prot · GF0948 · 1991-12-18 00:00:00 — Vi skall också se till att de stora bolagsom är lämpade för att komma ut på marknadengör det så snart som möjligt.Jag kan vidare försäkra Bo Finnkvist om att det ärutomordentligt mycket lättare att hittakvalificerade ledamöter som får agera på striktkommersiella villkor och på ett normalt sätt enligtaktiebolagslagen i stället för att ta order fråndepartement eller riksdag om de beslut som skallfattas.Jag tycker även att det finns anledning att notera enav de debatter som vi kommer att föra senare i dagnär vi skall göra förändringar iförvärvslagstiftningen. Hade Bo Finnkvist och hanskamrater inom socialdemokratin sett till attupphäva förvärvslagstiftningen på ett tidigarestadium, hade vi inte i samma utsträckning fått enspekulationsekonomi, inte minst påfastighetsmarknaden, utan fått en betydligt lugnareutveckling mera lik den som man har haft i andradelar av Europa.Till sist, herr talman: När det gällerriskkapitalförsörjningen är vi helt överens om attdet vi föreslår är helt genomförbart i . Vi harsett hur man har gjort i andra länder och jämförtmed riskkapitalmarknadens storlek där och dentotala ekonomin, och vi har justerat in oss medhänsyn till hur långt vi kan gå i Sverige.Vi gör också förändringar i förvärvslagstiftningenoch i aktiebolagslagen när det gäller beskattningen,vilket skapar förbättrade förutsättningar. Vistimulerar riskkapitalbildningen genom ett ökatsparande. Dessutom kommer, som framgår avpropositionen, inte allt att säljas över den ordinariemarknaden.Förste vice talmannen anmälde att Bo Finnkvistanhållit att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 59 ():Herr talman! Först en kommentar som gäller minreplikväxling med . Jag tycker att PerWesterbergs inlägg var en alldeles utmärktbekräftelse på att jag hade rätt i det jag sade om vadsom ligger bakom försäljningspropositionen.Sammanfattningsvis är det en extremistståndpunktinom det egna partiet som har flyttats in i centrumoch gjort sig gällande. Jag tror att detta är riktignyliberalism.Per har en frasuppsättning som går utpå att han skall göra det som är bra och undvika detsom är dåligt. Han skall föra in kompetens istyrelser, och han drar sig inte för nedlåtandeomdömen om personer som har varit engagerade iden statliga verksamheten.Detta tvingar mig att kommentera hans eget val avkolleger. Vi i näringsutskottet bjöds i förra veckanpå middag ute på -- tack för maten! -- ochpresenterades för ett par av de politisktsakkunniga, vars främsta merit, om jag fattade dethela riktigt, var att det hade tagit för dematt bli färdiga med sina studier och att det var etttecken på att de hade haft roligt när de studerade.Det är alltså den typen av kompetens som PerWesterberg bygger den härlågprismarknadspolitiken för den statligaföretagsamheten på.Jag tror att det finns all anledning att vara orolig närnu nyliberalerna har tagit makten och vill sälja ut.Jag är orolig för att det blir realisation och för denöverdrivna tilltron till proffsstyrelser av typenstyrelserna i , Nyckeln, ochandra framgångsrika privata företag. Jag hade medglädje sett en konstruktiv debatt om vad staten böräga och inte äga, om var investeringar ochavvecklingar skall göras och om vilkaframtidsbranscher som man skall satsa på. Jag vetatt Per är intresserad av också deområdena.Anf. 60 Näringsminister () replik:Herr talman! är väl egentligen till den gamla planhushållningensgrundtankegångar, att staten skall planera och angebåde vad som är framtidsbranscher och vilkaföretag som skall läggas ned och vilka som skallstartas. Jag håller med om att det radikalt avvikerfrån det sätt vi vill föra politiken på.Det är möjligt att kan kalla det somvi håller på med för extremism, men i så fall är mani dag i större delen av den fria världen extremister --man håller ju där överallt på med privatiseringar.Den som anklagar dessa personer för att varaextremister kan kanske under sådana förhållandensjälv anses vara extremisten i sammanhanget. När iprincip hela den fria världen, oavsett om det gällerborgerliga eller socialistiska partier, görprivatiseringar för att få loss skattebetalarnaspengar till mera angelägna investeringar, är det intefråga om någon extremism, . Det ärfråga om ett klokt tänkande, som syftar till attutnyttja skattebetalarnas pengar på ett betydligtbättre sätt än att låsa dem för någon form av politiskcentralplanering, för att gå in i framtidsbranscheroch annat.Jag vill även notera att det är mycket svårt attdefiniera framtidsbranscher. I varenda bransch,oavsett om den är en framtidsbransch eller inte,finns det både bra och dåliga företag. Demisslyckanden som skett, inte minst inom svensktstatligt företagande, inträffade just när man hadetron på att det fanns framtidsbranscher som manskulle gå in i, medan man snabbt skulle dra sig urde andra.Detta är en centralplanering och planhushållningsom inte hör hemma här. Den har redan misslyckatsi så många andra länder.Anf. 61 () replik:Herr talman! Jag trodde att Per och jagvar överens om att en aktiv ägare lämnarmisslyckade projekt eller projekt som inte harframtiden för sig. En sådan ägare byter ut styrelseroch skaffar fram kapital för nya investeringar. Härhar -- det är mycket väl dokumenterat -- det statligaägandet brustit. Staten har inte varit en aktiv ägarei denna betydelse, på det sätt som skulle varamotiverat.Jag tror att tillkomsten av Fortia och demarkeringar som gjordes i samband med detta haren god framtidsinriktning och visar att man har tagitde här problemen på allvar. När det gällerframtidsbranscher har jag läst pressmeddelandenfrån Per om informationsteknologi --om s.k. IT-verksamhet och om IT 2000. Det gällerhär branscher som Per anser varaframtidsbranscher, värda att satsa på. Jag delar denuppfattningen, och staten har där satsat pengarmed viss framgång. Liknande satsningar bör görasinom andra branscher. Det finns t.ex. för litetsamhälleligt engagemang i bioteknikbranschen.Det är viktigt att samhälleligt ägande skall hasamma rätt att misslyckas som privat ägande har.Det är alltså inte nödvändigtvis uttryck försystemfel när man misslyckas med projekt eller närman gör satsningar som expertisen trodde på mensom visar sig vara felaktiga.Det kan vara fel att ligga kvar för länge, att inte drasig ur och gå över till annan verksamhet ellerkorrigera sina strategier. Debatten om samhälleligtägande och samhälleliga satsningar är en intressantoch spännande politisk debatt, betydligt merafruktbar för den svenska ekonomin och densvenska produktiviteten än ett programmatisktutförsäljande till privata intressenter tillunderpriser som ökar privat maktkoncentrationoch som försvårar konkurrensen.Anf. 62 Näringsminister () replik:Herr talman! Det är alldeles riktigt att man skall haett aktivt ägande, men det bör utövas av dem somleker med egna pengar eller som har fåttförtroendet att sköta andras pengar. Vad vill göra är att på traditionellt statligt,socialistiskt manér leka med skattebetalarnaspengar och försöka satsa dem i den ena branschenefter den andra, något som har förkastats i landefter land, inte minst i de socialistiska staterna. Detfinns inga politiska motiv för att driva denna typ avexperimenterande med skattebetalarnas pengar.Företag skall driva det aktiva ägandet, och de skallgöra det på egna meriter och påmarknadsekonomisk grund. Detta har visat sigtotalt överlägset den planmässiga socialistiskahushållningen.Det är riktigt att det inte är något systemfel om detblir fel i den ena eller andra investeringen. Det äralldeles riktigt. Men det är inte vi i vare sigdepartement eller riksdag som skall ägna oss åtsådant. Låt dem som själva riskerar sina pengareller har förtroendet att riskera andras pengar påfrivillig väg pröva det som har varit såframgångsrikt.Det är alldeles riktigt att vi skall sätta upp generellaramar för informationsteknologi osv. Vi skall se tillatt vi driver på grundforskningen och hjälper till attta fram tillämpad forskning, dvs. Men det är den vanligamarknadsekonomin som skall få görautvärderingen om företag är beredda att satsa, tropå idéerna och vidareutveckla dem. Det är det somhar drivit utvecklingen så väl framåt under senareårhundraden.Förste vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 63 ():Herr talman! Det skulle uppfattas som ett svekbland gruvarbetarna i Malmfälten om jag, som denende gruvarbetaren och den ende anställde i LKABi , inte gav något till känna införkammaren om vad gruvarbetarna tycker och tänkerom ett återprivatiserat LKAB.Det är kanske inte många som känner till att LKABen gång i tiden var helt privatägt. Det var i börjanav detta århundrade. Med hjälp av den dåvarandehögerledaren försorg blevföretaget halvstatligt i samband med attriksdagen antog ett avtal om LKABs framtidaägarskap. ansåg att staten borde haett avgörande inflytande över dessanaturrikedomar. Det var också han som gjorde detmöjligt för staten att sedermera överta också denresterande delen av LKABs ägarskap.Åtminstone i det fallet, vill jag påstå, var ArvidLindman en mer klok och förutseende man ändagens högerledare och de ungmoderater som för15 år sedan lade grunden för dagens beslut, till vilkastatsrådet hör.Den 1 oktober 1957 utnyttjade också staten denmöjlighet som hade skapat. Dåinlöstes Trafikaktiebolaget aktier med hjälp av det riksdagsbeslutsom fattats tidigare. I motsats till dagens beslutföregicks detta av en sakkunnigt verkställdutredning, som föreslog att staten begagnade sinavtalsenliga rätt till inlösen av stamaktier. Dennaproposition är, som har sagts tidigare, ett hastverkoch ingalunda ett genomtänkt förslag jämfört meddet tidigare beslutet om förstatligande. Det härförslaget bottnar i ungmoderaternas idéer, till vilkafolkpartiet och av lojalitetsskäl har anslutitsig.Den naturresurs som gruvarbetarna i Malmfältenbearbetar är ändlig, dvs. den tar slut en gång. Enmalmfyndighets livslängd avgörs antingen av dengeologiska eller den ekonomiska livslängden.Erfarenheterna från tidigare gruvnedläggningarvisar att den ekonomiska livslängden alltid har varitbetydligt kortare än den geologiska. I början av1980-talet befann sig i den situationen, attden dåvarande borgerliga regeringen med sinhandlingsförlamning ansåg den ekonomiskalivslängden vara passerad.Som tur var fick vi en annan regering . Det varen handlingskraftig socialdemokratisk regeringsom visade det ägaransvar som en privat ägarealdrig mäktat med. Man vidtog kraftfulla åtgärderför att förlänga malmfyndigheternas ekonomiskalivslängd. Det skedde genom en rekonstruktion avföretaget, sänkta arbetsgivaravgifter, sänktafraktkostnader på järnvägen, och med hjälp avdevalveringen ökade man värdet av LKABsprodukter ute på världsmarknaden. Med ett annatägande hade många av dessaåtgärder med all säkerhet uteblivit -- med dekonsekvenser detta inneburit för såväl de anställdasom de berörda kommunerna.Det var också de sociala skälen som låg till grundför ställningstagande liksom förutredningen som föregick LKABs förstatligande.Varken i propositionen eller i utskottetsbetänkande finns några som helst klara skäl somtalar för att ett privatägt är att föredra föreett samhällsägt. Man talar om ett breddat ägande.Det bredast tänkbara ägandet är väl detsamhälleliga ägandet. I ett sådant företag är vi allasvenska medborgare lika stora ägare.Allt tal om att ge de anställda och hushållenmöjlighet till ägande vill jag närmast betrakta somett hån mot dem. Hur skall de ha råd att avstå frånsin hushållskassa medel för inköp av aktier, ävenom den nuvarande finansministern anser att allalöntagare skulle ha en årslön i besparade medel?LKAB står inför omfattande investeringar fören framtida överlevnad. Beslut kommer att fattasom förhoppningsvis bl. a. investering i nyhuvudnivå och ett nytt kulsinterverk. Huvudnivånkan man inte lokalisera någon annanstans än isjälva gruvan. Moléns inlägg vittnade om storokunnighet när han förklarade att det inte speladenågon större roll vem som var ägare för LKAB.Gruvorna ligger nu där de ligger. Men vad är detsom säger att det är en självklarhet attkulsinterverket skall lokaliseras i Malmfälten? Detkan mycket väl hamna någonstans i närheten avLKABs kunder ute på kontinenten. Där har mankanske lägre krav på miljön eller andra smärrekostnadsfördelar. I ett statligt företag har vi alltidbetydligt större möjlighet att påverka beslutensslutgiltiga utformning än i privata företag. Demöjligheterna blir definitivt inte större medeventuellt utländskt ägande och med utländskaledamöter i företagets styrelse.Herr talman! Låt mig avslutningsvis citeraföredragande departementschefen :''har den önskan hysts att staten själv måttekomma i besittning av ifrågavarande malmfält. ''Herr talman! Vi i Malmfälten hyser samma önskansom föredragande departementschefen angav 1907,nämligen att staten skall vara ägare till Malmfältenoch därmed , varför jag yrkar bifall tillreservationerna.Anf. 64 Näringsminister ():Herr talman! Jag skall inte gå i debatt om BrunoPoromaas socialistiska vision om att regering ochriksdag skall gå in och fatta delbeslut eller påverkaLKAB. Det får stå för honom, och vi har olikagrundläggande syn på de delarna.Jag betraktar som ett gruvföretag, precissom -- som är privatägt. har tidigaremed framgång agerat med privata ägare.Vi vill försöka öka LKABs konkurrenskraft medhjälp av mer intresserade och kommersiella ägaresom kan ta till vara lönsamma investeringar, förseföretaget med kapital och kunnande och fåstyrelsen i så professionell som möjligt. Viär ute efter att förbättra och stärka . Tillskillnad från tidigare regeringar kommer viordentligt att gå i clinch för att klara ut frågan omMalmbanan. Då kan man slippa den del somegentligen är som en strypsnara kring LKABsframtid. Det gäller att få ner fraktkostnaderna, ökakonkurrenskraften och ge en betydandepotential för framtiden.Herr talman! : Det här är inget hastverk. Vihar hållit på med detta . I de borgerligapartierna var vi helt ense om dessariktlinjer i trepartipartimotioner. Det finns ingenanledning att säga att detta är ett hastverk. Mankan vara kritisk, men något hastverk är det absolutinte. Det är som sagt heller inte fråga om någonextremism, eftersom man i praktiken har funnit attden här typen av privatiseringar genomförsöver hela den fria världen.Anf. 65 () replik:Herr talman! Vi har olika syn på saker och ting.Det är jag helt övertygad om, och dagensdiskussion vittnar också om att vi har väldigt olikauppfattning om saker och ting.Det här är, som jag bedömer det, ett hastverk. Mangjorde en grundlig utredningföre förstatligandet. I utredningen pekade man påde sociala skälen. Vi har kommit ungefär 40 årnärmare den tidpunkt då gruvan skall läggas ned,och de sociala skälen skulle enligt mitt förmenandevara betydligt större än i början på 50-talet.I den situation vi befinner oss i länet, med enpermanent hög arbetslöshet, har vi lärt oss att sättavår tilltro till socialdemokrati och statligföretagsamhet. Det privata har alltid visat en kylagentemot , och det kan man ocksåavläsa i valresultatet. På grund av de borgerligasprivatiseringsplaner vann vi socialdemokraterfaktiskt valet i . Men tyvärr är vinorrbottningar alltför få för att kunna se till att vifår en annan och mer förståndig regering än den vihar i dag.Anf. 66 Näringsminister () replik:Herr talman! Den bästa garantin för längstamöjliga livslängd och bästa möjliga ekonomiskavillkor för är ett privat ägande som tar tillvara den potential som finns. Planhushållning ärsällan någon sådan garanti, det tycker jag historienmycket enkelt har lärt oss.Anf. 67 () replik:Herr talman! Näringsministern svarar inte påfrågan: Vem skall ta det sociala ansvaret den dagnär malmen är slut? Är det de privata ägarna, ellerskall ni, om ni råkar ha regeringsmakten vid dentidpunkten, då socialisera förlusterna?Anf. 68 Näringsminister () replik:Herr talman! När företag försvinner är det alltidstaten som får ta ansvaret. Detta gäller i fråga omLKAB precis på samma sätt som i fråga om andraföretag. Jag tror dock att vi med privata ägare kanöka LKABs livslängd väsentligt, och därmed har viockså större förutsättningar för en fortsattframgång i Kirunaområdet.Anf. 69 ():Herr talman! Detta betänkande om privatiseringav de statliga företagen innehåller en rad fördomarfrån den borgerliga majoritetens sida om denstatliga verksamheten. Det gäller t.ex.skrivningarna om att en privatisering skulle ökanäringsfriheten och konkurrensen. avlandets näringsliv är ju redan privatägt, och är i statlig ägo.Att lyssna på t.ex. näringsministerns anförande,där han talar om en ökad frihet genom privatiseringav de statliga företagen, är därför märkligt. Det ärju i stället på det sättet att många anställda just i destatliga industrierna -- både helägda och delägda --upplever en väldig oro inför det faktum attdessa planer finns och att kammaren snart skall gåtill beslut i ärendet.I ett avseende har utskottsmajoriteten träffat rätt,nämligen när man skriver att det ofta har funnitsspeciella orsaker till att staten har engagerat sig iolika bolag. Det gäller inte minst i vårt nordligastelän och i fråga om satsningarna på basindustrierna.Om inte staten hade satsat stora resurser i våragruvor i malmfälten, i skogsindustrin och istålbranschen hade vi säkert inte klarat av deninternationella konkurrensen. Det statliga ägandetinom stål- och gruvbranscherna har juframtvingats, eftersom de tidigare privata ägarnainte klarade av dessa långsiktigt motiverade ochstora investeringar.Ibland har ett blandägande varit nödvändigt, somt.ex. när Svenskt Stål bildades. Det skedde då enomfattande strukturering av hela den svenskahandelsstålsindustrin. Resultatet blev nuvarandeSSAB, med statligt majoritetsägande men med ettbetydande privat ägande. Detta är alltså en form avägande som kan vara nödvändig när en hel branschstruktureras. Men man hade naturligtvis inte klaratav dessa förändringar utan statlig medverkan.I betänkandet sägs det, att det om staten uppträdersom företagsägare finns en omedelbar risk för atten osund konkurrenssituation kan uppstå. Dennarisk ter sig närmast komisk om man ser påverkligheten, t.ex. i vårt nordligaste län, där tre avfyra industriarbetare är anställda i statliga företag.I har staten bildat stommen iindustristrukturen helt beroende på att intresset föratt investera i naturtillgångar har varit begränsatfrån de privata, kapitalstarka grupperna i landet.Det finns mycket gott om utrymme förnyföretagande i t.ex. vid sidan omdet statliga företagandet. Vi välkomnar alla formerav ägande, men vi vill heller inte äventyra densysselsättning vi har när nu de borgerliga avideologiska skäl vill sälja ut de statliga företagen.Vid en privatisering finns ju ansenliga risker för attstora utländska kapitalintressen köper uppomfattande delar av basindustrierna i avsikt att föradelar av produktionen eller delar av kunnandet utur landet från de regioner där vi harbetydande svårigheter att upprätthållasysselsättningen.Att, som t.ex. från och andra,demonstrera en sådan naiv syn på detta att man troratt de anställda på något sätt genom köp av aktierskulle kunna få vara med och styra utvecklingen iföretagen är ju i det närmaste otroligt.Nej, låt inte detta ske. Vi har inte råd att på dettasätt spela roulett med sysselsättningen i våra tungaindustribranscher, branscher som har överlevt ochutvecklats just genom det statliga engagemanget.Det kan aldrig innebära ökad frihet att privatiserade statliga företagen och äventyra sysselsättningenför tusentals anställda i de berörda företagen.Med detta, herr talman, vill jag i likhet med BoFinnkvist yrka bifall till de socialdemokratiskareservationerna.I detta anförande instämde . 70 Näringsminister () replik:Herr talman! Jag vill bara notera detmotsägelsefulla i anförande.Först sade att avnäringslivet är privat. Sedan sade han att det finnsen risk att de företag som råkar vara statligakan bli uppköpta av utländska företag -- det gällertydligen bara företagen i -- och sedanflyttade utomlands.Det är inte så det fungerar, och det tror jag att är mycket väl medveten om. Det äri stället företagens egen konkurrenskraft, förmågaatt konkurrera och att utvecklas bra som säkrararbetstillfällena. Flera tidigare industriministrarhar ju också uttryckt att de statliga företagen skallagera och arbeta på exakt samma villkor sommotsvarande privata. På så sätt kommer de ocksåatt agera rationellt, och det är vad vi vill säkerställagenom att göra dessa företag privata, genom att gedem de fördelar som ett privat ägande har och somkan utveckla företagen och stärka konkurrenskraftoch utvecklingskraft hos företag även i Norrbotten.Anf. 71 ()replik:Herr talman! Jag tycker att näringsministernsinlägg var mycket märkligt. De tunga basindustriersom jag nämnde är ju faktiskt utsatta för enordentlig internationell konkurrens, och de ärockså ledande inom resp. område. Jag kan inte seatt t.ex. LKABs konkurrensförmåga ytterligareskulle förbättras genom en privatisering. Det är jutvärtom just genom den statliga medverkan iuppbyggnaden av industristrukturen i företagensom man har klarat den internationellakonkurrensen. De privata ägarintressena klaradeju inte av att utveckla stålindustrin, och därförtvingades staten in som aktör på området. Det finnsi fråga om dessa företag flera fall där vi medsäkerhet inte hade haft kvar våra traditionellanäringar -- t.ex. gruv-, stål- och skogsindustri -- ominte staten hade medverkat. Att privatisera dessaföretag är alltså ett direkt hot mot deras utvecklingoch mot deras möjlighet att vara med i deninternationella konkurrensen.Anf. 72 Näringsminister () replik:Herr talman! Jag noterar att vi har diametraltmotsatta uppfattningar. Visst har det funnitsexempel på att staten varit med, exempelvis vidSSABs bildande, men man var också en avhuvudaktörerna i sammanhanget. När man tvingassatsa pengar är det också naturligt att man så snartsom möjligt försöker återvinna pengarna förskattebetalarna genom en privatisering.Driver man företag så effektivt som möjligt skaparman också grundförutsättningarna att expanderaoch utvecklas i positiv riktning. Vi har erfarenhetav att man gör det bättre i privat regi än i statlig.Anf. 73 ()replik:Herr talman! Jag har alltid haft svårt att förståvarför den borgerliga ideologin bara medger attstaten skall gå in kortsiktigt, som städgumma. Närstaten har rätat upp företag och branschstruktureroch när verksamheten är lönsam igen skall statenenligt borgerlig ideologi överlåta kapitalet till deprivata!När skattebetalarna satsar i verksamheter och fårföretagen på fötter borde de också få skörda delångsiktiga vinsterna av dessa insatser och intebehöva överlåta dem till stora kapitalintressen.Anf. 74 ():Herr talman! I går behandlade fråganom en bolagisering av statens hundskola. Den förraregeringen lade fram en proposition som innebäratt ett bolag med en statlig aktiemajoritet, ,bildas. Motiven återfinns i propositionen.Staten kommer att inneha en aktiemajoritet ibolaget, vilket ger möjligheter att beslutaom en inriktning av hundproduktionen som kanomfatta hänsynstagande till vissa samhällsmål, t.ex.tillräckligt antal ledarhundar för synskadade,tillräckligt antal polishundar, narkotikahundar,m.m. Om detta var ledamöterna i i gårfullständigt eniga.I dag behandlar vi ett förslag som innebär att dettaav i går fattade beslut rivs upp. Låt migfråga de borgerliga ledamöterna i näringsutskottetsom, förmodar jag, fanns med i går: Vad har häntöver natten som gör att det beslut som vi i gårfattade inte längre skall äga giltighet? Jag hoppasatt någon av er kan svara.Till Per skulle jag vilja ställa frågan:Vilka konsekvenser får en utförsäljning av statenshundskola med tanke på de avnämare som finns,dvs. personer som är synskadade, polisen, m.m.?För att svara på det måste man bedöma hurmarknaden ser ut. är det så att skullestatens hundskola säljas ut får vi ett privatmonopol, vars verksamhet helt och hållet indirektkommer att betalas av samhället via anslag:anslagen till de synskadade, anslagen till polisen förbl.a.