prot · GE09131 · 1991-06-13 00:00:00 — Med tanke påturistmomsens klart skadliga effekt är det faktisktanmärkningsvärt att det inte gått att skapa fullenighet om en sänkning. Det skall därför bliintressant att höra vad har att föreslåi dag, eftersom socialdemokraterna har bestämt sigför att inte fatta några beslut före valet. Någravägande ekonomiska skäl för att ha kvarturistmomsen på nuvarande nivå finns nämligeninte enligt uppfattning.Jag vill sluta med att säga att det är viktigt att vi fåren bättre ekonomisk politik. För att få det är detviktigt med ett regeringsskifte. För att få enstarkare ekonomisk politik menar vi i att vii längden också måste se till att få ökade inslag avregionalt tänkande. Vi måste slåss för en rättvisfördelningspolitik och för en god miljö. Det tror jagär en förutsättning för att 90-talets viktigasteekonomiska frågor skall kunna hanteras.Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall tillreservationerna 1, 6, 14, 22 och 26.f1 > Anf. 4 ():Herr talman! vågmästarparti haräntligen medgett att momsen på mat kan sänkas.Därmed ansluter sig regeringspartiet till den förvanliga människor självklara uppfattningen att skall beskattas i onödan. Det har tagit ochförlusten av av valmanskåren iopinionsundersökningar för socialdemokraternaatt komma till denna slutsats. Dock fortsätterregeringens och socialdemokraternasobeslutsamhet. Trots att det finns en klar majoritetför sänkt moms på mat under nuvarandevårriksdag, skjuter socialdemokratin avgörandettill hösten. Det tycker jag är onödigt och riskfyllt.I 20 år har drivit frågan.Namninsamlingar, fackliga uttalanden ochopinionsundersökningar har visat att kravet påborttagande av moms på mat har ett mycket kraftigtstöd i folkdjupet. Det är en stor seger för vårt krav,trots att socialdemokratin vill skjuta uppbeslutet. Men fortfarande har socialdemokratinsom sagt chansen att ändra sig, för vänsterpartietföreslår en sänkning av matmomsen från 25--15 %.Finansieringen sker genoma tt momsen ligger kvarpå samma nivå som på övriga varor. Jag ställersamma fråga som : Fins det inte enrisk, , för att vanliga människor pånågot vis känner förakt för och mister förtroendeför politikerna, när de vet att ett sådant här viktigtkrav kan genomföras nu och ändå görs det inte?Många matematiker, ekonomer ochskattebyråkrater har låtit påskina att det inte ärnågon vinst för vanliga människor att momsen påmat tas bort. Det är också för krångligt, säger de.De har fel. De har lika fel som när regeringen medErik i spetsen med räknetabeller försökerövertyga låginkomsttagare, vanliga arbetare, att detjänar på skatteomläggningen. En sänkning avmomsen på mat ger låginkomsttagarna en bättretrygghet i tillvaron, genom att maten inte är alltfördyr. Det är en seger för värderingen att livetsnödtorft inte skall beskattas lika hårt som övrigkonsumtion. Politiken skulle uppfattas väsentligtmycket positivare i samhället om beslut grundadesig på människors sunda förnuft i stället för på denständigt pågående matematiska exercis somekonomerna ägnar sig åt.I den svenska folksjälen finns en känsla av attsamhällsutvecklingen gått fel. Inkomst- ochförmögenhetsklyftor ökar. De välbeställda fixaroch ställer med förmåner och spekulationsvinster,medan det arbetande folket inte får någonting med.SCB-siffror visar att vi nu har fått 400 000 nyamiljonärer , alltså en mångdubblingav antalet. växer klyftorna i samhället:ensamförsörjande unga familjer får allt mindrepengar över och inte minst kvinnorna drabbas avdenna utveckling. Det är kvinnorna somrepresenterar den stora låginkomsttagargruppen isamhället.De rika blir alltså rikare och de fattiga blir alltfattigare. Klyftorna mellan arbetare ochtjänstemän växer. Arbetarfamiljerna blir alltfattigare. De riktigt stora klippen under 80-taletgjordes på aktiemarknaden. Det var överklassenoch den övre medelklassen som tjänade mest påbörsen under rekordåren. De 450 rikastefamiljerna ökade sin andel av landets samladeförmögenhet. äger de ännu mera av Sverigestillgångar.När de rika blir allt rikare och arbetarfamiljerna alltfattigare, är det naturligtvis resultatet av enhögerinriktad utveckling. Min fråga tillsocialdemokratin och regeringen är: Hur skalldenna utveckling kunna vändas? Det räcker väl intemed bara inflationsbekämpning? Krävs det inte enordentlig fördelningspolitik i samhället? Men ensådan politik saknas totalt i dagensregeringspolitik. Högeralliansen, med somsläpvagn, har egentligen uppnått ett av sina mål --att öka klyftorna i samhället -- vilket är ett resultatav kapitalmarknadens villkor. Dessutom är detkanske värt att peka på det helt obegripliga icenterns hållning. Ena dagen agerar somett utpräglat fördelningsparti. skriverman ihop sig med högeralliansen, vilken knappastgjort sig känd för att driva fördelningspolitik.Högerpolitikerna borde egentligen stråla av lycka.Men de förefaller tyngda av problem. Det som häntunder 80-talet räcker inte. Den generellavälfärdspolitiken måste ytterligare undermineras.Privata försäkringar och lösningar kopplade tillinkomster är lösningen framöver. Skattetrycketskall minskas som industrins kostnaderskall sänkas.Högerpolitiken har ett politiskt syfte, nämligen attförefalla vara fri från ideologiska förtecken. Detsom sker i samhället är inte resultatet av medvetnavärderingar utan av absolut ödesbestämdanödvändigheter. Samhällsutvecklingen måste skegenom ökade löne- och förmögenhetsklyftor ochkraftigt ökade företagsvinster. Allt skall varaprivatägt. Naturligtvis beskrivs en anslutning tillEG som en nödvändighet, inte som ett politiskt valav framtidsinriktning. I klartext alltså: Det äregoismen, den starkes rätt och kapitaletsvinstintressen som skall utvisa den ideologiskafärdriktningen, förklädd till vetenskap och tvingadnödvändighet. I sin tjänst har högernnationalekonomerna, som det senaste årtiondetpresenterat ekonomiska teorier; den ena merelegant än den andra. Försöken att åstadkommavetenskaplig trovärdighet är de borgerligaekonomernas kännemärke. Men deras vetenskapkännetecknas av samma träffsäkerhet som SMHIsfemdygnsprognoser och är grundad på medvetnaförutbestämda ideologiska ståndpunkter. Ikölvattnet av denna utveckling utropade för någonvecka sedan en av inneekonomerna att hanlängtade -- efter två -- tredjedelssamhället.Bakom den välpolerade högerfasaden skymtaralltså de verkliga syftena med högeralliansenspolitik. Det är de här ekonomerna som visar vart viär på väg.Inser socialdemokraterna verkligen den här faran?När den tredje vägen misslyckades bereddesmarken för högeralliansen. Gjorda eftergifter tillhögerpolitiken under den här valperioden harytterligare förstärkt högerutvecklingen i samhället:skatteomläggningen, försämringarna isjukförsäkringen, det svikna vallöftet omföräldraförsäkringen samt förslag till strejk- ochlönestopp. Allt detta är exempel påregeringsåtgärder som har försvagatarbetarrörelsen och stärkt högern.Regeringens EG-omsvängning ärockså en symbol för den maktlöshet ochhandfallenhet som finns inom regeringspartiet.Parollen att SAP skulle vara den bäste förhandlarennär det gäller ett EG-medlemskap är egentligenföga trovärdig, eftersom den vardagliga politikensätter sina tydliga spår i form av eftergifter åt höger.Socialdemokratin har alltså handskats vårdslöstmed arbetarrörelsens traditioner.Var finns viljan att åstadkomma ett solidariskt ochrättvist samhälle? Var finns alltså den viljan ipraktisk handling? Håller inte SAP på att begåsamma misstag med sin högeranpassning i politikensom när det gällt medbestämmandet i arbetslivet --dvs. odlas inte illusionen att man hand i hand medkapitalet skall genomföra ett välfärdssamhälle?Sedan tackar SAP för sig och proklamerarklasskamp.Innehåller inte socialdemokratins flört medhögerpolitiken samma risk? När kapitalet har fåttsitt av socialdemokratin tar man över. Kvar stårarbetarrörelsen avklädd, sviken och förrådd.Vägen öppnas för verkligt extrema yttringar i formav grevar och fixare.För oss i är det en självklarhet att ettsamhälle måste bygga på solidaritet, rättvisa ochjämlikhet. Utan dessa byggklossar i samhällsbyggetraseras grundvalen för produktionen av varor ochtjänster samt av vård, omsorg och service, för ettsamhälle med arbete åt alla och för den socialavälfärden. Bekämpandet av klassklyftorna är, ochkommer att vara, vänsterns och arbetarrörelsensviktigaste arbetsuppgift.Utifrån detta resonemang är vi i vänsterpartietsynnerligen oroade över den sänkning av landetsproduktion som sker, med en kraftig stigandearbetslöshet som följd. går över 100 000människor arbetslösa. Det är 40 000 fler än för ettår sedan. Vidare tilltar antalet varsel, speciellt inomtillverkningsindustrin. Den främsta orsaken till attvi har hamnat i detta läge är den superdevalveringsom skedde 1982 -- infarten till den tredje vägen,som innebar att ett alltför lågt löneläge etableradesi vårt land.Fel signaler sändes, som det heter, ut tillnäringslivet. Det låga löneläget gjorde attinvesteringarna framför allt hamnade i traditionellsammansättningsindustri. Den tredje vägenspolitik innebar därigenom att en gammal, förlegadindustristruktur byggdes fast. Förnyelsen uteblev.Den internationella konjunkturnedgången har isjälva verket endast bidragit till att problemenalltför snabbt och plågsamt har kunnat lyftas fram iljuset.Vi i är därför kritiska till regeringensbetoning av detta med lönekostnadskonkurrens.Vad som behövs är ett starkt konkurrenskraftigtnäringsliv baserat på gedigna kunskaper, en tekniskutveckling på hög nivå och en demokratiskarbetsorganisation.Vi i saknar en sådan medvetenpolitik från regeringens sida. Här gäller det attåterupprätta som en offensiv ochframgångsrik industrination. Ny svensk teknik skallkunna gro i . Vi skall inte önska bort vårtkraftiga internationella beroende -- det kan vi integöra. Men för den skull behöver vi inte anpassa ossslaviskt. I stället kan vi förhålla oss till detta på ettoffensivt sätt.Generella gedigna och goda kunskaper hos alla iarbetslivet är därför en förutsättning för en nynäringspolitik. Att enbart utbilda arbetslösa elleratt enbart förlita sig på företagens egen fortbildninginnebär att vi inte klarar den uppgiften. Enallomfattande vuxenutbildning i syfte att ökakunskaperna på humanismens och teknikensområden är alltså A och O när det gäller denframtida konkurrenskraften.Inte heller räcker det med att hoppas på attinvesteringar skall göras i genom att lagarändras, i tron att andra skall just investera här. Detkrävs ett demokratiskt politiskt tryck för att nyteknik och modernisering av svensk industri skallkunna komma till stånd.Det är oroande med signalerna från regeringen omatt löntagarfonderna endast skall utgöra enpensionsfond som genom köp av aktier skall trygganågon form av avkastning. I så fall måste det varaslutpunkten för socialdemokratins visioner om enekonomisk demokrati. Förslaget är, som sagt,fjärran från de tankar som Meidner förde framunder 70-talet om hur man skulle investera ochvilket inflytande man skulle ha över arbetet.Frågan är var det uthålliga investeringskapitalfinns, om vi nu skall ha någon industriell förnyelsei vårt land.Det tredje benet i en konkurrenskraftignäringspolitik är den demokratiskaarbetsorganisationen. Det duger inte med dagensfalska fikonspråk om medbestämmande ochmedarbetare. De arbetande känner ju att de harmycket litet att säga till om beträffande den egnaarbetssituationen, arbetsmiljön och arbetetsinnehåll. Regeringen tiger i den frågan. Det blirbara utredningar. Men högeralliansen pekar på detkommande arbetslivsklimatet. De som iblandkallas medarbetare kan man inte lita på, för de skallha karensdagar så fort det är fråga om sjukdom.Det skall vara ökade löneskillnader, och de somkallas medarbetare skall inte ha några fackligarättigheter.Skall vi hävda en välfärdspolitik, krävs det helafolket engagemang och inflytande. Glöms dettabort, kan uppvaknandet bli smärtsamt. Det går inteatt bara kalla på arbetskraft, för det kommermänniskor som har större behov, mål ochambitioner i sina liv. De vill inte bara vara en varapå marknaden. Demokratisk arbetsorganisation ärjämte ny teknik nyckeln till samhälletsproduktivitet.En av de allra viktigaste fördelningspolitiskafrågorna är naturligtvis frågan om arbete åt alla.Utan tvivel skedde en klar förändring i regeringensattityd hösten 1990.Regeringens satsning för att motverkaarbetslösheten anser vi i är alltförbegränsad. Vi menar att det behövs ytterligare 4miljarder under det kommande budgetåret för attdet skall vara möjligt att möta den öppnaarbetslösheten. Varje arbetslös anser vi är ettnederlag för ett samhälle. Dessutom kan manbefara att den kraftiga minskningen av industrinskapacitet leder till avsevärda problem, inte minstregionalt, även om konjunkturen vänder, det ärnog tyvärr så, att har rätt närman säger att de stora internationella svenskaföretagen ökar kapaciteten i sina anläggningarutomlands. Men här hemma ställer man så att sägain. Risken finns att det blir svåra regionalaarbetslöshetsproblem -- om nu inte regeringenssyfte är att avfolka vissa orter och regioner.Arbetslöshetspolitiken är en förtroendefråga. VillyBergström, forskare inom arbetarrörelsen, ställeren helt avgörande fråga beträffande den nyaarbetslöshetspolitiken från socialdemokraternassida. Frågan ställs i en artikel som var införd i . tar enliten kommun i som exempel, nämligenÄlvdalens kommun. frågar: Hurkommer det bli när det gäller den nyaarbetsmarknadspolitiken och glesbygden? Hurkommer det att bli om låt oss säga ? skallju inga beredskapsarbeten användas, utan nu är detbara utbildning som gäller.Ja, nu är de 150 som är arbetslösa i utbildning, iförsta ledet. I andra ledet är det ''jobbarklubbar''som skall träda in. Men regeringen och AllanLarsson har sagt att man inte skall satsa påberedskapsarbeten. Så här står det i artikeln: ''IÄlvdalen har man nu av denvolym beredskapsarbeten man hade för fyra årsedan, och då var det högkonjunktur! -- -- --Vad är rädd för? Det är lätt att svara på:Kapitalets nya makt. Skulle regeringen massivtskapa jobb genom beredskapsarbeten, somtidigare, skulle det lättflyktiga kapitalet börja rinnaut ur valutareserven. Räntorna skulle tvingas uppoch konjunkturerna försvagas än mer.Det är därför regeingens tjänstemän far till utlandetoch säger andra saker än här hemma. Införutländska kapitalplacerare framhåller man detbegränsade i insatserna mot arbetslösheten härhemma. Det lugnar de nervösakapitalplacerarna. -- -- --Endast genom att visa upp villighet att låtaarbetslösheten stiga skapas numera förtroende påinternationella kapitalmarknader. Regeringen kaninget göra åt det. Det blir tvetungat tal, ett för osshär hemma, ett för kapitalmarknadernas folk på deinternationella arenorna. ''Detta säger alltså , och det äralldeles riktigt.Sedan frågar : ''Men hur går detmed den tredje försvarslinjen i ? ''Sedan säger han: ''När skogsarbetaren med valkiganävar, utan större vana att skriva och ovillig attlägga ut texten i självuppskattning, står där utanjobb, då finns inget beredskapsarbete åt honom.Skall han lämnas därhän, åt marknadskrafterna ochstämplingen på förmedlingen? ''Det är egentligen huvudfrågan när det gäller dennya arbetslöshetspolitiken. Är det så, att inte ensregeringen kan tala klarspråk och erkänna dettafaktum och försöka mobilisera sig mot detta? Ärman alltså med i klappjakten på de arbetslösa ochfacket, som skall lära sig att veta hut tills lönernahar kommit ned tillräckligt, så att det går attförstärka konkurrenskraften? Det är en avgörandefråga som socialdemokraterna har att svara på. Ärman alltså med i den här klappjakten?Regeringens åtstramning av den kommunalaekonomin är ett annat allvarligt hot mot dengenerella välfärdspolitiken och motsysselsättningen. I stället krävs det, och det är ettkrav som vi har framställt, ett ekonomisktstödpaket till kommunerna. Det gäller att satsa påservice, utbildning, vård och omsorg, som underkommunernas fögderi är ryggraden i samhället.Dessa behövs för att produktionen av varor ochtjänster skall kunna fungera.I likhet med har också jag noterat denuppstramning och uppskärpning som har varit iutskottet när det gäller den offentliga sektorn. Detär bra, och det är väl den enda vändpunkten såvittjag förstår. Jag hoppas att botten är nådd och att dethädanefter går åt rätt håll.Och så har vi detta med inflationen ochRehnbergavtalen. Vi i anser att mani avtal utgår frånfelaktiga premisser. Huvudorsaken till inflationenär inte de breda arbetargruppernas löneökningarutan vinstmaximeringarna,monopolprissättningen, skatter, pålagor ochtilltagande löneklyftor.Rehnbergavtalen innebär, som jag harsagt, en inskränkning i förhandlingsrätten. Det ärde arbetandes löneökningar som man är ute efter.De lokala fackens verksamhet skall begränsas. Vitror dock inte på denna metod att hävda detta medarbete åt alla. I stället blir det bara nyainlåsningseffekter med den typen av politik.Det blir alltså obalans mellan parterna lokalt. Delokala fackföreningarna bakbinds i två år.Aktiviteten minskar för deras del.Det här öppnar vägen för SAFs strategi beträffandelokala förhandlingar. I verkligheten har regeringengenom Rehnbergavtalen gett högeralliansen en finstartsträcka. Man vill inte ha ingrepp iförhandlingsrätten -- men väl större lönespridning,lägre företagsbeskattning etc. Grundbulten förmöjligheterna att genomföra en sådan politik ärförsvagade lokala fackföreningar.Med inslag av kraftig prispress och en mera rättvisskattepolitik kan inflationen på hållastillbaka. Dessutom tilltror vi defackliga organisationerna förmågan att ta sittansvar för lönebildningen.Herr talman! har jag kommit till avsnittet omfolkpartiets hämnd. Framför allt gäller det AnneWibble, som tillsammans med socialdemokratinhar genomfört en skatteomläggning och som harmycket svårt att smälta att socialdemokraterna haraccepterat en differentierad moms på maten.Och, , det är inte fyra utan fempartier som inser hur besvärlig turistmomsen är ochatt det är ganska vansinnigt att på detta sätt belastaen näring. Som vanligt i frågor av det här slagethandlar det, när man skall försöka göra politik avdet hela, inte om faktisk politik.När det gäller det moment där jag hade förväntatmig ett konkret förslag som var väl värt attöverväga och som kanske kunde yrkas bifall till --det gäller mom. 8 i dagens betänkande -- teg AnneWibble, som ändå är förslagsställare.Men väl under mom. 12 kommer det en beställning.Det gäller då en socialdemokratisk motion omallmänna farhågor. Naturligtvis fick densocialdemokratiske motionären inte skriva vad somvar önskvärt. I stället måste det bli allmännafunderingar om vad som behöver göras. Men det äri varje fall fråga om en viljeinriktning.Jag väntar på en precisering av den härbeställningen. Vad kan det röra sig om? Vilkenomfattning är det fråga om? Hur är det medfinansieringen? Skall man spara något, och i så fallvad? Vilken del av turistnäringen är det egentligenfråga om? Handlar det bara om hotellen? Eller ärdet kollektivtrafiken som är den helt avgörandefrågan för turismen i glesbygden? Hur är det meddet som talar om i sin motion?Vad är det alltså fråga om?Så här i efterhand, alltså efter att ha lästreservationen i fråga, vore det intressant att få vetavad innehållet egentligen är. Är det fråga om enhelt allmän beställning som man inte vet ett endadugg om? I så fall vill jag påminna om vår hållning.Den är ju känd . Kanske kan manändå fortfarande hysa hopp om ett svar. Jag har,som sagt, avgett ett särskilt yttrande, av vilketframgår att vi, så länge det inte föreligger någrakonkreta förslag, faktiskt vidhåller vår uppfattning.Med detta, herr talman, vill jag säga att vi ivänsterpartiet står bakom de reservationer som jaghar undertecknat. I övrigt yrkar jag, med tanke påomröstningen, bifall till reservationerna 2, 5 och 16.Anf. 5 () replik:Herr talman! Eftersom påstodatt vi inte har sagt någonting, vill jag ändå förundvikande av missförstånd be honom att läsa vårreservation, mom. 8. Där skriver vi om vad vi anserom mervärdeskattens utformning. Vi framhåller attvi vill ha en generell moms. Den sänkning som viförespråkar skall gälla alla varor och tjänstersamtidigt. Detta står att läsa på s. 140 ibetänkandet. Var så god och läs!Anf. 6 () replik:Herr talman! diskuteradecenterns fördelningspolitik, och sedan ville han interiktigt ta ställning i turistmomsfrågan. Hur skulledet vara om tänktepå arbetarna i när det gäller turismen.Fortfarande har nästan vart fjärde LO-hushåll intetillgång till ett fritidshus, eller också har de inte haftminst en semestervecka. Varför unnar inte arbetarna i att åka upp tillSälen en helg till ett någon krona lägre pris? Detskulle vara bra om ni också tänkte påarbetarna som ni talar för. Det finns faktiskt i dettafall mer av fördelningspolitik bland reservanternaän bland kommunisterna.Anf. 7 () replik:Herr talman! Till vill jag säga att jagefterlyste ett konkret förslag som kan samla enmajoritet på den ifrågavarande punkten. Jag kanbara konstatera att högeralliansen allmänt villsänka momsen. Där ingår då frågor som berörturismen. Det har jag noterat redan tidigare. Jaginbillade mig att något av det som står i motionenFi40 -- där namn står först --skulle ha föranlett ett förslag. Det var minutgångspunkt. Jag konstaterar bara att det inteförhåller sig så beträffande den punkten.På en annan och senare punkt finns det dock enallmän beställning, och när det gäller den frågadejag vad det handlar om. Rör det sigom det resterande beträffande hotell- ochrestaurangbranschen, kollektivtrafiken, liftar ellervad handlar egentligen turistmomsen om?Till vill jag säga att det är fråga omjust de utgångspunkter som han talar om. De liggertill grund för vår ömsinta hållning tillturistnäringen, framför allt när det gällerglesbygden. Vi har pekat på att vi kan tänka ossbl.a. åtgärder som är regionalpolitiskt betingade.Vi tror att det är mycket nyttigt både förlåginkomsttagarna och för landets ekonomi att detförs en annan turistpolitik.För övrigt är det väl så, att skämslitet grand. I ena stunden är ett oerhörtmilitant fördelningspolitiskt parti. Det kan t.o.m.hända att vi som driver frågorna på det här områdetvarje dag nästan känner oss litet överkörda avcentern. I skriver man ihop sigmed högeralliansen, och den har ju inte gjort sigkänd för någon mer utpräglad fördelningspolitik.Anf. 8 () replik:Herr talman! Det är mycket enkelt att förklaravarför inte reservationen, som är villkorad tilltidigare beslut om turistnäringen, är mera precis.Vi räknar nämligen med att kunna genomföra dethär, och då måste man ha litet mera på fötterna.Man måste veta vad saker och ting kostar, och manmåste känna till vilka avgränsningar som finns. Jagtycker att det viktiga är att kunna konstatera attLars-Ove trots alla vackra ord omturistnäringen inte är beredd att medverka till attbilda en majoritet i kammaren bara därför att hanvill ha en preciserad utformning. Från hansutgångspunkt borde det väl vara bättre att få etttillkännagivande på det här sättet, med begäran omett förslag om en sänkning av mervärdeskatten påturistnäringen, än att inte få någonting.Jag vill gärna säga att ärvälkommen att ansluta sig till den villkoradereservationen under mom. 12.Anf. 9 () replik:Herr talman! Vi i är helt på det klara medvad vi tycker beträffande fördelningspolitiken. Ivarje fall har vi gett upp tanken på att få någotordentligt stöd av socialdemokraterna på den härpunkten.Lars-Ove sade att han har en ömsintinställning till de här frågorna. Jag tycker att hanbör tänka på personer med lägre inkomst, personersom inte har råd att idka turism inom landet.Dessutom tycker jag att han bör tänka på de delarav sitt hemlän som är så beroende av just ensänkning av turistmomsen. Om han inte vill svikade ifrågavarande grupperna, vore det naturligt attstödja reservationen.Anf. 10 () replik:Herr talman! Jag frågade om vadturistmomsen handlar om. Jag skulle gärna vilja veta någotom tyngdpunkten, eftersom turistmomsen inte ärnågot entydigt begrepp. Var det bara den lilla delensom avser hotellen eller någon enstaka skidlift?Den tunga posten i det här sammanhanget äregentligen transporterna.