prot · GE09109 · 1991-05-08 00:00:00 — Det betyder på vanlig folkligsvenska att har givit regeringen en rejälknäpp på näsan, och det var välförtjänt. Det bleven stor seger för . Det var somytterst tog ansvaret för myndighetsoffer i dettaland, som ytterst ställde upp på att skallvara ett rättssamhälle. Jag är stolt över att jag ärmed i det organ som värnar om rättssamhället på ettsådant sätt.Nu hoppas jag att det inte skall behövas fleringripanden från . Men jag nödgas sägaatt risken ändå finns. Socialdemokraterna harnämligen lämnat två bakdörrar olåsta. Regeringenkan, mot beslut, antingen besluta attersättning inte skall utgå eller attersättningsbeloppet, om det skall utgå, kan sättashur lågt som helst, ja, t.o.m. oskäligt lågt. Alltdetta är möjligt utan att man kommer i konfliktmed riksdagsbeslutet.Detta beslut från majoriteten har vänsterpartietställt upp på, och det är ägnat att förvåna. Det skernu genom , men det hade säkertinte skett om och hadefått råda.Minoriteten har försökt att på alla sätt täppa tillluckorna. Bl.a. har man gjort det genom att i enreservation fogad till betänkandet föreskriva attgottgörelse skall utges, att beloppet skall varaskäligt och att regeringen skall återkomma tillriksdagen, så att får kontroll över hurärendet handläggs i fortsättningen. Slutresultatetav majoritetens inställning är tyvärr osäkert. Vi iminoriteten får hoppas på det bästa för HalvarAlvgards och för rättssamhällets skull. I varje fallmåste regeringens beslut, oavsett dess innehåll,komma . Det har lagutskottet beslutatenhälligt. Jag är medveten om att detta är ett oklartbegrepp, men det är min och många andrasbestämda uppfattning att detta beslut rimligenmåste komma före den 15 september 1991.Herr talman! Den tredje milstolpen gäller den nyaskadeståndslagen. Det pågår, som jag nämnde, enutredning i positiv anda. Om det blir en storförbättring för myndighetsoffren -- och det hoppasjag verkligen -- då, men först då har man nått dentredje milstolpen. Låt oss alltså hoppas på ettsådant positivt riksdagsbeslut. Men det kan noginte komma förrän tidigast under 1994.Under denna långa väntetid lever vi med enotillfredsställande skadeståndslag. Därför behövsprovisoriska regler. Någon form av säkerhetsventilborde införas i lagen för att undvika att vi hamnar inya skandalomskrivna . Jagtycker i all enkelhet att det här är ett självklart krav.Socialdemokraterna avstyrker dock detta krav.Vänsterpartiet är även i den här delen vågmästare.Elisabeth lierar sig medsocialdemokraterna. Jag tror inte att vare sig LarsWerner eller skulle ha svikitmyndighetsoffren under alla år . Menfrågan avgörs slutligen genom votering i dennakammare . Då får vi hoppas attresultatet utfaller till myndighetsoffrens fördel.Herr talman! Låt mig avslutningsvis säga attföljetongen om myndighetsoffrens rätt tillskadestånd går vidare. Alla hoppas på ett lyckligtslut. Det vore en seger för och allaandra myndighetsoffer samt en seger för svenskträttssamhälle.Herr talman! Mot denna bakgrund yrkar jag bifalltill de motioner som står bakom.Anf. 70 ():Herr talman! De båda föregående talarna haruppehållit sig vid frågan om det allmännasskadeståndsansvar, vilket också är det ärende somvi just nu behandlar. Jag skall kortfattat beröra deolika frågorna i ärendet. Dessa har behandlatsupprepade gånger här i kammaren efter motioneroch reservationer från de tre borgerliga partierna.Centern ser det som en naturlig utgångspunkt attden som drabbas av skador och förluster skall hasamma rätt till ersättning när den skadevållande ärsamhället som när enskild näringsverksamhet ellermotsvarande är vållande och skadeståndsskyldig.Vi ser det som en viktig rättsgrundsats att allabehandlas lika inför lagen. Då måste reglerna varasådana att den enskilde har rätt till fullgottskadestånd oberoende av vem eller vilka som harföranlett skadorna och förlusterna. Denna viktigautgångspunkt har vi haft som vår.Eftersom möjligheterna att få skadestånd avsamhället, både när det gäller myndighetsutövningoch affärsmässig verksamhet, är begränsade enligtspeciella regler, har vi krävt en översyn i syfte att nåde resultat och strävanden som jag har nämnt.Våra krav har avvisats under en följd av år. Densocialdemokratiska majoriteten har alltid legatsteget efter oss. har dock en utredning om detallmännas skadeståndsansvar arbetat . Enutredningsman har sett över de regler som gälltbeträffande statens skadeståndsansvar vidaffärsmässig verksamhet.Dessa frågor har fått ökad aktualitet, delvis för attvi har drivit dem här i men framför allt tillföljd av de uppmärksammade fall som har inträffat.Både och harpåmint om fallet med , en personsom har blivit en symbol och ett exempel på hur enenskild person kan drabbas av myndigheternasåtgärder och, som i detta fall, inte få någonersättning.Jag är glad över att ett enigt utskott nu vill attriksdagen skall ge regeringen till känna attersättning bör utgå. Tyvärr har vi inte kunnat enasom motiveringen i den skrivning som skallöverlämnas till regeringen. Däremot har vi enatsom hemställan om ett tillkännagivande tillregeringen. Det är ett framsteg, och det är minförhoppning att regeringen skyndsamt skallhandlägga den här frågan på ett för den drabbadetillfredsställande sätt.I fråga om utredningen om det allmännasskadeståndsansvar anser vi att direktiven inte ärtillräckligt omfattande och att utredningen inte blirtillräckligt förutsättningslös. Bl.a. skallutredningen inte ta upp frågan om statensskadeståndsansvar i affärsmässig verksamhet.Eftersom vi anser att de frågorna dels är viktiga attlösa, dels nära sammanhänger med det allmännasskadeståndsansvar i stort, föreslår vi som framgårav reservationen att utredningen skall fåtilläggsdirektiv, bl.a. i fråga om det spörsmålet.Herr talman! Med hänvisning till vad som anförtsav de båda föregående talarna yrkar jag i likhetmed dessa bifall till reservation nr 1.Anf. 71 ():Herr talman! Reservation 1, som handlar om detallmännas skadeståndsansvar och tilläggsdirektivtill den sittande kommittén, har motiverats avtidigare talare. Jag anser att det är onödigt attupprepa vad som redan har sagts, och jag nöjer migi det avseendet med att framhålla att miljöpartietstår bakom den reservationen.När det gäller ersättningen till ärjag uppriktigt glad över att det till slut verkar bli såatt han får ersättning för den skada han lidit pågrund av myndigheternas ingripande i sambandmed misstanken om skattebrott, en misstanke somhan senare har friats från. Miljöpartister stårbakom en av de elva motioner som väckts medanledning av hans fall.Jag beklagar bara att det inte gick att få ett enigtutskott bakom skrivningen.Reservation nr 2 av de borgerligautskottsledamöterna är identisk med utskottetsskrivning sånär som på att ett ord är tillagt och sexord är strukna ur utskottets skrivning. Ireservationen sägs att det kan vara rimligt att''skälig ekonomisk gottgörelse'' utgår, medan det iutskottets skrivning bara talas om ''ekonomiskgottgörelse''. Givetvis anser vi i attgottgörelsen skall vara skälig, och vi hoppas attdetta blir regeringens beslut. Om så inte blir fallet,får vi återkomma i saken.Anledningen till att vi inte ställt oss bakomreservation 2 är de sex ord i utskottets skrivningsom har strukits i reservationen, det som BengtHarding kallade för bakdörrar. Detta har letttill en motsägelse som vi inte kan acceptera.Det heter i utskottets betänkande: ''Det liggerockså i sakens natur att inte -- med förregeringen bindande verkan -- kan uttala sig i frågorom huruvida ersättning ex skall utbetalas ienskilda fall. Även sådana spörsmål får överlåtaspå regeringen att avgöra. är dockoförhindrad att -- på eget initiativ eller efterframställning från regeringen -- anvisa medel förutbetalning av ex gratia-ersättning. ''I följande avsnitt skriver utskottsmajoriteten att''det måste ankomma på regeringen att bedömahuruvida och med vilket belopp ersättning börutges.'' De borgerliga reservanterna skriver att ''detmåste ankomma på regeringen att bedöma medvilket belopp ersättning bör utges'' -- de har alltsåstrukit orden ''huruvida och''. Reservanterna villdessutom ge regeringen order om att återkommatill genom att stryka orden ''om så ärerforderligt''.Vi anser att regeringen måste ha kvar den härrätten, och vi kan inte ta bort den. På grund avbristen på logik ställer vi oss inte bakomreservationen. Jag vill dock poängtera att jaghoppas och utgår ifrån att ersättningen blir skälig.Anf. 72 ():Herr talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillhemställan i lagutskottets betänkande 27 och avslagpå de reservationer som fogats till betänkandet.De motioner om det allmännas skadeståndsansvarsom behandlas i detta betänkande är gamla bekantaför utskottet och kammaren. De rörskadeståndsansvar för fel som begås vidmyndighetsutövning och frågan om villkoren förstatens affärsdrivande verksamhet. Vidarebehandlas även frågan om ersättning tillbilhandlaren och slutligenbehandlas ett par motioner som rör ansvaret förskador som orsakas av polisens tjänstehundar vidmyndighetsutövning.Skadeståndslagen, som är den lagstiftning som ärtillämplig i dessa sammanhang, är för närvarandeföremål för en översyn, vilket redan har framhållitsfrån talarstolen. Enligt direktiven till den statligautredning som gör översynen skall enförutsättningslös och allsidig analys göras av ivilken utsträckning det allmänna bör svara förskador som uppkommer för enskilda i sambandmed myndighetsutövning. Jag skall här inte gå in pådirektiven utan bara säga att direktiven är vida ochatt de problem som tagits upp i motionerna fallerunder det område som utredningen har att arbetamed. Det sägs även i direktiven att utredningen äroförhindrad att ta upp andra frågor om detallmännas skadeståndsansvar än sådana somuttryckligen har nämnts i direktiven.Som jag redan sagt har motioner om det allmännasskadeståndsansvar med samma inriktning som vi nubehandlar avgjorts av vid ett flertaltillfällen och avslagits, senast våren 1990.Eftersom de aktuella motionerna har sammainriktning som de tidigare som har avslagits kan jaginte finna att nu skulle ändra sininställning. Det finns med andra ord ingenanledning att ompröva direktiven förutredningsarbetet. Direktiven är ju så utformadeatt de inte hindrar kommittén från att också ta uppde synpunkter som framförs i motionerna omkommittén så önskar. Därför bör integöra något nytt tillkännagivande omutredningsarbetets bedrivande.En förbättring av enskildas möjligheter att fåersättning för sina skador bör åstadkommas inomramen för nuvarande ansvarighetsregler när detgäller frågan om statens skadeståndsansvar iaffärsmässig verksamhet. En särskild utredare harockså haft i uppdrag att se över formerna förpostens och rättsförhållanden gentemotsina kunder och i detta sammanhang föreslagit bl.a.att privaträttsliga avtalsvillkor bör användas ipostens och affärsverksamhet medanföreskrifter bör användas när affärsverken utföruppgifter som innefattar myndighetsutövning.Förslagen innebär att avtalslagens bestämmelseroch det civilrättsliga regelsystemet i övrigt skallgälla för de avtal som posten och slutermed sina kunder. Förslagen innebär också att dennäringsrättsliga lagstiftningen blir tillämplig påkundvillkoren.Herr talman! Enligt min och utskottsmajoritetensbedömning tillgodoser förslagen i betänkandet ompostens och kundvillkor de synpunktersom framförs i motionerna om villkoren för statensaffärsdrivande verksamhet. Utredarens förslagövervägs i , ochmed hänsyn härtill avstyrker också utskottet bifalltill motionerna.När det sedan gäller frågan om ersättning tillHalvar Alvgard kan jag beträffande bakgrundenfatta mig ganska kort och beträffande de faktiskaomständigheterna hänvisa till utskottsbetänkandet.Det bör emellertid noteras att Alvgards bilbolagsom startade och som var agent för bilmärketPeugeot i Vimmerbytrakten hade upphört meddenna agentur -- innanAlvgard anhölls. för anhållandetsålde Alvgard enbart begagnade bilar och hadebara en anställd. Alvgard har även omvittnat atthan hade stora ekonomiskaproblem med olika lånetransaktioner för att hållabolaget flytande, dvs. Alvgards rörelse hade mereller mindre redan upphört.Man kan i fem punkter sammanfatta deomständigheter som gjorde att misstankarna motAlvgard ansågs befogade.För det första tydde vid skatterevisionen en s.k.påläggskalkyl avseende verkstadsdelen av Alvgardsrörelse på att inkomster på cirka en miljon kronorhade lämnats oredovisade, . --1978 och . för1978--1979. Sedan vissa differenser fått naturligaförklaringar justerades beloppen till 105 000 kr.resp. 455 000 kr.För det andra hade Alvgard i sak inga väsentligainvändningar mot skatterevisorernas kalkyl utanhänvisade till relativt vaga misstankar om att enkamrer förskingrat pengar, att anställda stulitreservdelar och att revisorn ''friserat'' boksluten.Redan vid den första kontaken medskatterevisorerna uppgav Alvgard att detförsvunnit pengar ur bolaget och att han misstänkteen tidigare anställd för förskingring. Han ville dockinte göra polisanmälan.För det tredje var Alvgard enligt skatterevisorernainte samarbetsvillig. hade han ursäkter somde bedömde som undanflykter. Vid ett tillfällelovade han att lämna över reskontrakort senast vissdag men gjorde det inte. Som förklaring angav hanatt han hade haft influensa. När skatterevisorernaerbjöd sig att komma och hämta materialet sade sigAlvgard vara för sjuk för att orka lämna överhandlingarna.För det fjärde uppdagades det att en anställd hadeupprättat skenkontrakt avseende försäljning avbilar. Kontrakten hade använts för diskontering ibank. Alvgard förnekade delaktighet i detta. Såvittframgår av tillgängliga handlingar blev det inteklarlagt om Alvgard haft någon del i upprättandetskenkontrakten.För det femte fanns det betydande formella bristeri räkenskaperna.När man nu går in i en diskussion omskadeståndsersättning anser jag att det ärnödvändigt att ha med också dessa fakta ibedömningen.I några motioner har frågan väckts att riksdagenskulle besluta att efterskänka statens krav motHalvar Alvgard. Det sägs i en motion t.ex. att exgratia-ersättning bör beviljas honom, eftersomhans fall är unikt.Här bör dock framhållas att inte är ettförvaltande eller rättskipande organ. Riksdagendisponerar heller inte över statens penningmedeloch andra tillgångar, utan dessa står till regeringensdisposition. Därför ankommer det inte påriksdagen att avgöra huruvida i det enskilda falleten fordran från statens sida på t.ex.rättegångskostnader skall efterges. Inte heller kanriksdagen med för regeringen bindande verkanuttala sig i frågor om huruvida ersättning ex gratiaskall utbetalas i enskilda fall. Även sådana frågorligger på regeringen att avgöra. Däremot kanriksdagen antingen på eget initiativ eller efterframställning från regeringen anvisa medel förutbetalning av ex gratia-ersättning.Mot denna bakgrund är det självklart att utskottetställer sig i princip avvisande till att frågor omersättning ex skall tas upp till närmareövervägande i . I så fall behöver särskildamedel anslås för ändamålet. När det gäller falletHalvar Alvgard anser dock utskottet att ettundantag kan vara motiverat, och jag citerar urutskottets betänkande:''Vad som förekommit i saken leder utskottet tillden uppfattningen att det kan vara rimligt attekonomisk gottgörelse utgår utöver den ersättningsom kan vara berättigad till enligtlagen om ersättning vid frihetsinskränkning.Utskottet har emellertid inte underlag för att kunnagöra några ytterligare uttalanden iersättningsfrågan utan det måste ankomma påregeringen att bedöma huruvida och med vilketbelopp ersättning bör utges. Regeringen börsnarast ta upp spörsmålet till prövning och -- om såär erforderligt -- återkomma till medförslag till medelsanvisning. ''När det gäller frågan om och hansbolags rättegångskostnader föreligger ännu intenågot lagakraftvunnet avgörande. Detta betyderatt regeringen i avvaktan på ett sådant avgörandefår anses vara förhindrad att nu ta upp frågan omeftergift av statens fordran på ersättning förrättegångskostnaderna. Men även här har utskottetgjort uttalandet att om det slutgiltigt blir fastslagetatt staten har rätt till ersättning av bilbolaget, bör regeringen ändå ta upp fråganom eftergift i detta fall till prövning.Herr talman! Låt mig i detta sammanhangkonstatera att utskottet inte gärna kan göra någramera långtgående uttalanden utan att komma ikonflikt med regeringsformen eller andrarättsregler. Det är alltså inte fråga om -- vilketBengt påstår -- någrasocialdemokratiska påfund av bakdörrar. Det ärfråga om respekt för grundlagar.Låt mig beträffande fallet säga följande. Jag tycker, herr talman, att vinu, när vi har blivit i eniga om att börgöra ett tillkännagivande till regeringen, hellre börbetona den enigheten än att här i kammaren göraen stor affär av den eventuella skillnad i uppfattningsom framgår av reservationen. Jag tror faktiskt attsaken tjänar på det.När det slutligen gäller motionerna om strikt ansvarför skada orsakad av polishund, skall enligt lagenom tillsyn över hundar och katter dessa djur hållasunder sådan tillsyn som behövs för att förebygga attde orsakar skador eller avsevärda olägenheter.Skada som orsakas av t.ex. hund skall ersättas avdess ägare även om han inte är vållande till skadan,dvs. här föreligger ett strikt ansvar för hundägaren.Den aktuella motionen gäller skadestånd till en 15-årig yngling som blivit biten av en polishund sedanynglingen avvikit från en trafikkontroll.Motionärerna vill ha en lagändring som innebär attdet strikta ansvaret enligt lagen inte skall gälla förpolis med hund i tjänst. Här kan anmärkas attrikspolisstyrelsen redan uppmärksammatförhållandet och tillställt regeringen en skrivelse ifrågan. Denna skrivelse har överlämnats tillkommittén för översyn av det allmännasskadeståndsansvar och kommer att där behandlas.Någon ytterligare åtgärd från sida ärdärför inte påkallad i denna fråga.Herr talman! Jag vill härmed yrka bifall tilllagutskottets hemställan och avslag påreservationerna.Anf. 73 ()replik:Herr talman! Det är en utomordentligt viktig frågaför rättssamhället som vi här behandlar. Jag hadeockså hoppats på total enighet i lagutskottet. Tyvärrblev det inte så. Vi blev mer eller mindre tvingadeatt skriva den här reservationen. Jag kan lugna allakritiker med att den till sin formulering och sittinnehåll är konstitutionellt kontrollerad. Där borderimligen ingen invändning kunna göras.Sedan vill jag komma in på några av de avgörandepunkterna när det gäller fallet . Jagmåste säga, , att det ärhäpnadsväckande att få höra att det från dennatalarstol mer eller mindre görs en skuldbedömningav , där man tar upp alla deeventuella nackdelar som kan finnas i ärendet ochglömmer bort att är frikänd avskattemyndigheterna och åklagare. Då bör hanrimligen bli frikänd också av finns anledning att fundera över de bakdörrarsom jag har talat om. Jag har påstått att det härfinns en möjlighet för regeringen att underlåta attbetala ut ersättning. Jag vill då fråga StigGustafsson: Kan regeringen säga nej till att betalaut en enda krona? Tänker regeringen göra det? har väl ändå kontakt med sin regering.Det utgår jag ifrån. Vad tycker i så fall StigGustafsson själv om det blev nej till ersättning tillHalvar Alvgard?Det står ingenting om beloppets storlek. Nej, vifrån minoritetens sida har inte krävt att det skallanges några belopp. Vi har haft den modestasynpunkten att orden ''skälig gottgörelse'' skullekunna skrivas in, för att undvika att beloppet bliroskäligt lågt. Det får vi nej på. Kan regeringenutbetala ett oskäligt lågt belopp, och tänkerregeringen göra det, ? Vad tycker iså fall om detta, och varför blev detsådant bråk om formuleringen ''skäligt'' om detvore självklart att det skall vara skälig ersättning?Beträffande den generella punkten vill jag sägaföljande. Jag vet att utredningen har vidaperspektiv, men det handlar inte om vad den kanoch inte kan göra. Vi är överens om att den kanföreslå en säkerhetsventil för att undvika att flerdrabbas, men vi vill ha en delreform, ett delförslag,nu och snabbt. Vad tycker om det?Anf. 74 () replik:Herr talman! säger att direktivenför utredningen är tillräckligt vida. Vi reservanterhar den motsatta ståndpunkten. De är, enligt vårmening, för snäva. Jag skall bara peka på tre viktigapunkter.Den första punkten är den viktiga rättsgrunden.Skall den utgöras av slarv, slapphet, culpa eller skallman kräva strikt ansvar? Skillnaden kan vara heltavgörande för den skadelidandes möjligheter att fåersättning.För det andra: Skall ansvaret kopplas till begreppetmyndighetsutövning eller inte? Den begränsningenär till skada för den enskilde. Härmed uteslutsoffentliga beslut och åtgärder som inte anses hakaraktär av myndighetsutövning.Den tredje punkten handlar om statens ansvar vidaffärsmässig verksamhet, vilket berör t.ex. SJ,och postverket. har staten på dettaområde ett lindrigare ansvar än vad enskildanäringsidkare skulle ha haft.Enligt min mening är det obestridligt så attdirektiven inte tillåter fullständig prövning av alladessa frågor, låt vara att vi i utredningenkunnat laga efter läglighet.Om har rätt i sin ståndpunkt bordehan ju för tydlighetens skull kunna stödjareservation 1. Varför har vi för övrigt annars vidåtskilliga tillfällen tvistat om dessa saker iutskottet?Anf. 75 () replik:Herr talman! Det är intressant att höra att BengtHarding tycker att fakta ärhäpnadsväckande. Jag har bara redogjort för någotav bakgrunden till Alvgardfallet.Jag vill då bara, herr talman, säga något om derättsregler som gäller och som vi har att rätta ossefter. Domstolarna har förklarat att demyndighetsåtgärder som det varit mestdiskussioner omkring och som Alvgard framhållitsom dem som främst orsakat honom skada inteinnefattade några fel från myndighetens sida. Dettahar motiverats med bl.a. att Alvgard har agerat påett sätt som, enligt domstolarna, gjort misstankarnamot honom befogade. Det är för övrigt inte en heltovanlig situation att misstankarna och bevisen moten person räcker till för att det skall vara befogatoch riktigt att inleda en förundersökning och vidtavissa tvångsåtgärder, men att det sedan visar sig attutredningen inte motiverar ett åtal. Att det finns ensådan skillnad i beviskraven beror på att åtgärdernaunder brottsutredningen syftar till att bringaklarhet i huruvida det finns tillräckliga bevis förfällande dom. I har vi hållit fast vidhuvudregeln att skadeståndsskyldighet baraföreligger om skadan orsakas genom fel sombegåtts. Bara på särskilda rättsområden finns reglerom strikt ansvar. Det jag nu sagt gäller såväl förmyndigheternas som för den enskildes ansvar. Detär den allmänna huvudregeln som tillämpats närHalvar Alvgard inte ansetts ha rätt till skadestånd.Låt oss nu inte tvista mer om det. Vi har att taställning till utskottsbetänkandet. Dessutom skallden kommitté som har tillsatts för att se överskadeståndslagstiftningen bl.a. överväga i vilkasituationer staten och kommunerna skall varaskyldiga att betala skadestånd även om inget fel harbegåtts.Till sist vill jag bara säga att hypotetiska frågor omvad som händer om det ena eller det andra inträffareller inte inträffar kan jag svara på lika litet somBengt . 76 ()replik:Herr talman! Detta är, som jag tidigare poängterat,en utomordentligt angelägen fråga för etträttssamhälle. Den förtjänar en omfattande ochingående debatt, åtminstone i riksdag.Stig framhärdar tydligen och tilläggeratt det är bevisproblematiken som gjort detta. Manfår nästan uppfattningen att ärfrikänd på grund av bristande bevis. Jag tror att detär lämpligt att vi nu slutar att diskutera den punktenhär. Det blir bara sämre ju längre det pågår.För att ge rätt kan jag sägaföljande. Domstolarna har inte gjort fel när de sadenej till skadestånd till . Men det ärju det som är problemet, att lagen är dålig. Det ärlagen vi skall ändra. För att inte alla skall få väntatill 1994--1995 med att få någon rätsida på gamlaoförrätter vill vi se till att åtminstone HalvarAlvgard får ersättning.