prot · GF0948 · 1991-12-18 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1991/92:48Onsdagen den 18 decemberKl. 9.001 § Val av valprövningsnämndFöretogs val av ordförande, ersättare förordföranden, sex ledamöter och sex suppleanter ivalprövningsnämnden.Talmannen meddelade att valberedningen hadeberett valet av valprövningsnämnd och därvidenhälligt beslutat om gemensamma listor för valenav ledamöter och suppleanter ivalprövningsnämnden. Även i övrigt förelågenhälliga förslag. Förslagen framgick av en ikammaren utdelad promemoria.Från valberedningen hade inkommitprotokollsutdrag beträffande val av ordförande ochersättare för ordföranden samt de gemensammalistorna beträffande val av ledamöter ochsuppleanter.Kammaren valde -- för tiden från valet till dess nyttval av valprövningsnämnd ägt rum -- tillordförande i valprövningsnämndenordföranden i för ordföranden i valprövningsnämndenregeringsrådet avlämnade gemensamma listorna för val avledamöter och suppleanter i valprövningsnämndenupplästes av talmannen och godkändes avkammaren, varvid befanns att följande personer,vilkas namn i här angiven ordning upptagits påresp. lista, för tiden från valet till dess nytt val avvalprövningsnämnd ägt rum valts tillledamöter i valprövningsnämndenhovrättspresident ()(m)organisationssekreterare ()()suppleanter i valprövningsnämndenJerry ()()tredje vice talman ()()organisationschef . riksdagsledamoten § Val av suppleant isocialförsäkringsutskottetFöretogs val av en suppleant isocialförsäkringsutskottet.Kammaren valde i enlighet med valberedningensförslag tillsuppleant i socialförsäkringsutskottetLiisa Rulander (kds)3 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 12 december.4 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesProposition1991/92:81 till socialutskottetFörslag1991/92:15 till konstitutionsutskottet5 § Förnyad bordläggningFöredrogs men bordlades återFinansutskottets betänkande 1991/92:FiU10Skatteutskottets betänkande 1991/92:SkU13Meddelande om samlad voteringTalmannen meddelade att finansutskottetsbetänkande FiU9 samt näringsutskottetsbetänkanden NU10, NU14 och NU15 skulleavgöras i ett sammanhang efter avslutad debatt.6 § Avveckling av löntagarfondernaFöredrogsfinansutskottets betänkande1991/92:FiU9 Avveckling av löntagarfonderna(prop. 1991/92:36).Anf. 1 ():Fru talman! Det betänkande om löntagarfondernasom vi har att behandla gäller en avvecklingav löntagarfondstyrelserna och inrättandet av enavvecklingsstyrelse.Redan under våren 1991 presenterade densocialdemokratiska regeringen ett förslag om attlöntagarfonderna i sin nuvarande form skulleavvecklas. Det förslaget innebar att de fem AP-fonderna och de fem löntagarfonderna skulle slåssamman till fem lika stora fonder. Fonderna skullevara fristående och få små, självständiga styrelser.Fonderna skulle få rätt att placera i fastigheter,obligationer, aktier och andra värdepapper. Deskulle ha ungefär samma placeringsmöjlighetersom försäkringsbolag och värdepappersfonder.Detta var ett förslag som bättre skulle tryggaframtidens pensioner och öka tillgångenpå riskkapital för svenskt näringsliv, så att dessutbyggnad och framtid därmed skulle främjas.Detta förslag drog den borgerliga regeringentillbaka efter valet och kom i stället med denproposition vi nu har att behandla, som innebär attlöntagarfondernas tillgångar vid utgången av 1991skall överföras till förvaltning av enavvecklingsstyrelse, vilken skall förvalta dessatillgångar till dess de helt har utskiftats.Vi socialdemokrater anser att för svensk ekonomi,för det nödvändiga sparandet i samhället, för eneffektivare kapitalmarknad och för att uppnå detsom vi alla är överens om, nämligen att ATP-systemet måste stärkas, så är det förslag densocialdemokratiska regeringen framlade vidaöverlägset det förslag den borgerliga regeringen nusom ett första steg kommit med.Vad regeringen kommer med i sitt andra steg vet viännu inte helt. Men i denna till innehållet småttreligiösa proposition tar man upp vissa tankegångarom hur löntagarfondernas samlade tillgångar kantänkas användas, bl.a. till en överföring tillsparpremier i allemanssparandet. Vi har i dessadagar fått uppleva att en PM har upprättats ifinansdepartementet, i vilken det föreslås att man,om man sparar . skall få en extrasparpremie på av det beloppet, om pengarnafår vara kvar till 1997. Det finns också tankar omatt bilda stiftelser som främjar forskning ochutbildning. framför dock i dettabetänkande att det inte nu finns någon som helstanledning för att ta ställning tillfondernas användning, utan att regeringen fåråterkomma till i den frågan.Löntagarfonderna tillskapades bl.a. för attförstärka pensionssystemet, och enligt detsocialdemokratiska förslaget skulle de tidigarelöntagarfonderna nu utgöra en integrerad del avAP-fonderna. Alla partier är rörande överensom att ATP-systemet behöver förstärkas. Mot denbakgrunden är det fullkomligt obegripligt varförfonderna skall avvecklas och utskiftas urpensionssystemet. Löntagarna har avståttlöneutrymme för att stärka pensionssystemet ochför att garantera sina pensioner.Den borgerliga regeringen har dessutom i sinekonomisk-politiska proposition anmält att manavser att tillsätta en parlamentarisk beredning föratt se hur man kan stärka ATP-systemet. Att i dettaläge ange att man har för avsikt att drabort 22 miljarder från ATP-systemet är synnerligeninkonsekvent. Detta har också värderadeledamöter av denna kammare tyckt, exempelvisDaniel Tarschys, . Han skriver i DagensIndustri: Låt löntagarfonderna skapa samförstånd ipensionsfrågan! En bra pensionsreform har störreeffekt på sparandet än den nu föreslagnafondavvecklingen. Det skulle underlätta översynenav pensionssystemet om regeringen avstod från attdra bort de 20 miljarderna från ATP-systemet.Förre statsministern har varitinne på liknande tankegångar.Samtidigt som regeringen nu vill avvecklalöntagarfondsstyrelserna, tar man i det härbetänkandet bort möjligheterna för fjärde ochfemte fondstyrelserna att delegera rösträtt föraktier till de fackliga organisationerna -- något somett enhälligt näringsutskott uttalade sig för,och som man också i betydande utsträckning harutnyttjat. Det har alltså gått så långt i dethögerdominerade , att de anställda intelängre räknas till näringslivet. Jag kan inte tolka detpå annat sätt. Jag upplever att vi är ljusår från detskede då -- 1974 -- tog initiativ till enutredning om löntagarfonder och hadelångtgående förslag på det företagsdemokratiskaområdet, om hälftenrepresentation i företagensstyrelser.Detta och hela den proposition vi nu behandlar,samt en mängd övriga förslag som denhögerdominerade regeringen lagt fram , elleraviserat, är uttryck för en fientlighet motlöntagarna och de fackliga organisationerna som,om den får fortsätta i den här takten, t.o.m. kan fåThatchers åtgärder mot brittiskfackföreningsrörelse att förblekna. Och ändåbefinner vi oss i ett land där fackföreningsrörelsenaldrig har tvekat i sin inställning att man skall varamed och stärka produktiviteten i vårt näringsliv.Även löntagarfonderna hade starka inslag sominnebar att man skulle öka näringslivets riskkapital,få till stånd ett uthålligt riskkapital och ett ökatsparande i ekonomin. Vi kan också peka på detansvar som fackföreningsrörelsen tagit i den frågasom har varit mest besvärlig för svensk ekonomi,nämligen kostnadsutvecklingen, genom att manställt upp på ett tvåårigt Rehnbergsavtal.Som tack för detta skall nu löntagarnas pengar, somär till för att stärka deras framtida pensioner, delasut till andra ändamål. höjer man A-kasseavgifterna, slopar avdragsrätten förfackföreningsavgifter, inför karensdagar, tar bortstödet till MBL-utbildning och annan fackligutbildning, och försämrar anställningstryggheten.Nu skall det alltså markeras att det finns två sortersfolk i -- löntagare och kapitalägare.Kapitalägare skall få sänkta förmögenhetsskatteroch arvsskatter, slopad omsättningsskatt på aktier,sänkta kapitalbeskattningar och reavinstskatter.Och de som har råd att på egen hand spara skallpremieras med löntagarfondspengar. Detta ärnågot som också Ny Demokrati har reagerat mot. Isin motion har Ny Demokrati tyckt att det äransvarslöst och orättfärdigt att på det här sättet delaut pengar till dem som har råd att spara. Det är minförhoppning att Ny Demokrati står kvar vid dennauppfattning.Avslutningsvis, fru talman: I dessa tider avavveckling av löntagarfonder, statliga företag ochmyndigheter, och införande av privatiseringar, ärdet lätt att instämma med författaren . I en krönika skriver han attvi har att vänta oss ett ''blått nytt år'', där vi trotsavvecklingen av alla statliga verk kanske får någranya, kanske ett ''inbillningsinstitut'' som skallvända sig till alla dem som fortfarande går omkringoch inbillar sig att alla människor har ett lika värde.Fru talman! Jag vill med detta avstyrka regeringensproposition om avveckling av löntagarfonderna ochyrka bifall till de tre socialdemokratiskareservationer som fogats till betänkandet.Anf. 2 ():Fru talman! skall alltså löntagarfonderna gå igraven, enligt den regeringsproposition som vi haratt behandla. Men de verkligt ansvariga för dagensläge är, som jag ser det, egentligen de som gjordede här löntagarfonderna så tandlösa att de inte harhaft den förankring som de borde ha på densvenska arbetsmarknaden.Samtidigt som löntagarfonderna blev tandlösautlöste de den verkliga klasskampen på 1970-taletoch . Man kan säga att dennakamp kulminerade i 4 oktober-rörelsen, däröverklassen verkligen mobiliserade hela sin kraft.Storföretagen fick med sig småföretagen ochlyckades ta hand om opinionen. Man kan funderaöver varför det gick så.Ursprunget till dagens debatt ligger alltså hosRudolf Meidner och den debatt som vi hade på1960- och om de anställdas inflytandeoch makt och som resulterade imedbestämmandelagen, lagen omanställningsskydd och lagstiftningen påmiljöområdet. Meidners utgångspunkt var att detgällde ett led i en ekonomisk demokrati. Vikommer aldrig ifrån att ett land inte kan halta närdet gäller demokratin. Att försöka stadfästa attdemokratin vilar på det enskilda ägandet i den formsom finns i storföretagen -- det kommer aldrigatt lyckas.Rudolf Meidner tog upp tre områden som äroerhört väsentliga, kanske inte minst från dagensutgångspunkt, när vi ser att det är problem medtillväxten i hela den industraliserade världen. Detgällde att engagera hela kraften hos folket,nämligen arbete och investeringar, ägande ochekonomisk fördelning, makt och demokrati.Själva den konstruktion som Meidner föreslog varvisserligen helt omöjlig, för den byggde på enautomatik -- att de arbetande i vinstrika företag heltplötsligt skulle få ett inflytande. Men att makten,inflytandet och demokratin i arbetslivet var heltavgörande, det hade Meidner klart för sig. Att mansedan inte mobiliserade fackföreningsrörelsen,hela arbetarrörelsen och en stor del av andra skikti samhället för denna oerhört viktiga del idemokratin, det är en annan sak.Jag tror att just detta är morgondagens storastridsfråga. Som socialist ser jag det som oerhörtväsentligt att makten i arbetslivet ligger hos deanställda och ingen annanstans. Vi är som sagt påväg åt ett helt annat håll . Med hjälp avregeringen -- med andra åtgärder ifördelningspolitiskt syfte -- försöker nu den starkakraften på arbetsmarknaden, , att verkligen uttunna detinflytande som de anställda har i form av sitt egetinflytande och sina fackliga organisationer. Det ärstridsrop som kanske inte är så framgångsrika. Dekan väcka den svenska arbetarrörelsen till att, efter20 års slummer, se vart vi är på väg och gå tillmotangrepp.Skall man ställa en stor del av de anställda iproduktionen av varor och tjänster vid sidan avverkligt inflytande och makt över utvecklingen,kommer inte den tillväxt vi ibland talar om och gerolika innebörd att kunna fortsätta i det här landet.Då kommer vi att få ytterligare problem. Jag trorinte att den här typen av klassklyftor kommer attgynna svensk ekonomi.De löntagarfonder fattade beslut om1983 blev inte vad man ursprungligen hade syftattill. Det blev en urvattnad kompromiss som intetillfredsställde någon. Det är därför som vi frånvänsterpartiet säger att det egentligen inte finnsnågon anledning att strida för den härkonstruktionen. Den har aldrig haft någonförankring. Det inflytande jag tagit upp här tidigarefår ske på annat sätt.Det är naturligtvis, som också varinne på, mycket av en symbolfråga när regeringennu skall avveckla löntagarfonderna. Man haregentligen jättelika problem med vad man skallgöra av dessa som ärbundna i det svenska näringslivet. Hur i hela fridenskall man egentligen använda dessa pengar? Vadskall avkastningen vara? Det är helt klart att detfinns saker att lägga pengarna på. Det är kanske detsom striden kommer att stå om i morgon.Den process som regeringen är inne i, i sambandmed Svenska arbetsgivareföreningens framstötar,är naturligtvis en stridsförklaring mot den svenskaarbetarrörelsen i dess helhet.Mot denna bakgrund anser vi attdet inte finns något egentligt skäl att försökaomvandla dagens löntagarfonder till någontingannat. Vi har stött den socialdemokratiska idén somlades fram i en proposition, som ärtillbakadragen, om att dessa medel skall in ipensionssystemet. Det kan stärkapensionssystemet, dvs. det kollektivapensionssystemet och inte något av förrestatsministern förslag. Det är naturligtvishelt riktigt med tanke på att dessa pengar tagits frånlöneutrymmet. Svagheten i löntagarfonderna var juatt man skulle avstå löneutrymme, det ingick i densolidariska lönepolitiken, som det hette.När vi nu kommer till nästa skede, då riksdagenmed stor säkerhet kommer att rösta för att avvecklalöntagarfonderna, vet inte vad det skallbli av dessa , vilket måstevara en oerhörd brist inte minst i beslutsunderlaget.Men vi har fått en del vinkar om detta. Inte minsthar reservanterna och även vi från vänsterpartietfått klart för oss vad vi vill använda medlen till. Menregeringen har antytt att pengarna skall gå till, somRoland nämnde, de välbeställda som kanspara eller kanske till forskningsstiftelser. Går intepengarna till pensionssystemet är det heltnödvändigt att regeringen åtminstone har klart försig att det här landet har någon form av kris och attden ser till att pengarna hamnar i infrastruktureneller i investeringar för vår framtid. Det är ettminimum av ansvar att regeringen inser det.En utdelning via sparpremiesystemet skulleytterligare utvidga klyftorna i samhället.Regeringen får gärna göra bort sig för min del. Menden borde i alla fall ha en sådan känsla för landetatt den inser att en sådan åtgärd inte skulle främjanågon form av sammanhållning, tillväxt och ansvarför svenskt näringsliv.För del yrkar jag bifall till densärskilda meningsyttringen ochinstämmer i de reservationer somsocialdemokraterna avgett.Anf. 3 ():Fru talman! beslutade enmajoritet av socialdemokrater och kommunister attinföra löntagarfonder. Det skedde efter en hård ochuppslitande inrikespolitisk strid. Det avspeglade siginte minst i den riksdagsdebatt som föregickbeslutet. Debatten sträckte sig över med108 anmälda talare, dvs. nära nog en tredjedel avkammarens ledamöter. infördefonderna med en knapp majoritet -- 164 röster mot158 och 21 nedlagda.I samband med den socialdemokratiskaregeringens proposition konstaterade attlöntagarfondsbeslutet stod i strid med:-- hela den icke-socialistiska oppositionen-- hela det svenska näringslivet-- betydande delar av fackföreningsrörelsen-- och sist men inte minst en klar majoritet avsvenska folket.I en partimotion framhöll att partiet sägerkategoriskt nej till löntagarfonder och kommer''om förslaget genomförs att arbeta för ändrademajoritetsförhållanden -- -- -- så attlöntagarfondssystemet kan avvecklas''.Löntagarfonderna infördes dock. Men , nästanprecis efter beslutet om införandet, stårriksdagen i begrepp att fatta beslut om att avvecklalöntagarfonderna. Det är ett mycket viktigt beslut.Det är en milstolpe och ett besked om attfondsocialismens och kollektivismens dagar är överi Sverige.Av de ursprungliga planerna på löntagarfonder --Meidnerfonderna, som i bl.a. LO-tidningenentusiastiskt kommenterades med rubriken: ''Medfonderna tar vi över successivt'' -- blev, trots allt, enbetydligt beskedligare variant -- men även den enkonfiskatorisk och samhällsekonomiskt skadligföreteelse. Ingen förefaller riktigt nöjd medlöntagarfonderna -- inte ens upphovsmännen ochde partier som stod bakom införandet. Och undrapå det.Det verkliga syftet med att införa löntagarfondernavar att överföra makt och ägande över stora delarav näringslivet till statliga fonder somfackföreningarna skulle ha ett avgörande inflytandeöver.Fonderna motiverades med att de skulle underlättaden solidariska lönepolitiken, dämpalöneökningstakten, bidra till en jämnareförmögenhetsfördelning, öka utbudet avriskkapital, öka sparandet i ekonomin och stärkapensionssystemet.Fru talman! Det finns inget stöd för attlöntagarfonderna dämpat löneökningarna ochförbättrat företagens konkurrenskraft. Ökadeskatter leder inte till lägre lönekrav, ochmedlemmarna i de fackliga organisationernasänker inte sina löneanspråk i utbyte motaktieinnehav som inte står under deras personligakontroll. Benägenheten att hålla tillbakalönekraven är däremot betydligt större i sambandmed s.k. personliga andel-i-vinst-system dåaktieinnehavet knyts till den enskilda individen.Detta är ett system som och många andrapartier är förespråkare av.Det är också tveksamt om löntagarfonderna haftnågon som helst positiv fördelningspolitisk effekt.Företagens tillgång på riskkapital har heller inteförbättrats i och med löntagarfonderna. avfondkapitalet har tagits ur företagen. Avfondmedlen har också använts för att köpa utgamla ägare. av medlen har använtsför köp av nyemitterade aktier eller för att på annatsätta öka riskkapitaltillgången. Osäkerheten omvillkoren för företagande i har samtidigtökat. Det i sin tur har hämmatriskkapitaltillgången. Summa summarum harfonderna försämrat tillgången på riskkapital inäringslivet.Fonderna skulle slutligen ha stärktpensionssystemet. Men även detta är en felsyn.Fondernas tillskott till pensionssystemet har underde gångna åren varit försvinnande litet.Regeringen har lagt fram förslag om attlöntagarfondsstyrelserna avskaffas . har instämt i regeringensförslag. Jag är som ordförande i finansutskottetmycket tillfreds med att vi har en majoritet iutskottet för en fondavveckling.Avvecklingen skall tillgå så att den blir definitiv ochprocessen irreversibel. I ett första steg avskaffaslöntagarfondsstyrelserna. Detta sker redan frånden . Förvaltningen av tillgångar ochskulder i löntagarfondsstyrelserna övertas då av enavvecklingsstyrelse. Det blir sedanavvecklingsstyrelsens uppgift att förbereda en totalutskiftning av de förvaltade medlen. Detta sker i ettandra steg. Förslag om det framläggs av regeringenföre utgång, men målet är att tillgångarnaslutgiltigt skall vara utskiftade senast den 1 juli1994.I socialdemokraternas motion sägs att fonderna ären del i allmänna pensionsfonden och att fondernastillgångar inte bör användas för andra ändamål änför pensioner. Motionärerna föreslår ettförtydligande om detta i AP-fondens reglemente.Liknande tankegångar finns också i vänsterpartietsmotion.Socialdemokraternas principiella inställninginnebär en felsyn. Löntagarfondernas medel tillhöri dag i formell mening pensionssystemet -- ja.Däremot härstammar fondmedlen ur en tvångsvisuttagning av vinstskatt och arbetsgivaravgifter.Principiellt borde därför pengarna betalas tillbakatill företagen. Men det är av praktiska skäl intemöjligt. Formerna för utskiftningen kommer därföratt avgöras . Det finns anledning att noggrantfundera över på vilket sätt det skall ske. Denpromemoria som presenterades avfinansdepartementet , som jag trorRoland kommenterade, ser jag inte somett definitivt beslut. Den karaktären avtvångssparande bör bli föremål för ytterligareöverväganden.Det framtida reglementet för AP-fonden bör, enligtutskottets mening, bli föremål för en samladbedömning då förslag om fondmedlens utskiftningär aktuell. Mot denna bakgrund avstyrker utskottetmotionerna från socialdemokraterna ochvänsterpartiet.Fru talman! beslutar om en stundatt avskaffa löntagarfonderna. Det ärutomordentligt tillfredsställande. Låt oss hoppasatt vi för framtiden slipper denna typ av socialistisktoch kollektivistiskt experiment som inslag som skallprägla vår samhällsekonomi. Löntagarfondernahör inte till framtiden utan till gårdagen.Centern, och många andra, vill se enmarknadsekonomi med miljömässiga och socialahänsynstaganden, präglad av decentralisering,blomstrande företag -- inte minst småföretag -- ochett starkt enskilt sparande. Den socialdemokratisktinspirerade lösningen har i allt väsentligt varit denrakt motsatta.Vi bör arbeta för att motverka såväl statlig somprivat maktkoncentration. Därför är statligmaktkoncentration via kollektiva löntagarfonderinte bättre än den privata maktkoncentrationen.Socialdemokraternas doktrin om den svenskamodellen har byggt på teorin om balanserademaktkoncentrationer -- ett tänkande som är heltfrämmande för mig och många med mig. Statensgrundläggande näringspolitiska uppgift är att skapagoda förutsättningar för företagandet inkl. ett välfungerande och stabilt regelverk. Statligt ägande avstora delar av näringslivet försämrar effektiviteteni ekonomin. Staten skall inte både ställa uppreglerna och vara aktör på marknaden. Det är attsitta på en stol för mycket.Den nya regeringen har insett framtidensmöjligheter. Fondsocialistiska inslag avvecklas, detpersonliga sparandet främjas, personliga andel-i-vinstsystem främjas likaså ochsmåföretagsverksamheten stimuleras. Det är, frutalman, rätt väg att gå för framtiden.Fru talman! Fondernas tillkomst inramades medpoetiska inslag. Lika naturligt är det då att infördagens beslut skicka med en vers:Här fälls inte mången tår,när fonderna i graven går,förutom någon direktör,vars karriär vi säkert stör.Det sker utan större kamp och strid,innan vi far hem för julefrid.Fru talman! Jag yrkar bifall till hemställan ifinansutskottets betänkande och avslag påreservationerna och meningsyttringen frånvänsterpartiet.Anf. 4 () replik:Fru talman! var emot införandet avlöntagarfonder. var också emot införandetav ATP och den fondbildning som då följde. Så häri efterhand måste man väl ändå kunna konstateravad det betytt för utvecklingen av det svenskasamhället med hela den enorma utbyggnaden avinfrastrukturen, bostadsbyggandet, svensktnäringsliv och det uppbyggdaoffentliga eller kollektiva sparandet som AP-fonderna innebar. föreslår vi attlöntagarfonderna skall in i det systemet. Jag tror attdet också skulle betyda väldigt mycket för svenskekonomi om vi utvecklade AP-fonderna på detsättet. Jag kan inte förstå varför ärmotståndare till det. Det är ju också ett sätt atttrygga pensionerna ordentligt. Jag vill fråga om inte han också anser att det ärmycket viktigt att trygga pensionerna.Sedan kan man alltid föra en diskussion om vilkapengar det gäller. Pengarna har tagits urproduktionen. Därmed är det pensionärernaspengar som vi skall förvalta på bästa sätt. Nunämnde att detta inte haft någrapositiva fördelningseffekter. På slutet åberopadehan också med ett poetiskt inslag.Kjell-Olof Feldts bok citeras ju ganska ofta, ochhan skriver där bl.a. att det som man såg som ett avde mest positiva inslagen -- som en följd avdevalveringen och den ökning av förmögenheternasom de innebar när det gällde aktier ochfastigheter -- var att också de svenska medborgarnafick del av denna förmögenhetsbildning genomlöntagarfonderna.Sedan hade jag tänkt att ställa ytterligare en fråga,men svarade på den. Hanansåg för sin del av det premiesparande som ärföreslaget inte är något definitivt. Det kändestryggt att höra. Då vill jag fråga honom, som vill attdet skall finnas en mångfald inom näringslivet:Varför bara stimulera aktiesparandet? Det finns juockså en kooperativ sektor.Anf. 5 () replik:Fru talman! och jag kan säkertvara överens om mycket och diskuterakooperationsfrågor och de kooperativa företagensroll i samhället.