alltid så lyckade. Det kundevara gruppstorlekar på 1,2 elever per lärare i ensituation där man på en del håll faktiskt tvingadesatt ha mellanstadieklasser med fler än 30 elever perlärare.Man måste se till att det blir en ändring, och det harman gjort genom det beslut som har fattats.Eftersom statsbidragen har dragits ned, är detkommunerna som tvingas genomföra dennaförändring, vilket är fullt möjligt utan att någonenda elev går miste om den undervisning somhan/hon efterfrågar och behöver.I många fall har organisationen och det sätt påvilket hemspråksundervisning har bedrivits i densvenska skolan varit till skada förinvandrareleverna. Ta bara detta med kollisionernamed andra lektioner! Det är fullständigt omöjligtför lärare och elever att få ett ordentligt arbeteutfört när eleven stup i kvarten skall gå på någonannan lektion. Detta bidrar också till atthemspråket på något sätt blir besvärligt i skolansverksamhet, i stället för att vara den tillgång, detstöd och den kraft som hemspråksundervisningenskulle kunna vara. Så kommer det nog att bli medde förändringar som pågår.Men jag vet att det finns många föräldrar,hemspråkslärare och andra som är oroliga. Detfinns också en referensgrupp tillsatt medinvandrarorganisationerna representerade. Dennagrupp kommer att följa upp litet grand vad som harhänt. Vi måste bara se till att gruppen får enordförande. Den förre ordföranden har slutat somstatssekreterare, så vi måste följaktligen hittanågon ny. Det är nu viktigt att följa vad som skerute i kommunerna och värna om kvaliteten påhemspråksundervisningen.När det gäller invandrarundervisning, och då intebara hemspråk utan också svenska som andra språkoch mycket annat, handlar det inte bara ominvandrarbarnen och deras möjligheter att få en braskolgång. Det handlar också om alla oss andra.Flera av de tidigare talarna har t.ex. varit inne pådetta med främlingsfientlighet.Skolan måste ses som en helhet. Vi skall ägnamycket tid och intresse åt internationaliseringen,och i denna ingår att ta vara på de resurser sominvandrareleverna utgör.Jag vill bara påminna om att jag i mittinledningsanförande nämnde två problem somhänger ihop med detta, nämligen att en tredjedel avdem som undervisar i samhällskunskap saknarutbildning för ämnet och att saknar utbildningi historia. Det är svårt att skapa en kulturellmedvetenhet och att i skolarbetet kunna ge denrätta bilden mellan invandrarbarn och andra barnom man saknar denna utbildning.Problemet måste ses som en helhet. Vi kan inteenbart se på antalet hemspråkslärare, även om detär nog så viktigt. Regeringen är fast besluten om attarbeta med denna fråga. Jag vet också att det finnsmånga i regeringskretsen som skulle vilja göranågonting litet extra för den finska gruppen, somfaktiskt är mycket stor, men att de inte vet riktigthur de skall gå till väga.Anf. 21 () replik:Herr talman! Jag vill först till att jag ställer mig gärna bakom det svar somstatsrådet har lämnat genom sinreplik.Jag är inte det minsta rädd för att inte också våraönskningar kommer att uppfyllas med den nyaregeringen. Det handlar om vettigresursanvändning med de små medel som finns attförfoga över, och så gör det även i dag.Kommunerna har inte alltid använt pengarna rätt.Vi vill höja kvaliteten, inte kvantiteten. Jag är heltövertygad om att det finns många olika sätt att gåtill väga för att resultatet skall bli bra, men detmåste finnas en insikt hos alla berörda om att detbehövs en förändring.Till vill jag säga att jag är medveten omatt Ny Demokrati står bakom den åsikt som han harhävdat här . Det oroar mig verkligen. Denverklighet som talade om är denverklighet som jag också tog upp. Alla vill inte hahemspråksundervisning. Vad jag och vikristdemokrater talar om är valfriheten ochmöjligheten att kunna välja att få behålla sitt språkoch sin kultur, om man upplever det som viktigt.Någon gång söker man ändå sina rötter, och detskall vi inte förvägra de ungdomar som kommer hitoch har möjlighet att göra det. Verkligheten kan seolika ut beroende av hur vi ser på den. Men minverklighet ser likadan ut, medan någon annan meden annorlunda utgångspunkt inte kan se minverklighet. Det är mycket viktigt med valfrihet,även inom detta område.För att markera hur mycket detta med hemspråkoch valfrihet betyder vill jag säga ytterligare engång att undervisning på och i invandrarspråk ihuvudsak inte skall ses som invandrarundervisningutan som kulturundervisning för en svenskminoritet. Det för ett gott samarbete påarbetsplatser och också ute i världen när vi möts påolika områden.Anf. 22 () replik:Herr talman! Vi får väl se framöver, LiisaRulander, vad denna nedskärning på drygt enkvarts miljard kommer att medföra förhemspråksundervisningen. Vi har ännu inte settnågot resultat.Jag vet inte riktigt vad jag skall säga om LiisaRulanders replik. Det är lätt att säga ''tulipanaros'',men det är svårare att åstadkomma en.Anf. 23 (nyd) replik:Herr talman! Jag hoppas att vi i detta sammanhangfår se en valfrihet. Det är valfrihet som vi strävarefter. Sedan får man finna olika metoder. Det fårinte fortsätta på det sätt som beskrivs i den rapportsom jag hänvisade till. Hela rapporten genomsyrasav en besk kritik mot den nuvarandeinvandrarministern.Anf. 24 () replik:Herr talman! Till vill jag säga --jag var kanske inte tillräckligt tydlig i mitt inlägg --att vi kristdemokrater självfallet kommer att arbetaför att de önskemål som jag här har uttalatskall uppfyllas. I dessa önskemål har jagnaturligtvis mitt parti bakom mig.Också jag har läst den rapport som om. Men såvitt jag förstår är det utifråndenna rapport som man har dragit ned på anslagen.Man anser att de är tillräckliga, men det finnsmycket annat som man kan göra för att uppnå enverklig valfrihet.Andre vice talmannen anmälde att BjörnSamuelson anhållit att till protokollet få antecknatatt han inte ägde rätt till ytterligare replik.ÖvrigtAnf. 25 ():Herr talman! Jag tänkte tala om folkbildning ochvill passa på tillfället att hälsa att handha just sådana frågor. Det ärmin förhoppning att folkbildningsfrågorna kommeratt stå högt på dagordningen när det gäller bådevuxenutbildning och demokratifrågor, som jufolkbildningen tangerar.Demokrati och folkbildning är nära förbundna medvarandra. Den breda medborgerliga bildningen,förmedlad och utvecklad i studiecirklar och påfolkhögskolor, är grundbulten för vår demokrati.När efter beslöt omnya och mera förmånliga statsbidrag tillfolkbildningen var det för att stärka demokratin.Hitlers var i färskt minne. Sådanarasistiska tendenser förekom även i . Dåblev resultatet att man skulle stärka folkbildningen.Folkbildningen behövdes som motkraft till deantidemokratiska krafter som då fanns.I dag finns det rasistiska tendenser. Vi kankonstatera att gamla rasistiska organisationer växeroch nya bildas. finns det därför anledning attåter stärka folkbildningen på samma sätt somriksdagen gjorde 1947.Informationen och kunskapen om samhället ochdemokratin sprids mest via massmedia.Massmedia ger människor information ompolitiken genom ytliga och glättigabilder som är inriktade på ett fåtal. Gäller detpolitik får vi oftast se partiledarna. Den lokalamötesplatsen blir därför allt viktigare, mötesplatserdär balansering, fördjupning och breddning avdiskussionen kan ske. Det är studiecirkelnsnaturliga och viktiga roll.Det finns också tendenser till en elitistiskdemokratisyn. Opinionsbildningen med en sådansyn vänder sig till de välutbildade som har arbeteoch bostad och som är friska. De som har fått minstställs utanför. De är inte intressanta, och de synsinte. Det kallar vi ibland förtvåtredjedelssamhället. I ett sådant samhälle kanodemokratiska rörelser lätt vinna framgång.Demokrati får inte ses enbart som att gå och röstavart tredje år. Demokrati måste genomsyra allt.Människorna måste vara delaktiga isamhällsarbetet också mellan valen.Maktutredningen konstaterar att medborgarnasförväntningar på inflytande stiger snabbare än detfaktiska. Folk känner vanmakt.Det är därför viktigt med levande folkrörelser.Folkrörelserna har betytt och betyder mycket försvensk demokrati. En försvagning av aktiviteternai de ideella folkrörelserna -- och i de politiskapartierna -- innebär en försvagning av vårdemokrati. Det fria bildningsarbetet har här en storbetydelse för att vi skall kunna fördjupa och ge livoch innehåll åt demokratin.Det finns alltjämt stora utbildningsklyftor, somIngvar talade om. Satsningarnapå vuxenutbildningen är bra, men det ärfortfarande svårt att nå dem som har fått minst.Historien kan lära oss att folkbildningen alltid harbetytt mest för dem som fått kort utbildning, demsom har låga inkomster eller som har dålig tillgångtill stimulerande kulturupplevelser. Folkbildningbetyder helt enkelt ökad rättvisa.Det finns alltså stora uppgifter för folkbildningenäven . Låt mig nämna några områdensom folkbildningen måste ta sig an.Det skall ju bli en folkomröstning om EG.Vad vet vi egentligen om denna viktiga fråga? Härkan folkbildningsorganisationerna bidra till attmånga människor får kunskap och därmed kan taställning bättre.Miljön är en annan fråga. Alla måste ställa upp förett miljövänligt samhälle, men var finns grundenför det bredare folkliga engagemanget? Dagensspecialistagerande måste breddas. Därför behövsfolkbildningen.Så skulle jag kunna fortsätta och ta exempel frånfler samhällssektorer. Låt mig få ta ytterligare ettexempel. Var skapas det förståelse förinvandrarkulturerna? Vi talar om ettmångkulturellt samhälle, men är det så i denmeningen att det är levande och alltmäntaccepterat? Inom studieförbunden förekommer ettovärderligt arbete för att nå detta mål. Av inteminst demokratiskäl måste detta arbete stärkas.Folkbildningen har fått ett ökat ansvar. Densocialdemokratiska regeringen har lagt ut kursen.Nu skall vi hålla fast vid den kursen, men vi skallfundera över tempot. Tempot måste ökas för attden tänkta utvecklingen inte skall bli upphunnen aven annan, odemokratisk och oönskad. Jag är oroligmed tanke på tidigare agerande närdet gäller vuxenutbildning och folkbildning. Det ärviktigt för demokratin och för rättvisan att vi får enstärkt folkbildning.Anf. 26 (nyd):Herr talman! Det är min förhoppning att detfaktum att kulturen hamnar under rubriken övrigt iden här debatten inte är signifikativt för riksdagensinställning till kultur.Det talas i regeringsförklaringen om att stödet tillett fritt och vitalt kulturliv är angeläget. Då är minfråga: Hur angeläget? Visserligen nämns attkulturarvet skall värnas och att den svenskakulturen får ökad betydelse när vi närmar ossEuropa. Men hur mycket är regering och riksdagberedda att satsa på kulturliv under den uppenbaralågkonjunktur som vi befinner oss i?I kulturlivet finns gemenskap och upplevelser,underhållning och avkoppling, men också allvaroch samhällskritisk granskning. Det är med enstark kulturell identitet som vi bör möta , ettEuropa där man på de flesta håll har insett att 90-talet tillhör kulturen och satsar därefter.Det borde därför vara på sin plats att se överbåde fördelningspolitiken och de stora belopp somi dag ligger bundna i tjänster, lokaler och till viss delonödiga omkostnader. Transferering och onödigbyråkrati bör undvikas och skattemedel i störstamöjliga utsträckning gå direkt till mottagaren.Staten måste också tillsammans med de olikakulturinstitutionerna sträva efter ett effektivtutnyttjande av resurserna i förhållande till utsattamål. Det är angeläget att i större utsträckninganpassa kulturutbudet till vad som efterfrågas. Görmarknadsundersökningar om publikensförväntningar beträffande kulturutbudet.Det är också dags att avpolitisera kulturlivet iSverige.En av kulturpolitikens viktigaste uppgifter är attstödja det som har värde men inte kan komma tillstånd på marknadens villkor. Därför bör staten,som , sörja för basresurserna i de statligakulturinstitutionerna, men enskilda ochnäringslivet bör i större utsträckning uppmuntrasatt stödja kulturlivet, genom inrättande av fonder,direkta bidrag eller sponsring. Regler för sådanainitiativ bör därför ses över, inte minst förmecenatskap. Om det vore tillåtet att göra avdragför välgörenhet är jag övertygad om att mångaprivata initiativ skulle tas. Det är genom samspelmellan ideellt arbete, den kommersiellamarknaden och statliga eller regionala insatser somvi kan garantera kulturpolitisk mångfald och frihet.Från Ny Demokratis sida är vi naturligtvisinförstådda med att det inte finns några doldakassareserver att ösa ur när det blir tal om ökadeanslag till kultur och folkbildning. Men jag villsamtidigt påpeka att de kostnader som kulturenutgör är försvinnande små i den totalastatsbudgeten. Det är alldeles för enkelt att hänvisatill att det statsfinansiella läget inte medgerytterligare utgiftsökningar. Varför inte ge kulturenett dubbelt anslag och börja tala om kultur som entillväxtfaktor och investering, i både livskvalitetoch statskassa. Halvmesyrer eller snålhet skaparnämligen aldrig resultat eller kreativitet. Det måstevisas en tydlig vilja från regering och riksdag motKultursverige och det svenska folket att kulturenhar en vital betydelse i vårt samhälle.Det handlar om att från statsmakten inleda enomfattande dialog med kulturlivet och uppmana större uppslutning kring kulturen över helalandet, inte minst för att uppmuntrakulturinstitutionerna att mer effektivt tävla omuppmärksamhet och göra de regionala satsningarnaframgångsrika och, sist men inte minst, tillsammansmed lämpliga samarbetspartner utnyttja denekonomiska potential som kulturen har.Det finns i ett flertal exempel där ansenligaekonomiska satsningar på kultur har visat sigmedföra regionalpolitisk tillväxt, inte minst förnäringslivet på plats. I och hart.ex. en satsad franc eller D-mark givit mer än detdubbla tillbaka, främst i form av skatter. Det harockså bidragit till minskad arbetslöshet och en ökadturistnäring.