prot · GF0919 · 1991-11-06 00:00:00 — Konventionenutgör en katalog över individers rättigheter, ochstaten skall stå som garant för att de inte kränks.Innehållet i våra lagar får inte strida motkonventionen. Konventionen är således engrundlagarnas grundlag. Till skillnad från vad somgäller för våra egna grundlagar kan vi inte ändrakonventionen, vare sig vart och ellervar och varannan mandatperiod. Konventionenligger fast.I riksdag tas ej erforderlig hänsyn till dettafaktum när lagar stiftas.Som en följd härav fälls svenska staten iEuropadomstolen för brott mot de mänskligarättigheterna i en takt som överstiger en gång imånaden. Varje fällande dom förorsakar Sverigeförluster bl.a. i skadestånd men framför allt iförlorat internationellt anseende som rättsstat. Sistfälldes återigen i ett fall förra veckan.De brott som svenska staten fällts för gäller:kränkning av föräldrars rätt att ta hand om sinabarn, kränkning av enskilds rätt att få muntligförhandling i domstol, kränkning av rätten att överhuvud taget få sin sak prövad inför allmän domstol,kränkning av rätten att disponera sin egendom, osv.Brottskatalogen kan göras mycket längre.Gemensamt för dessa brott är att svenska stateninte respekterar den enskildes fri- och rättigheter såsom konventionen föreskriver. Sak samma medyttrandefrihetsgrundlagen.Dess värre är det således ingenting unikt att ettlagförslag som hamnar på bord står istrid med . Det unika i dettafall är att det rör sig om en grundlag.Vari kränkningarna av dennagång ligger framstår tydligt om jämförelse görs medvår fria press. Skulle yttrandefrihetsgrundlagenscensurbestämmelse gälla tryckfrihetsförordningenkunde med en vanlig lag förbjudaannonser i , Svenska Dagbladeteller vilken tidning som helst som statsmaktentyckte var obekväm. Annonserna utgör 60--avtidningarnas intäkter. Annonsförbudet skulledärför leda till omedelbar konkurs, och tidningarnaskulle därmed vara tystade.För radio- och är det ofta ännuviktigare med annonsintäkter; det är ofta de endaintäkter de har.Efter socialismens sammanbrott upphävde man iöststaterna sådana censurmöjlighetersom , som enda demokrati i världen, nu ståri begrepp att införa i grundlag. I öst hade man bittererfarenhet av hur censur i media kan utnyttjas avstatsmakten för att inskränka den enskildes fri- ochrättigheter. Det citat jag inledde med belyser dettautmärkt.Europakonventionen har utvecklats i sintillämpning allteftersom konventionssystemetvunnit i styrka. Anstormningen av nya medlemmartill -- , , m.fl. --visar vilken enorm uppskattning somEuropakonventionen åtnjuter. Så har det inte variti . Därom vittnar först Lidbomeriet somfenomen i lagstiftningen och, mer drastiskt,tillmälet lekstuga som uttryck förstatsledningens arrogans på 1980-talets början.Konventionen har inte alltid tagits på allvar, allraminst när yttrandefrihetsgrundlagen första gångenantogs.Såsom framgår av lagrådets yttrande har man intepå en enda punkt över huvud taget nämnt ordetEuropakonvention. Lagrådets uteblivnagranskning med avseende på Europakonventionenanvänds som argument för attyttrandefrihetsgrundlagens tillämpning inte skullestrida mot konventionen. Detta är givetvis heltbarockt.Yttrandefrihetsgrundlagens 1 kap. 12 §, som germöjlighet till reklamförbud, och 3 kap. 2 §, somsaknar det för trådradioprogram uttaladeetableringsskyddet, strider i sin tillämpning motEuropakonventionens artikel 10 och artikel 14.Man kan fråga: Vari består rättsstridigheterna?För att begränsning av yttrandefriheten skall fågöras enligt svensk grundlag räcker det med att denär ''godtagbar i ett demokratiskt samhälle''.Europakonventionens artikel 10 uppställerbetydligt strängare krav i det att en begränsning avyttrandefriheten endast får göras om den är''nödvändig i ett demokratiskt samhälle''. Det är enoerhörd skillnad emellan ''nödvändig'' och''godtagbar''. Man kan göra tankeexperimentet atthävda att reklamförbudet skulle vara nödvändigtför en demokrati -- då finns det inga demokratier iEuropa; inga av dessa har ett reklamförbud.Kravet på ''nödvändighet'' är helt avgörande för atten inskränkning av yttrandefriheten skall få ske.Engelsk Europarättsexpertis har granskat lagenoch kommit till den kategoriska slutsatsen att lageninte motsvarar nödvändighetskravet. Motsvarandefrågor var föremål för prövningi två fall 1990. Det är sådana brister som kanförväntas komma till prövning i . Denengelska expertisen är ett varnande finger.Det är beklagligt att lagrådet inte följt med i dennautveckling. Inte heller domstolarna i hargjort det. Man förvånas när man ser hur det dömsoch argumenteras.Således uttalade kammarrätten i förraåret att inte är omedelbarttillämpbar som gällande svensk rätt, och därförkunde man inte åsidosätta ett tidigare beslut somstred mot konventionen.JO går ett steg längre och förklarar att frågor omhuruvida svensk lagstiftning står imotsatsförhållande till Europakonventionenprövas av organ -- således inte iSverige. Uttalanden som dessa är beklagliga ochbara ägnade att leda till fler fällande domar iStrasbourg. Men det visar också tydligt attkonstitutionsutskottet inte initierar erforderligprövning gentemot konventionen, trots vad sompåstås.Av det sagda framgår att Europakonventionenintar en minst sagt tillbakaskjuten roll i svenskrättstillämpning, vilket förklarar de betydandeantal fällande domar som svenska staten numerafår vidkännas.Utöver det brott mot artikel 10 iEuropakonventionen som en tillämpning avyttrandefrihetsgrundlagen utgör, föreligger enligtnämnt rättsutlåtande starka skäl att anta att artikel14 kränks genom att kravet på proportionalitetmellan olika medier satts ur spel, dvs. genom atträtten till etablering och reklamsändning endastförbehålls vissa kategorier. Yttrandefriheten imassmedia skall gälla lika oavsett form. Att sedande tekniska förutsättningarna framtvingarbegränsningar är en helt annan sak. Dennaavgörande skillnad har man inte beaktat.Som jag nämnde inledningsvis äryttrandefrihetsgrundlagen en kompromiss -- enkompromiss i laglydnad. Ty konventionen om demänskliga rättigheterna skall vara överordnad ävenvåra egna grundlagar. Det är ett okänt faktum föralltför många i detta land.Det finns bra och dåliga kompromisser.Rättsstridiga kompromisser är emellertid alltiddåliga och dessutom otillåtna.Sverige har just undertecknat , ochredan i höst påbörjar EG sin granskning av hursvensk lagstiftning förhåller sig till Gemenskapens.Att i det läget anta en lag, dessutom en grundlag,som i sin tillämpning på avgörande punkter står istrid med ter sig minst sagtolyckligt -- i synnerhet när EG erkänner sig bundetjust av . Och hur reagerarvåra egna medborgare när de upptäcker att deraspolitiker inte tvekat att påtvinga dem en rättsstridiggrundlag?Den fråga således står inför är inte ommöjligheten till reklamförbud är bra eller dålig,utan om kan anta en grundlag som i sintillämpning uppenbart strider mot konventionenom de mänskliga rättigheterna, och därmedytterligare förlänger brottskatalog iStrasbourg.Förvisso har alla här närvarande -- som för all delinte är så många -- inte övertygats om attyttrandefrihetsgrundlagen strider motEuropakonventionen. Men förhoppningsvis har jaglyckats så ett frö av tvivel. Det borde varatillräckligt för att motivera en granskning avyttrandefrihetslagens 1 kap. 12 § och 3 kap. 2 § medavseende uteslutande på Europakonventionen.Den granskningen kan ske på ochutan att ikraftträdandet behöver försenas av denanledningen.Enligt regeringsformen 8 kap. 18 § skall lagrådetsgranskning av lagförslag avse såväl grundlagarnasom rättsordningen i övrigt. Till rättsordningen iövrigt hör . Dengranskningen har dock inte skett. Skulle en sådangranskning komma till stånd, och om man då skullefinna att yttrandefrihetsgrundlagen strider motkonventionen, kan KU inte lägga fram detta förslagen gång till på bord.Fru talman! Jag yrkar därför attyttrandefrihetsgrundlagen återförvisas till KU.(Applåder)Anf. 10 ():Fru talman! Med anledning av von der Eschssynpunkter på kulturministerns uttalande i går villjag komma med ett klarläggande beträffande vadhon egentligen sade på tidningsutgivarnas möte . Hon började med att tala om hur angeläget detär att avreglera radion och att vidgaetableringsfriheten så snabbt det är möjligt.Därefter erinrade hon om att det faktiskt finns engällande lagstiftning. Hon sade ordagrant: ''Underhösten har det spridit sig en uppfattning inom vissanärradiokretsar att det är fritt fram att användanärradion som ett slags kommersiell radio. De harfått för sig att det numera är tillåtet att bryta motnärradiolagens reklamförbud och attmyndigheternas ingripande för att upprätthållarespekt för gällande lag är något som skallkringgås. ''Sedan visade hon att detta icke kan ske så länge vihar en gällande lagstiftning. Det är ju så vårordning är i även inom andra områden. Sålänge vi har en lag skall den respekteras, till dessatt den ändras. Detta är vad som kommer att gällaockså närradiolagens reklamförbud i dag.Birgit fortsatte med att hänvisa till hurangeläget det är att få ett beslut ometableringsfriheten. Hon säger att vid sidan avSveriges Radio bör enskilda ges möjligheten attetablera radiosändningar så långt det är möjligtmed hänsyn till frekvensresurserna. På så sätt ökaspublikens valfrihet. Sändningarna måste givetvis fåfinansieras med reklam. Kontentan är alltså attsvensk lag skall respekteras till dess andra regler ärbeslutade.Anf. 11 ESCH (m)replik:Fru talman! Jag skulle bara vilja fråga om BirgitFriggebo är felciterad i tidningen eller inte.Anf. 12 () replik:Fru talman! Huruvida tidningarna har citeratnågot annat uttalande kan jag inte svara på. Jag hardet exakta uttalandet från vad hon sade i går i sitttal, och det är det som gäller.Anf. 13 (nyd):Fru talman! Vi har lyssnat till det ena anförandetefter det andra som logiskt skulle ha lett till ettavslag eller en återremiss av denyttrandefrihetsgrundlag som vi diskuterar. Efter att ha radat upp brister ochbrasklappar yrkar man bifall. Sådant imponerar ivarje fall inte på mig. Det beror kanske på att jagär litet ovan vid det här.Det är rörande att höra hur man vill avfärdareklamen som en bisak i de här sammanhangen, närreklam i själva verket är den enda realistiskafinansieringskällan för många av de radiostationersom kan komma att få finnas. Det här är ingenkrämarfilosofi, vill jag säga till kds, det här ärverkligheten.Vi har en dålig grundlagstradition. Det har vi börjatförstå . har vi sett hurlagrådet har körts över av regeringen när lagrådethar varit så oförsynt att den har velat påpeka att enföreslagen lagstiftning strider motregeringsformen. Hur skall vi då egentligen fordraatt vanliga medborgare skall följa allmän lag? Detär en s.k. bra fråga.Nu skall vi således på lång tiddebattera och förhoppningsvis icke besluta om enhelt ny grundlag. Det är första gången sedan 1866.Detta borde givetvis celebreras av attregeringsbänken är fullsatt av alla de nyayttrandefrihetsvänliga ministrar som finns. Det ärtomt som ni ser. Alla partier borde givetvis varaföreträdda av sina partiledare när frågan är såviktig, och kammaren borde vara sprängfylld avengagerade ledamöter. De alltid lika påpassligamedia borde flimra med sina kameror, och alltingborde vara full rulle här. Man skulle då förstå attdet nu gäller något mycket viktigt. I själva verket ärdet tydligen något man tar med en klackspark.Jag hyser mycket stor respekt för riksdagsom institution. Jag skulle också vilja hysa respektför de grundlagar som det fattas beslut om här. Menjag är dess värre ganska skrämd av dengammalsocilistiska syn på yttrandefriheten somligger som dimbankar i yttrandefrihetsgrundlagendenna . Jag är också skrämd av denpolitiska klåfingrigheten, som man ser spår av härhela tiden, och liknöjdheten över en grundlag somman medger inte är bra. Bakom det ligger någonsorts rädsla för friheten. Det kunde lika gärna ståskrivet: Yttrandefrihet och yttrandefrihet, det får viväl se då det. Ett litet reklamförbud kan sitta braom vi inte gillar dem som håller på medverksamheten.Till oss i Ny Demokrati har företrädare för andratill synes respektabla partier sagt under hand: Nuskall ni inte bråka om det här. Vi har hållit på i 20år, och det här var det bästa vi kunde enas om. I såfall, fru talman, tror jag att de gjorde det mesta för20 år sedan och ingenting . Den här tjugoårigagäspningen som har upphöjts till grundlag är intevärdig ett fritt land anno 1991.Jag trodde att förändringens vind hade blåst ochrört om i dammet även i utskotten. Jag hoppadesslippa se något i grunden så beklämmande bevis pådet som kallas det politiskt möjliga och få se hurlitet det har att göra med människors rättskänslaoch sunda förnuft. Det är visserligen inte bra menvi orkar inte längre, lyder resonemanget. Man harhållit på så länge att man inte orkar mer. Är det ettresonemang som skall räcka för att kammarensledamöter vanemässigt skall trycka på den knappsom de har blivit ålagda att göra och sedan lugntskrida vidare till nästa ärende?En tredjedel av kammarens ledamöter skullekunna yrka på återremiss, om den vågade göra det.Men för det krävs väl också att en tredjedel avkammaren är närvarande, förmodar jag. Men detär den inte.Man säger: Vad tokig du är. Tänk på den nyaregeringen. Inte skulle den försöka missbruka ensådan här lag. Hoppsan, vi har hört vad denför ögonblicket totalt frånvarande kulturministernlyckades prestera så sent som i går. tycker jag skall läsa dessa artiklar, vare siguttalandena är helt riktigt återgivna eller inte. Jaghar också sett anförandet som redovisades härförut, och det är precis lika allvarligt. Det sades saker som fårvarje vän av frihet i etern att hoppa till. Man undrarhur kan kalla sig liberalt.Birgit radade upp politiska hot och gavexempel på problem som visar sig grundas på någonsorts oro över hur man skall kunna få tillräckligstyrning och reglering av den s.k. fria radion ochTV-n. Det är fråga om reglering, styrning ochpolitiska inblandningar. Det framgår minsann attvissa radioföretag inte skall bedömas som andra närsändningstillstånden skall fördelas.Radio Nova som har fört yttrandefrihetens talanoch drivit på utvecklingen skall minsann straffas.Det är vad som sades. Den otroliga skapelsen somdenna kammare har lyckats få fram,närradionämnden, skall få fortsätta att härja. Därstår vi alltså i yttrandefrihetens dimma den 6november 1991, om i gammal vanlig lunkgör som den har blivit tillsagd.Ny Demokrati har på allt sätt -- formellt ochinformellt -- protesterat motyttrandefrihetsgrundlagen. har motiverats på många sätt. Vihoppas att någon lyssnade någonstans.(Applåder)Anf. 14 ():Fru talman! Grundlagar är till för att skyddasärskilda, mycket centrala värden i vårt samhällefrån tillfälliga majoriteters tillfälliga åsikter.Grundlagar skall ses som ett uttryck för att vi i denhär församlingen vill skydda de mest väsentligademokratiska principerna -- från oss själva.För att i sådana viktiga frågor ge politiken enförutserbarhet och göra den pålitlig för lång tidväljer vi genom grundlagsstiftning att binda våraegna händer, att så att säga placera kakburken påden allra högsta hyllan, där vi inte kan nå den medmindre än att vi samarbetar och uppvisar en bredoch bestående vilja.Det förslag till grundlag som vi nu har att taställning till berör en av de allra mest fundamentalaprinciperna i samhället -- allas rätt tillyttrandefrihet. Lagen syftar till att ge framför alltljud- och bildmedier ett stärkt skydd för justyttrandefriheten och att alltså äntligen fylla detkonstitutionella tomrum som uppstod den dagljudradion blev ett av våra medier.Tre saker i yttrandefrihetsgrundlagen innebär stegframåt i detta avseende. Meddelarskyddet stärks,friheten att sända bild- och ljudradio via kabel slåsfast och ett system med ansvariga utgivare för radiooch TV införs. Sammantaget innebär dettaväsentliga förstärkningar av yttrandefrihetensprinciper i Sverige.Åtskilligt i yttrandefrihetsgrundlagen framståremellertid som dåligt och otillräckligt. Lagen lyckasinte skydda yttrandefriheten i etersända medier,utan uttalar i stället en närmast om att ''eftersträva -- -- -- vidastemöjliga yttrandefrihet''. I stället för att definieravad yttrandefrihet är och ange exakt på vilkagrunder inskränkningar av yttrandefriheten kankomma i fråga, så lämnas fältet öppet för olikatolkningar. ''Målsättningsparagrafer'' i lagtext kan inte alltidundvikas, men de skall alltid betraktas som ettmisslyckande -- ett misslyckande därför att vipolitiker då inte har klarat av att ge medborgarnaden förutsebarhet och pålitlighet som lagar bör ge.Särskilt allvarligt blir misslyckandet när det gälleren grundlag, och i ännu högre grad när det handlarom just yttrandefriheten. Det är av dessa skäl somockså lagrådet har kallat ''den nya grundlagensallmänna ambition -- -- -- otillfredsställande''.Yttrandefrihet, utan finansiella möjligheter attgöra bruk av yttrandefriheten, är en mycketbegränsad frihet. Risken för beroende av en vissfinansiär finns dock alltid, och kan bara undvikasgenom att en tidning, radio- eller harflera olika finansiärer och intäktskällor. Genommångfalden når man journalistiskt oberoende. Justdärför är alla mediers rätt till fri finansieringomedelbart kopplat till yttrandefriheten.I propositionen erkänns detta samband menresonemanget utmynnar ändå i att rätten till frifinansiering för TV och radio inte skyddas igrundlagen. Lagen ger i stället sitt uttryckliga stödför beslut att generellt förbjuda reklam i radio ellerTV. Det handlar således inte om möjligheterna förpolitikerna att ställa krav på reklamens innehåll ochutformning, dvs. att förbehålla sig rätten attförbjuda t.ex. alkoholreklam, utan just ommöjligheten att förbjuda reklam generellt.Utrymmet för reklamförbud har från borgerligt hållursäktats som ett resultat av politiskakompromisser. Om man är beredd att accepteradenna kompromiss, så tror jag inte att man riktigthar förstått reklamens verkliga betydelse föryttrandefriheten.Det är inte främst företagens rätt att marknadsförasina produkter som måste försvaras, utan det är allamediers rätt att välja sin egen finansieringsform.Den nuvarande situationen i närradion är nästandet bästa exemplet, där bara de verkligtresursstarka organisationerna i båda de politiskalägren har råd att göra bra radio med sådan kvalitetatt människor vill lyssna. De resurssvagaföreningarnas yttrandefrihet i närradion ärofullständig. De är endast försedda med den ganskavärdelösa rätten att sända radio, som väldigt fåmänniskor vill lyssna på, därför att det inte finnspengar att göra bra radio.Reklamen står även den fattigaste till buds som ettmedel att förstärka sin röst i opinionsbildningen.Det är just därför som en grundlag måste skyddarätten till fri finansiering. Det är just därför det intekan eller får kompromissas på detta område.Ur ett mycket strikt formalistiskt prepektiv kanman nog säga att förslaget till nyyttrandefrihetsgrundlag inte strider motEuropakonventionen. Men varje betraktare inseromedelbart att denna lag anlägger en helt annansyn på rätten till yttrandefrihet än vadkonventionen gör. Detta är en meningslös kritikmot dem som aldrig har tagit Europakonventionensprincipiella syn på rättigheter till sitt hjärta, mendet borde spela en större roll för de partier som harkrävt att svensk lagstiftning måste anpassas tillkonventionen, och att respekten i förEuropadomstolen måste öka.Enligt konventionen måste inskränkningar iyttrandefriheten -- t.ex. generella reklamförbud --vara ''nödvändiga i ett demokratiskt samhälle'',vilket har uttolkats som att inskränkningen ocksåmåste ''svara mot ett trängande samhällsbehov''.Om vi tillåter generella reklamförbud i ,antyder vi ju nästan att alla andra länder som intehar generella reklamförbud är odemokratiska,eftersom de saknar denna ''nödvändighet''. Det ärvidare svårt att förstå hur reklamförbud baserat påmediapolitiskt tyckande skulle kunna svara mot ettträngare samhällsbehov.Det kan naturligtvis invändas att grundlagsförslagetinte förbjuder reklam, utan bara skapar lagligamöjligheter för att göra det. Argumentet i fråga ärdet svårt att ha stor respekt för. Var finns logiken iatt i svensk grundlag skall stödja något som iEuropakonventionen är förbjudet? Varför stifta enlag där mediernas rätt till fri finansiering och --därmed riktig yttrandefrihet -- vilar på politikernasantagligen goda vilja? Då har ju vi -- lagstiftaren --åter misslyckats med att ställa kakburken på denallra högsta hyllan. Vi behåller den i knät, menlovar att inte öppna den. Vem kommer att tro oss?Det är dock möjligt att med ett mycket formalistisktsynsätt hävda att denna lag är förenlig medkonventionen, men då har man för sigsjälv erkänt att man främst betraktarEuropakonventionen som ett hinder i den egnamaktutövningen och inte som det juridiska stöd ochrättesnöre som konventionen borde vara.Yttrandefrihetsgrundlagen är en gammal lag,föråldrad redan innan den har trätt i kraft. I börjanav 80-talet hade den inneburit ett steg framåt iyttrandefriheten, -- -- gör den intedet. När utredningsdirektiven nuhinner i fatt oss i form av en lag, så har den tekniskaoch framför allt den politiska utvecklingen sprungitifrån lagen. Det hade, menar jag, sedanvarit ett politiskt bedrift om de borgerliga partiernahade lyckats lotsa igenom denna lag. Nur är det intedet längre.I dag är de politiska förutsättningarna bättre än pålänge för att påbörja arbetet med en ny och bättregrundlag. I den allmänna opinionen utvecklas nuett allt starkare stöd för yttrandefrihetens principer.Yttrandefrihetsgrundlagen kommer i sinnuvarande form därför att rimma illa med detallmänna samhällsklimatet och vara en påminnelsefrån den tid då det där med yttrandefrihet var ettmycket relativt och ganska tänjbart begrepp. Jagtror att de borgerliga politikerna, som i själ ochhjärta knappast älskar lagförslagets formuleringar,här underskattar sin egen politiska styrka ochunderskattar kraften i den samhällsförändring somvi har sett. Jag tror att det går att göra en bättregrundlag och har vi väntat på den så kan visäkert ge oss till tåls till.Jag påpekade i början att det finns goda sidor avyttrandefrihetsgrundlagen, och det kan naturligtvissägas att man borde vara beredd att ge efter pånågra punkter för att vinna just dessa fördelar.Enligt detta resonemang skulleyttrandefrihetsgrundlagen i sin nuvarande skepnadvara det bästa möjliga som går att åstakomma. Mendet hjälper knappast att detta är ''det bästamöjliga'', när man därmed sätter farliga principerpå pränt framåt i tiden.Därför är ''det bästa möjliga'' helt enkelt inte gottnog.Jag känner respekt för alla de ställningstagandenoch kompromisser som är resultatet av ett långt ochantagligen mödosamt arbete. Jag känner ocksårespekt för viljan hos dem som arbetar medlagförslaget att efter hand förbättra lagen. Men detfinns alltså skäl som några av oss nyvalda, yngremoderater har funnit så starka, att vi måste röstanej till förslaget till ny yttrandefrihetsgrundlag. Detär av samma skäl som jag yrkar avslag påpropositionen. Däremot kan vi inte ansluta oss tillreservationens ofullständiga och mindrenyanserade bild av förslaget.Anf. 15 ():Fru talman! Jag har uppmärksamt lyssnat till deinlägg som har gjorts i debatten, och jag vill göranågra bemötanden.Det har hävdats att den nyayttrandefrihetsgrundlagen strider motregeringsformen och motEuroparådskonventionen angående skydd för demänskliga rättigheterna och de grundläggandefriheterna.Tredje vice talmannen har bemöttden första punkten, men jag vill ändå göra ett partillägg när det gäller regeringsformen.