prot · GF0949 · 1991-12-19 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1991/92:49Torsdagen den 19 decemberKl. 9.001 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 13 december.2 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesProposition1991/92:82 till skatteutskottetSkrivelse1991/92:79 till socialförsäkringsutskottetFörslag1991/92:14 till försvarsutskottet3 § Inriktningen av den ekonomiskapolitikenFöredrogsfinansutskottets betänkande1991/92:FiU10 Inriktningen av den ekonomiskapolitiken (prop. 1991/92:38).Anf. 1 ():Herr talman! Vi skall nu behandla den ekonomiskapolitiken och därmed den samlade effekten av deolika åtgärder som regeringen lagt fram underhösten.Vi socialdemokrater hävdar att den ekonomiskapolitiken skall vara rationell och rättvis. Den skallskapa drivkraft till arbete, sparande ochinvesteringar. Men den skall också vara så upplagdatt de gemensamma bördorna blir rättvistfördelade.Hur ser då den politik ut som den borgerligaregeringen lagt fram för ? Är den rättvis?Nej, den är varken rationell eller rättvis. Det ärdessutom en svag politik, med tanke på dessparlamentariska förutsättningar; den är byggd påkonfrontation och blockpolitik.Jag skall visa att politiken varken är rationell ellerrättvis genom att ta upp tre aspekter på denekonomiska politiken: tillväxten, fördelningen ochstatsfinanserna.Regeringen -- och den borgerliga majoriteten -- villåstadkomma tillväxt i ekonomin, men de åtgärdersom regeringen föreslår ger inte tillväxt.Regeringen står på bromsen när det gällerbyggandet, när det gäller hushållens ekonomi ochnär det gäller kommunernas verksamhet.Såvitt jag förstår av de förhör vi haft i utskottet ärtanken med detta att man måste skära nerefterfrågan inom hemmamarknaden för attdärigenom skapa utrymme för exportindustrin attväxa.Det är viktigt att exportindustrin kan utvecklas, ochjag hävdar att det finns realt utrymme för en sådanexpansion. Det finns därför ingen anledning attmed politiska ingrepp knäcka byggandet ochhushållens ekonomi för att skapa utrymme förexportindustrin.Nu har demonstrerateffekterna av denna politik genom att i sinaprognoser dra ner tillväxten både ochåret därpå.Är det någon i den borgerliga majoriteten som kanförklara för mig hur det skall gå för alla företag somverkar på hemmamarknaden om ni skall skära nerpå efterfrågan? Hur tror ni att de skall få avsättningför det som de producerar när ni drar åtsvångremmen om tre fjärdedelar av ekonomin?Vad är det för konjunkturteori som ligger bakomdenna politik, att med politiska medel skära ner påefterfrågan i en lågkonjunktur när det finns mycketlediga resurser?Effekten av detta blir att arbetslösheten ökar ännumer. I stället för att bekämpa arbetslösheten skaparni arbetslöshet! Det är sanningen om er politik.Jag vill hävda att det finns en stor och allvarlig riskför att denna regering nu håller på att driva Sverigein i en situation som liknar den som borgerligaregeringar i andra länder driver, med en högarbetslöshet som följd.Den fråga jag vill ställa till företrädarna för deborgerliga partierna på denna punkt är mycketenkel: Vad är det som skiljer er politik från denpolitik som era partivänner driver i ,och , med en arbetslöshet på 8--? Vad har ni för mål för kampen motarbetslösheten? Tänker ni överge den svenskamodellen och slå in på den danska eller brittiska?Den andra frågan gäller fördelningspolitiken.Regeringen har i sin deklaration sagt att den villverka för en rättvis fördelning. Men i praktiken görden motsatsen. Den skapar ökade orättvisor. Denger med varm hand till dem som redan har. Den tarmed hård hand från dem som lever med knappamarginaler.I en intervju i säger så här om denna politik:Man började med att kasta ut en massa köttbensom skattesänkningar på förmögenheter, reavinsteroch kapital och sade att detta skall vi finansierasenare. ''En massa köttben'', sade Hans Tson Söderström.Valgodis för de förmögna, kunde man också säga.I den borgerliga åtstramningens ochuppoffringarnas finns det en grupp som gårfri, en grupp som inte behöver bära några bördor,en grupp som i stället gynnas med storaskattesänkningar.Hur har ni det t.ex. i , som skall ut ochövertyga era medlemmar och väljare om att de skallgöra uppoffringar för att folket på skallfå det så mycket bättre?Hur står det till inom kds, när ni skall förklara attBibelns ord om att bära varandras bördor inte skallgälla dem som har det allra bäst i vårt samhälle?Nu vet jag att ni alla har fått lära er den moderataläxan, att först måste det bli sämre för att det skallbli bättre. Men mot denna föreställning vill jag göratvå invändningar:För det första: Varför gäller inte detta dem somredan har det bra?För det andra: Varför har denna medicin inte haftnågon som helst effekt i de länder där man tillämpatden?En amerikansk ekonom, , professorvid , säger i en intervju iDagens Industri att lurar sig självom den tror att den kan uppnå dynamiska effektermed den politik som man nu säger sig vilja föra. Detär samma politik som republikanerna i harfört . Den har inte lett till någranämnvärda resultat, säger . Det är ocksåsamma politik som man har fört i Storbritannien.Finns det någon som vill ha samma utveckling, medökade klassklyftor, i ?Ja, tydligen vill regeringen det, eftersom den läggerfram en sådan politik för . Men visocialdemokrater sätter mot detta en ekonomiskpolitik baserad på rättvisa. Behöver vi hålla igen,då skall det omfatta alla och då måste de som hardet bäst ta sin del av den återhållsamheten.Min tredje aspekt gäller de offentliga finanserna.Med tanke på den uppmärksamhet som den fråganväcker på finansmarknaden, så vill jag hjälpafinansministern att hålla valutaspekulanterna påavstånd genom att lämna några faktiskaupplysningar om tillståndet.Sverige har starka offentliga finanser. Vi är ett avde få länder som klarar EGs krav på sundaoffentliga finanser.Just nu sker en försvagning av statsfinanserna.Denna motvägs delvis av ett växande överskott iden kommunala sektorn -- staten och kommunernaär som kommunicerande kärl.De siffror som har visats upp för nästa budgetår omett väldigt underskott i statsfinanserna är i och försig allvarliga. Men man måste minnas att det justhänger samman med att staten betalar ut betydandebelopp till kommunerna och med den nedväxling iinflationstakten som sker och som i sig själv ärmycket sund.Problemet är till en del tillfälligt, och det bör meden framgångsrik ekonomisk politik -- och en stramfinanspolitik, när det gäller både utgifter ochinkomster -- vara möjligt att ha statsfinanserna ibalans . Den som vill ha merunderlag kan ta del avkompletteringspropositionen, därlångtidsbudgeten och de bedömningar som vi dåkunde göra redovisas. Men när jag har sagt dettamåste jag säga att jag har en lång radkritiska synpunkter på regeringens sätt att skötastatsfinanserna.Vi minns alla vem det var som var arkitektenbakom den nuvarande politiken. Det var LarsTobisson. Han höll en presskonferens, somväl kommer att bli beryktad, där han presenteradesin innovation: Först sänker man skatterna, sedanfår man se var man skall spara. Det var lättsinnetsbudskap.Man började med att kasta ut en rad köttben, föratt citera SNS-chefen, och försvagade därmedstatsfinanserna.Det gick med en väldig fart , som vi minns.Jag fick intrycket att och Bo Lundgrenhade lyssnat på den där sierskan, som sade attregeringen inte skulle sitta längre än till påsk och nu måste skynda sig att kasta ut köttbenen tillde egna väljarna. Det gick så fort att man inte ensorkade med att redovisa effekterna påstatsfinanserna.Sedan släppte man fram en rad utgifter, och nuåterstår att se hur detta skall betalas och vem somskall betala.Nu vet vi hur det gick. Enligt riksrevisionsverketblir underskottet detta år.Jämfört med oktober är det en ökning med 19miljarder, sedan man korrigerat för den s.k. tuben,som regeringen blåste upp för att skapabilden av ''svarta hål''. Det är alltså en ökning avunderskottet på inte mindre än 19 miljarder kronorpå två månader.Nu har regeringen sagt att den skall finansiera allaskattesänkningar och alla utgiftsökningar som denföreslagit. Därför har jag en rak fråga till hela detkompani av företrädare för majoriteten som senareskall tala: Kommer ni att lägga förslag om hur ni förinnevarande år skall finansiera de skattesänkningarför rikt folk och utgiftsökningar som nubeslutat om? Vad har ni för besked att ge, , innanriksdagen beslutar om politiken?Jag har belyst tre aspekter av regeringensekonomiska politik och visat att denna politikvarken är rationell eller rättvis. Det är interationellt att hindra tillväxten, när man vill skapatillväxt. Det är inte rättvist att lägga bördorna påvanligt folk och kasta köttben till dem som redan ärpå fest. Det är inte rationellt att först minskautgifterna och sedan försöka hitta pånedskärningar.Det är inte bara den socialdemokratiskaoppositionen som har vägande invändningar mot erpolitik. Det har också finansvärlden.Vid regeringsskiftet hade enmycket stark valutareserv på närmare 120 miljarderkronor. Den korta räntan hade sänkts från januaritill september med närmare 4 procentenheter.Räntemarginalen till den europeiska valutan, ecun,hade pressats ned till . Allt detta var uttryckför ett internationellt förtroende för Sverige.Under hösten har det rått oro på de internationellavalutamarknaderna. En sådan oro skulle inte hadrabbat oss om regeringen hade ägnat tid och kraftåt att upplysa om de starka sidorna i svenskekonomi:-- att tillsammans med är det landinom som är mest framgångsrikt i attbekämpa både inflation och arbetslöshet,-- att kostnadsutvecklingen har bringats underkontroll genom stabiliseringsavtalet och attkonkurrenskraften därmed stärks, i synnerhet motTyskland, som har en helt annan löneutveckling,-- att vårt hushållssparande ökar, och att det är denandra sidan av det vi ser när det gäller de offentligafinanserna,-- att handelsbalansen ger ett kraftigt överskott ochatt bytesbalansen förstärks.Det fanns alltså inga som helst ekonomiska skäl förspekulation mot den svenska kronan.Men , och flera ledamöterav denna riksdag, däribland , harägnat åt att döma ut ekonomi.Genom att dra paralleller med 30-talet har ni skapatintrycket att skulle gå samma väg somFinland. Därmed har ni skapat den internationellaosäkerhet om valutapolitiken som var grunden förvalutautflödena och som gjorde det nödvändigt förriksbanken att gripa in och göra slut påspekulationen.Nu betalar svenska folket priset i form av högaräntor för er svartmålning av ekonomin. Detdrabbar småföretagen, villaägare och konsumentersom har tagit krediter. Detta är det mest påtagligaresultatet av tre månaders borgerlig politik.Carl Bildt har sagt att detta är den enda vägen.Sanningen är att den väg som den borgerligamajoriteten nu slagit in på är vägen till ökadarbetslöshet, ökade klyftor och orättvisor i detsvenska samhället.Mot detta ställer vi socialdemokrater vårtalternativ. Det är en konkret och konstruktivstrategi för arbete, tillväxt och en rättvis fördelning.Vi väl hävda byggandet. Det är nu vi skall satsa påatt bygga ut infastrukturen och satsa på ombyggnadoch underhåll av både bostäder och offentligabyggnader.Vi vill motverka finanskrisen, det gör vi bäst genomatt se till att staten inte tar i anspråk allt riskkapitalfrån ideologiskt motiverad utförsäljning av företagoch fastigheter.Vi vill hålla priserna i schack. Det gör vi bäst genomatt förbereda nästa steg i anpassningen avgränsskyddet, hålla igen på hyrorna, skärpakonkurrensen och hålla efter statliga verk --däribland -- som driver upp inflationen.Vi vill bekämpa arbetslösheten. Det gör vi medaktiva åtgärder i stället för passivt stöd. Vi villdärför satsa mer på utbildning och stärkaungdomsgarantin.Vi vill förnya arbetslivet och stärkaproduktiviteten. Därför vill vi ha en samladoffensiv för ny organisation av arbetet.Vi vill driva en ansvarsfull finanspolitik. Vi har lagtfram förslag som innebär starkare statsfinanser änvad regeringen har gjort.Vi vill driva en rättvis fördelningspolitik. Därförmåste de som har det bäst ställt vara med ochbetala. Barnfamiljerna måste få sin del avskattereformen.Vi vill ha en uthållig tillväxt. Därför måste denekonomiska politiken bedrivas i samklang medmiljöpolitiken.Herr talman! Detta är vårt alternativ för arbete,tillväxt och rättvisa. Med det vill jag yrka bifall tillreservationerna 1--15 i finansutskottetsbetänkande.Anf. 2 ():Herr talman! får det vara nog -- så börjaralltfler uttalanden från de som drabbas avregeringens politik. Citat ur dessa uttalanden kanlyda: ''Den högerledda borgarregeringens politiskaoffensiv hotar rasera hela välfärdsbygget. I en stridström produceras det ena arbetarfientliga förslagetefter det andra med försämringar för vanligt folkoch favörer för kapitalägare och förmögna.Skattelättnader för kapital, stora förmögenheteroch arvsskatt betalas med karensdagar, urholkadearbetsskadeersättningar och infrystabarnbidragshöjningar.'' Man säger att det här inteär någon bra början för den nya starten. Det är enkatastrof för högerregeringen. Det är ett av demånga uttalanden som kommer från t.ex. dennyvakade fackföreningsrörelsen som har kommittillbaka med nytt intresse efter en tids insomnande.Det är klart att de protesterar. säger man nu att det måste blivärre innan det kan bli bättre. Den tesen har nublivit hela regeringens tes. Det är klart att nästan700 kr. är en fantastisk summa för desom har det sämst och kanske sliter hårdast isamhället. Jag ser att landets finansminister i sitt framträdande mer och mer liknar enkvinnlig f.d. premiärminister i -- kylig ochokänslig inför människors problem.I det här läget är det oerhört intressant att se påregeringens sammansättning. hartagit hand om finansutskottet och skall ledaregeringen genom . Tycker ocksåatt det måste bli värre först innan det kan bli bättre?Tror man med sitt långvariga motstånd att den härtypen av ökade klyftor kommer att vara det? Varfanns motståndet före valet. angrep t.o.m.socialdemokratin från vänster. Det här är enmycket intressant händelseutveckling.Från tror vi inte påfyrpartiregeringens strategi att få fart på Sverigegenom sänkta skatter. Det är en från början felaktiginriktning. Vi vet att det kommer att få negativakonsekvenser, inte minst på statens budgetsaldo.Den tydliga inriktningen mot klyftorna kommerinte att leda till entusiasm, arbetsvilja och nya idéer,vilket krävs i hela vårt samhälle för att vi skall ståoss i den internationella konkurrensen.Regeringens analys av orsakerna till den kris vibefinner oss i är egentligen ganska diffus ochknapphändig. Man säger att krisen ärsjälvförvållad, att det finns strukturella brister, attdet har skett försummelser och att vi harproduktivitetsproblem. Vi har naturligtvis ocksåkonjunkturfenomen, framför allt på de marknadersom vi är mest beroende av. Vår ekonomi ärextremt exportberoende. Vi får problem i det härlandet. Frågan är hur man skall göra framöver.Det är intressant att se vilken väg man väljer ochvilka åtgärder man skall vidta. Hur har manförklarat landets problem? Om man tror att det ären kostnadskris skall man naturligtvis pressa nedlönerna och kostnaderna i nivå med omvärlden.Det innebär att sparandeekonomin måste öka ochatt man måste få bukt medbytesbalansunderskottet. Men om man ser attproblemen i den konkurrensutsatta sektorn merhandlar om inlåsningseffekter, dåligaarbetsorganisationer samt otillräcklig utbildningoch forskning, blir svaret kanske ett helt annat. Dågäller det vad man skall göra åt detta.Från anser vi att vi står inför ennödvändig strukturrationalisering. Devalveringar,skattesänkningar, lönenedpressning och sänktamiljökrav försvårar en omställning av svensktnäringsliv. Vi kan inte göra om de misstag somgjordes , som till stor del har förorsakatdessa strukturproblem.Man kan åtminstone inte välja en väg där manbetrakar det här som en kostnadskris om man villha full sysselsättning, bra jobb och hyggliga löner iframtiden i vårt land.Enligt uppfattning måste denekonomiska politiken inriktas på att små och storaföretag, nya såväl som gamla, skallomvandlas och omstöpas till kunskapsintensivaföretag. En satsning på kunskapsintensivaverksamheter samt en demokratiskarbetsorganisation kan ge landet enkonkurrensförmåga som kan bli unik. Därför krävsen aktiv och medveten näringspolitik, där man kanvidta åtgärder i rätt tid i vad gäller kapital,utbildning och infrastruktur.I ett internationellt perspektiv är det här ett måste,om man tänker på den EG-debatt som förs.Debatten om man skall vara medlem eller ickemedlem, ha frihandelsavtal eller i EES-avtalförefaller mig vara något lättsinnig. Oavsett hur vigör måste det svenska näringslivet i sin helhet haden unika inriktning som det har haft genomårtioendena, om inte detta land skall bli ettlåglöneland med enbart ensammansättningsindustri. Ett modernt näringslivdär kvalitet, kunskap, engagemang ochdemokratiskt inflytande är det som vi ställer icentrum och konkurrerar med.Vi har naturligtvis produktivitetsproblem. Därförär det intressant att regeringen sätter tillväxten icentrum. Man har sagt att det här är vår allraviktigaste front. I går hade man en debatt omskatter och tillväxt. Om man nu vill ha tillväxt,varför finns det då så vattentäta skott mellan t.ex.den konkurrensutsatta sidan och kommunerna?Om man verkligen vill ha en kunskapshöjning ilandet spelar kommunerna en oerhört väsentligroll. Om man verkligen vill ha fart påproduktiviteten i landet är väl det väsentligaste inteåtgärder mot de lönearbetande? Man faller t.ex.undan eller aviserar arbetsrättsutredningar, som ärnästan identiska med det som produceras på SAFskansli och som för övrigt har mycket gemensamtmed de tidigare borgerliga förslagen. Avser man attförsämra lagen om anställningsskydd? Jag är intesäker på att produktiviteten, engagemanget ochinställningen för framtid påverkas i rättriktning om man prioriterar vissa i arbetslivet.Inskränkningarna i strejkrätten betraktas säkertsom ett grovt övergrepp, särskilt om man har enarbetsgivare som är gravt oresonlig, tillhandahålleren dålig arbetsmiljö och sköter sin verksamhetmycket dåligt.Om det inte blir ett stopp från regeringens sida kanman dessutom befara att inslagen från därman t.o.m. ger sig in i fackföreningsrörelsens egenbeslutsprocess bli verklighet i . Då kanske vit.o.m. får sämre villkor för vår fackföreningsrörelseän vad som gäller i övriga , förutomEngland. Man begränsar fackliga veton och ger sighela tiden på den fackliga rörelsen.Är detta, regeringspartierna, vägen tillproduktiviteten, där man ser till att människor harett engagemang? Är det vägen att nå någon form avsamförstånd i arbetslivet? Vår viktigaste uppgift äratt strukturera om svenskt näringsliv så att det blirslagkraftigt.Jag vill ställa ytterligare en fråga. Hur skall deinvesteringar som så kraftigt har minskat kunna ökai industrin? Är det genom dessa gåvor, som är detviktigaste? Det är marknaden som skall sköta dethär. Ni anvisar vissa infrastrukturinvesteringar.Men vad skall få marknaden att investera i ?Det svarar ni inte på. Ni svarar bara på ett sätt,nämligen genom skattelättnader för kapitalet. Hurhar ni egentligen tänkt er det svenska näringslivetframöver? I bakgrunden kanske SAFs recept vilar,eftersom man har fått igenom fyra av dem --småföretagen, infrastruktur, karensdagar ochprivata alternativ inom vården. Man har fått sänktaskatter. återstår sänkta arbetsgivaravgifter, dvs.interndevalvering. Är det den vägen som öppnarsig ?För del avvisar vi en sådan väg. Vivill prioritera full sysselsättning och en rättvisfördelningspolitik. Då räcker det inte med attförlita sig på marknaden. Staten har en viktigfunktion när det gäller att fylla, förstärka ochvidareutveckla infrastrukturen och utbildningen.Ekonomins tillväxt förutsätter en väl fungerandeomsorg. Välfärdspolitiken är inte en belastning,den är en tillgång. Det är lika viktigt att denekonomiska politiken har som mål en offensivmiljöpolitik, fasta spelregler i energipolitiken ochlångsiktiga miljösatsningar. Ekonomin måste ocksåvara självständig, oavsett om vi är medlemmar i står utanför. Vi får absolut inte missgynnatredje världen och bygga de tullmurar som EG har.Vår utgångspunkt för den ekonomiska politiken äratt det skall vara rättvisa och jämlika behov somstyr produktionen i samhället. Det avgörande är attde arbetande har det inflytande och den makt överproduktion och arbetsliv som behövs för att vi skallkunna få en bra produktion, bra produktivitet ochett bra innehåll. Då kan vi få den nödvändigainriktningen på ekologiska, sociala och mänskligavärden.Sedan är det naturligtvis alldeles riktigt som AllanLarsson säger, att om man skär så mycket till denprivata konsumtionen och skär när det gällerbyggandet får det negativa effekter på deninhemska marknaden. Vi delar socialdemokratinsbedömning på den punkten.Däremot är vi inte överens med socialdemokratinom att man måste ge sig på kommunerna. Vi troratt det är särskilt olyckligt i detta läge att ge sig påkommunerna, som regeringen aviserar att den skallgöra. Att i detta konjunkturläge stöpa omkommunerna på det sätt som aviseras kommer attskapa stora sysselsättningsproblem.Detta leder mig till slutsatsen att arbete åt alla inteär något högt prioriterat mål för den borgerligafyrpartiregeringen. Jag anklagade den gamlasocialdemokratiska regeringen för att ta bort dettamål som ett förstahandsmål iregeringsställning. Här finns det knappt alls.Arbetslösheten ökar. Vi har från vår sida pekat påatt man nu äntligen måste sätta folk i arbete.Genomför ROT-programmen på områden som ärviktiga för samhället i stället för att låtakontantstödet öka. Det bästa i detta sammanhangär att vårda den bästa resursen, att se till att den hararbete.Även beslutet om barnbidragen, vill jag poängtera,minskar köpkraften och kan näppeligen bidra tillatt minska arbetslösheten. Det är ganskahäpnadsväckande hur man motiverar beslutet.Pengarna skall i stället gå till AMS-stöd, det stårklart och tydligt i propositionen.I förfarandet kring barnbidragen hände någontingalldeles nytt. Det första var att vi fick en ny regeringi valet, men eftersom i går berättadei debatten om interna interiörer i finansutskottetom ett annat ärende, kan man anta att något harhänt något i finansutskottet som måste poängteras.Det gör att regeringsunderlaget kanske nu ärhelfast. Talet om att vi har ett parti i sominte dagtingar med någonting utan går rätlinjigtfram och inte har några skygglappar åt något håll,det är borta. Vi vet att man behövde säga: Det ärni som orsakat räntehöjningen. Då vek de sig ombarnbidragen.Det pikanta är att när regeringspartierna, de fyra,skulle ha enskild överläggning, så gick kansliet,soocialdemokraterna och jag ut, men kvar blev NyDemokrati. Det har ganska länge pågått en debattom det partiet skulle få vara med vidöverläggningarna eller inte. Vi får väl anse att NyDemokrati numera ingår i regeringsunderlaget,vilket man även kan se av debattordningen.Till allra sist, fru talman, vill jag instämma i densocialdemokratiska reservationen om teletaxor.Därmed yrkar jag bifall till den meningsyttring somjag fogat till utskottsbetänkandet.Anf. 3 ():Fru talman! Den svenska ekonomin befinner sig ien av efterkrigstidens djupaste långkonjunkturer.Vi läser nästan om nya varsel ochuppsägningar. Arbetslösheten ökar.Industriproduktionen fortsätter att sjunka.Investeringarna minskar och antaletföretagskonkurser ökar. Budgetunderskottet förinnevarande år beräknas till 50 miljarder kronor.Sammantaget karakteriseras den svenskaekonomin av stagnation och lågkonjunktur.Det är arvet efter socialdemokraternas , ''dentredje vägens politik'' och den tid som kallades att''är på rätt väg''.Det allvarliga läget beror till stor del på bristerna iden ekonomiska politik som förts i underdessa år, med alltför hög inflation. I kombinationmed internationell lågkonjunktur har den svenskaekonomins nedgång kraftigt förstärkts.Fru talman! Det är nu nödvändigt att det sker enkraftfull omläggning av den ekonomiska politikenför att återge tillväxt och konkurrenskraftså att sysselsättningen värnas och välfärden tryggasoch utvecklas.