prot · GE0982 · 1991-03-20 00:00:00 — Möjligheterna att finna nyamalmförekomster anses mycket goda inomMittnordenområdet.Mittnordenprojektet riskerar nu på grund avregeringens ointresse att inte kunna genomföras.Västerbotten, , ochVästernorrlands län går i så fall miste om ettprojekt av stor regional betydelse.Projektet måste, anser vi, ges förutsättningar attgenomföras. Mittnorden syftar bl.a. till att på ettstort och malmgeologiskt instressant område tafram den geoinformation somprospekteringsbetänkandet anger som angelägenför prospektering.Vi föreslår att statens medverkan i Mittnordenfinansieras med NSGs prospekteringsanslag. Motbakgrund av den omfattande kritik som bl.a.riksdagens revisorer riktat mot NSGsprospekteringsverksamhet och mot bakgrund av attomfattningen och inriktningen av den framtidaprospekteringsverksamheten ligger i stöpsleven börNSG inte utöka sin verksamhet.I råvarukommitténs betänkandeProspekteringspolitiken aktualiseras i tvåreservationer en lösning för att åstadkomma en mereffektiv och marknadsekonomisk inriktning avprospekteringsverksamheten. Vi föreslår i likhetmed reservanterna i råvarukommittén att NSG ochSGAB sammanförs till ett prospekteringsbolag,, som skall ha en marknadsmässig inriktning.Herr talman! När vi för drygt tre månader sedandebatterade mineralfrågor här i kammaren gälldedet bl.a. införandet av den nya minerallagen. Medden lagen ordineras entreprenörer ochprospektörer en dos illasmakande men lugnandemedicin som får direkt passiviserande verkan.I den situation som svensk gruv- och mineralnäringnu befinner sig i är införandet av den nyalagstiftningen direkt skadligt.Bakom denna nya lag ligger ettplanhushållningstänkande av öststatsmodell. I sannsocialistisk anda vill man öka samhällets inflytandeöver gruvverksamheten i vårt land och detallmänna, dvs. staten, skall vid behov kunna styramineralutvinningen.I nuvarande gruvlag finns en trygghet iinmutningssystemet som garanterar att den somfinner brytvärd malm också får bryta den. Att tabort den garantin försätter presumtivaprospektörer i en osäkerhetssituation om huruvidaden som upptäcker en fyndighet får rätt attbearbeta den eller ej. Försämrade spelregler ochoklarheter om bearbetnings- och utvinningsrättenkommer att verka avskräckande på nysatsningarinom prospekteringsområdet. Detta gagnar ingen,och särskilt inte dem som arbetar inomgruvnäringen.Om man vill få till stånd ökad verksamhet på gruv-och mineralindustrins område är det en helt annanstrategi som behövs. För de stora gruvföretagenspelar förändringarna i den nya minerallagen litenroll. De är så etablerade på området att de kankänna sig säkra. Det är inte som riskeraratt bli utsatt för eventuellt godtycke. I stället är detde nya aktörerna som kommer att skrämmas bort.Med den nya minerallagen riskerar vi att få enstagnering i stället för en nysatsning och utveckling.För att få fler svenska och utländska aktörer behövsinte ökad statlig styrning utan lagar och regler somökar intresset för prospektering och gruvdrift.Genom lagstiftningen bör förutsättningarna förprospekteringsverksamhet förbättras, intemotverkas. Den nya minerallagen, som avses trädai kraft , bör därför med det snarasteupphävas.En annan företeelse som motverkarprospekteringsinitiativ är systemet medkronoandelar. Att staten har rätt att utanekonomiska åtaganden bli hälftenägare i ettgruvprojekt är en regel som naturligtvis verkaravkylande på investeringslusten. Inte minst måsteju en utländsk prospektör tänka sig för mer än engång när han inser vilka rättigheter den svenskastaten skaffat sig. Att avskaffakronoandelssystemet skulle ge positiva signaler tillmarknaden att prospekterings- och gruvsatsningar iSverige kan löna sig bättre i fortsättningen.För att öka prospekteringen är det också viktigt attmarkägaren får en motivation att söka efterfyndigheter på de egna ägorna. För att öka intressetatt få i gång gruvbrytning på de egna markerna börmarkägaren ges rätt till en viss del av avkastningenfrån gruvdriften. Förslag om hur ersättning i formav jordägaravgäld på lämpligaste sätt kan införasbör utarbetas och föreläggas riksdagen.Herr talman! : När det gäller skyddet förnationalparker, naturvårdsområden och obrutnafjällområden anser moderata samlingspartiet attprövningen gentemot naturresurslagen skall ske vidundersökningstillfället och att NRL beträffandenationalparker ändras så, att exploatering överhuvud taget inte kan komma i fråga.Jag står självfallet bakom alla moderatareservationer i betänkandet. För att sparakammarens tid nöjer jag mig med att yrka bifall tillreservationerna 2, 8 och 13.Jag vill göra kammarens ledamöteruppmärksamma på att reservation 2 innehåller tvåolika sakfrågor, nämligen Mittnordernprojektetoch Maringeologi. Beslutet i dessa frågor kommeratt fattas var för sig, vilket innebär att ledamöternai Mittnordenområdet i de fyra länen har möjlighetatt stödja det viktiga Mittnordenprojektet.Anf. 105 ():Herr talman! har i sitt anförande iviss detalj redovisat motiven bakom vårgemensamma motion N239 och de reservationersom bygger på yrkandena i denna. Det vore att ionödan uppta kammarens tid om jag skullerepetera vad hon sagt -- i synnerhet som riksdagensent hade en debatt om precis sammaärende som det som behandlas i NU23.Min infallsvinkel blir i stället mera övergripande.Inom den svenska gruvindustrin finns det delar,som tidsmässigt är om inte oberoende så dockganska ointresserade av att nya upptäcks . Dit hör med mycket stora obrutnareserver av järnmalm, och dit hör även Bolidensgruva i nära som likaledes har storareserver.Precis motsatt förhållande gäller försulfidmalmsgruvorna i och Dalarna.Flera gruvor har nedlagts för att malmentagit slut, och de återstående obrutnamalmreserverna räcker inte mer än 5--framåt.Skall gruvverksamheten inte upphöra i dessaområden måste prospekteringen leda till positivaresultat, annars upphör gruvdriften helt.Framgångsrik prospektering krävs vidare för attnya gruvor i nya landsdelar skall kunna öppnas --något som vi sett glädjande exempel på i Hanäs iVärmland, Lovisafyndigheten i Bergslagen ochEnåsen i Gävleborg.Vill vi i ha sulfidmalmsgruvorna -- och denmetallurgiska och bearbetningstekniska industrisom bygger på dem kvar, är framgångsrikprospektering ett absolut livsvillkor. En enda, menmycket viktig, begränsning önskar vi i folkpartietlägga på denna prospekteringsverksamhet. Den fårinte bedrivas i nationalparker, naturreservat,obrutna fjällområden eller i andrahänsynsområden. Dessa hänsyn har vi samlat ireservation nr 14.Vi har i dels en gruvlag, dels en lag omvissa mineralfyndigheter. Bägge lagarnahärstammar , och har i våragrannländer och stått mönster för eni många stycken likartad lagstiftning.Den fråga som ligger bakom många av yrkandena imotion N239 är denna: Varför stifta en ny lag i frågaom prospekteringen som i viktiga stycken försvårar,fördyrar och gör det mera riskfyllt att prospektera?Herr talman! Ett i propositionen angett skäl härförär att staten måste skaffa sig mera kontroll öververksamheten: är detta ett uselt skäl:Statlig kontroll och/eller ledning avprospekteringsverksamhet gör densamma sämre.Jämför resultatet av nämndens för statens gruvorprospektering i egen regi med vad andraprospektörer hittat. Verksamheten har gått mycketbättre i egen regi än i statlig, därom torde alla varaöverens.Ett annat skäl har varit att ett antal nya mineralerbör sorteras in i prospekteringslagarna, och attdessa måste anpassas till naturresurslagensbestämmelser. Det finns inget som helst hinder föratt komplettera gruvlagen och minerallagen medmoderna bestämmelser i dessa båda avseenden.I dagens utskottsbetänkande förekommer ettintressant nytt argument för ny lagstiftning:''industrins behov av fasta spelregler'' vilket stårlängst ned på s. 18. Industrin känner dennuvarande lagstiftningen , ochkan med visst fog betrakta den nuvarandelagstiftningen som fasta spelregler. Men att ta bortnya lagar, som avses träda i kraft ,kan ute i gruvhanteringen knappast anses vara attställa till med någon påtaglig villervalla. Många veti dag inte ens vad den nya lagen i detalj innehåller.Det som avskräcker svenska och -- i ännu högregrad -- utländska prospekteringsföretag i den nyalagen är tidsbestämmelserna. Enligt den nya lagen,liksom för övrigt i den gamla, beviljasundersökningstillstånd för perioder om två, tre i taget. I den gamla lagen var de första tvåperioderna nära nog självklara, medan för dentredje krävdes viss redovisning av aktuella planer.I den nya lagen krävs sådan redovisning redan förperiod nr 2, och mycket noggrann sådan för nr 3.Än värre är de nya bestämmelserna efter entioårsperiods utgång. Då får innehavaren avundersökningstillståndet inte ens söka nytt tillståndunder , medan det är fritt fram för alla andraatt söka och erhålla tillstånd under dessa tre år.För lekmannen förefaller säkert de ovan relateradetidsgränserna som synnerligen väl tilltagna. Så ärinte alls fallet för gruvföretagen, vilket bäst belysesmed ett konkret exempel från verkligheten.I Rakkijaur finns en mycket stor mineralisering,som tyvärr ligger i en kemiskt mycket kompliceradbindning. Många miljoner har lagts ned på atthitta en anrikningsteknik som skulle göraRakkijaur brytvärd, eller på att utveckla enmetallurgi som skulle kunna leda till sammaresultat.Så småningom kommer man nog att lyckas, mennär vet ingen. Om den nya lagen hade gällt i gångentid skulle ingen lagt ned ett korvöre på dyraexperiment med Rakkijaurs svårbehandlademineral. Chansen att tiden skulle ta slut innannågon ny metod kommit fram skulle vara alltförstor.Prisbildningen på metaller är tyvärr sådan attvärldsmarknadspriserna svänger våldsamt ochoförutsägbart. I fallet Rakkijaur har brytninghindrats av tekniska skäl, men lika ofta kanbrytning under mer eller mindre långa perioderhindras av att priserna på en viss metall är för lågaför att medge brytning av viss fyndighet. Då kanflera år av ett undersökningstillstånd gå utan attnågot görs, men när priserna sedan svänger uppåtmåste gruvföretaget veta att man har på sigför att över huvud taget satsa något alls.En viktig anledning till att motionärerna ireservation 13 begär att den nya minerallagen inteskall träda i kraft är denavskräckande effekt som den kan förväntas få påutländska prospekterare, bl.a. från de nordiskaländerna som har ungefär samma lagar som vii dag har i . Detta är också anledningen tillatt vi begär att kronoandelsinstitutet skall tas bort.Det är inte så stötande för oss svenskar som vet hurdet handläggs, men det kan avskräcka utlänningarutan denna kunskap från att prospektera i Sverige.Herr talman! För att spara kammarens tid vill jagmed det anförda yrka bifall bara till reservationerna8 och 14.Anf. 106 ():Herr talman! Jag skall begränsa mig till att säganågra ord om reservation 12, som gäller nämndenför statens gruvegendom.Merparten av NSGs verksamhet har beröring medde norra delarna av landet, där också huvudpartenav svensk gruvnäring finns. Vi vet också att del av arbetskraften i Norrlandslänen har sinutkomst av gruvnäringen.Därför förefaller det mindre ändamålsenligt att denmyndighet som svarar för statens prospektering ärbelägen i . NSG är ju en mycket litenmyndighet som utan större olägenhet, egentligeningen olägenhet alls, skulle kunna utlokaliserasfrån och placeras som vi har föreslagit iMalå. Flera skäl talar för det. Man kommer till ettområde där gruvnäringen är betydelsefull.Dessutom är det nära till högskolan i liksomtill i . Det finns också starkalokaliserings- och regionalpolitiska skäl för attlokalisera myndigheten till . Det är en ort somunder har fått vidkännas enminskad sysselsättning, bl.a. till följd av ett minskatantal statliga tjänster och nedlagd gruvverksamhet.Jag ber därför att få yrka bifall till reservation 12.Reservation 18 handlar om jordägaravgäld. När viför några månader sedan behandlademinerallagstiftningen, näringsutskottetsbetänkande /91:NU7, anslöt sig ,liberalerna och moderatasamlingspartiet till linjen att ha jordägaravgäldenkvar. Vi i står fortfarande fast vid denståndpunkten. Tyvärr har det i betänkandet fallitbort att också ansluter sig till reservation18. Jag avser inte att yrka bifall till reservationen,men vill få detta antecknat till protokollet. Ingen avde tidigare talarna har heller yrkat bifall till den.Anf. 107 ():Herr talman! Såväl anställda inom gruvnäringensom fackliga organisationer, kommuner ochlänspolitiker är oroade över framtiden försvensk gruvnäring. kan allgruvbrytning, frånsett järnmalmsbrytning, haupphört om inte brytvärda tillkommer. Föratt vara en gammal gruvnation är vår import avmetaller, industrimineraler och bergarter hög. Omgruvbrytningen, förutom järnmalmsbrytning,upphör kommer naturligtvis importbehovet attöka.Till gruvverksamheten är kopplad en rad andraverksamheter förutom metalltillverkning ochförädling. Den svenska gruvverksamheten har gettmöjlighet att ta fram en konkurrenskraftig exportav gruvmateriel och gruvteknik. Det geologiskakunnandet stimuleras givetvis också avgruvindustrins behov.En avveckling av stora delar av gruvnäringen kanleda till att basen för utveckling av teknik ochkunnande i vårt land blir för liten. Om utvinningenav metallförande försvinner, minskar juockså skälen till att ha en del av metallindustrinkvar i vårt land. Vi menar att man måste se dennadel av svensk industri som en del av ett nationelltproduktionssystem med högteknologiska inslag.Detta produktionssystem hotar att utarmas,om inte prospekteringsverksamheten kommer igång på allvar. Konsekvenserna blir större än attnågra enstaka gruvor läggs ned.Enligt mineralråvarukommitténs betänkande SoU1989:2 riskerar den nuvarande malmreserven avsulfidmalmer med innehåll av koppar, zink, bly ochguld att bli uttömd . Detprivata intresset för prospektering är inte särskiltimponerande. Intressenterna gör givetvis sinabedömningar främst utifrån förväntademetallpriser och satsar då i första hand på säkrastmöjliga kort där risken är så liten som möjligt attförlora pengar. Hur det går med helheten förbranschen bekymrar dem inte så mycket.Ungefär hälften av de totalaprospekteringsinsatserna beräknas för kommandebudgetår komma från den privata sidan. från NSG kan den totalaprospekteringsinsatsen nästa budgetår få resursermotsvarande ca 120 milj.kr. Det är alltså betydligtmindre än vad mineralråvarukommittén påpekadesom nödvändigt.Det skulle vara intressant att veta vad regeringen --liksom det statsbärande partiet -- menar när den ipropositionen säger att den statligaprospekteringsverksamheten måste bli föremål förytterligare överväganden. Industriministern lovaratt återkomma till regeringen med förslag i dennafråga. Det börjar bli hög tid att de som oroar sig förgruvnäringens framtid får klara besked när detgäller prospektering, så att de kan dra nödvändigaslutsatser om näringens fortlevnad. Ett besked omen successiv avveckling av den statliga delen avprospekteringen måste åtföljas av enkonsekvensanalys för såväl branschen som deteknikområden som hänger ihop med gruvnäringenoch för regionalpolitiken.Områden där vi kan förvänta malmförekomsterligger till stor del i stödområdet eller i andraområden som präglas av stagnation. På kort sikt hartroligen de största möjligheternatill lönsamma nyfynd av malm. I länfinns avsevärda arealer s.k. grönstenar som hargoda möjligheter att föra koppar och guld.Guldbrytning pågår på elva ställen i norra tio ligger i de två nordligaste länen. Självfalletkan vi vänta oss en del privat prospektering i dessaområden, där även den kortsiktiga lönsamheten ärgod. För den mer långsiktiga och regionalpolitisktviktiga prospekteringen behövs avsevärda statligainsatser. Denna inställning torde fortfarande ha ettbrett stöd. På litet borde en totalmalmprospektering inkl. djupprospekteringgenomföras för att ge en totalbild av var olikafyndigheter finns.En viktig förutsättning för ett sådant projekt är attSGU har goda resurser och kan bedriva sinverksamhet. SGU har ju också stor betydelse för enrad andra verksamhetsområden i samhället somberör miljö, hälsa, fysisk planering ochmarkanvändning. Vi är emellertid inte beredda atti dag föra över resurser från NSG till SGU, somnågra motionärer föreslår. Nedragningen av SGUskarteringstakt är oroande.Det är inte bara metallförande som vibehöver leta efter. En avsevärd del av våraindustrimineraler och byggnadssten importeras.Visst kan vi t.ex. till norra importeraitaliensk marmor till en del av våra husbyggen. Menjag är övertygad om att vi skulle kunna finna vackerbyggnadssten på betydligt närmare håll. Finbyggnads- och prydnadssten med nya typer av ytoroch färger är också efterfrågade ute i . Ävenökad export kan faktiskt bli aktuell.Med tanke på de problem som kommundrabbas av när Laisvallsgruvan avvecklas, tyckerjag det är rimligt att man särskilt uppmärksammarvikten av intensifierad prospektering i dettaområde. Man kan tolka utskottsskrivningen så atten del av den 100 milj.kr. som ställts till förfogandeför kommun skall kunna användas avlänsstyrelsen även till stöd för prospektering iområdet. Jag anser att det hade varit ett rakarebesked att ge NSG mer pengar för att ökamöjligheterna till framgångar i området. De 100miljonerna, som tillskrivits , kommersäkert att behövas för andra ändamål.Mineraljakten har visat sigvara en billig och ekonomiskt effektiv verksamhet.Värden för harpåvisats till en kostnad av 109 milj.kr. Dessutomhar ett stort antal människor haft en meningsfullfritidssysselsättning och motionerat i skog och marki samband med malmletning. Det vore verkligensorgligt om denna folkrörelse som mineraljakten ärskulle strypas på grund av att staten visade njugghetmed småpengar. Det tillkännagivandet tillregeringen om vikten av stöd till mineraljakten ärtillfredsställande. För vår del kommer vi attfortsätta att bevaka stödet till mineraljakten såvälpå regional nivå som här i riksdagen.Slutligen några ord om naturskyddet vidprospekteringen. Det är självfallet så att områdensom skall ha ett långsiktigt naturskydd bör varaundantagna från utvinning av . Därmedfinns det heller ingen anledning att bedrivaprospektering i sådana områden.Vi är öppna för en skärpning av NRL så attprövningen kommer in på ett tidigare stadium änsom nu avsetts. Men vi ser ingen anledning att nubegära upphävande av den nya minerallag somstiftas på denna grund. Däremot kan denna lagförbättras i vissa avseenden, vilket påpekas ireservation 14.Vi står, herr talman, givetvis bakom vårareservationer, men jag nöjer mig med att yrka bifalltill reservation 9, som berör behovet av ökadprospektering med inriktning mot stödområdet.Anf. 108 ():Herr talman! Jag börjar med att yrka bifall tillreservation 19, men står naturligtvis bakom deövriga reservationer i betänkandet där mitt namnförekommer.Eftersom minerallagstiftningen så har varitföremål för beslut i har inteväckt några nya motioner på detta område. Vi hardock anslutit oss till några motionskrav från andrapartier som vi funnit vettiga.Till att börja med vill vi liksom ochfolkpartiet flytta 8 milj.kr. från anslaget till statensgeologiska undersökningar. Politik är som bekantatt prioritera, och detta är ett uttryck för att vi villprioritera SGUs verksamhet framför NSGs.Motiven för detta är, som , , som syftar till enövergripande och god geologisk kartläggning iberörda områden som bas för kommande arbeten.Vidare är det att påskynda den maringeologiskakartläggningen, som gav sitt stöd åt i fjolgenom att ge regeringen i uppdrag att skaffa framytterligare pengar för det fartyg som utnyttjas.Vi har dessutom anslutit oss till motionsyrkandetatt NSG skall flytta till . Det är enligt vårmening både en rationaliseringsåtgärd -- NSGkommer närmare sitt huvudsakligaintresseområde -- och en decentraliseringsåtgärdtill stöd för glesbygden. Huruvidautskottsmajoriteten är ointresserad avrationalisering eller glesbygdssatsning, vet jag inte,men det kunde vara roligt att få höra. Majoritetenbestår i detta fall av socialdemokraterna, moderatasamlingspartiet, liberalerna ochvänterpartiet.Vi har med glädje anslutit oss till folkpartietliberalernas förslag om att nationalparker ochnaturreservat skall vara helt fredade för bådeprospektering och utvinning av . Det är enskam att inte denna motion fått anslutning frånsamtliga partier som säger sig värna om miljö ochnatur. Alla riksdagspartier påstår sig ju varamiljöpartier.Det viktigaste jag har att säga här är emellertid attförsöka förklara helhetssyn påutvinning av . Denna vår syn borde varalättbegriplig, men inget annat parti tycks ha förmåtteller velat förstå den. Jag har redogjort fördenna från talarstolen.Vi utgår från ett enkelt vetenskapligt grundfaktum,nämligen att på jorden ej nybildas, i varjefall om vi inte intresserar oss för tidsrymder långtutanför människans existens som biologisk varelse.Det rör sig om hundratals miljoner år framåt itiden.Karin Falkmer sade i sitt anförande att nya malmermåste finnas, men det är inte så. Naturen låter siginte besvärjas. Det hjälper inte hur mycket KarinFalkmer än säger att nya måste finnas. Detär inte alls säkert att sådana finns. Det är en ändligresurs, och naturen låter sig som sagt var intebesvärjas. De bästa bitarna är redan tagna -- demest lättfunna och de som är lättast att bryta. LarsDe yttrade något liknande, nämligen attprospektering måste leda till framgång. Det kanman naturligtvis önska, men det är inte alls säkertatt det blir så. Det beror nämligen på dengeologiska tillgången.Sedan några tusen år tillbaka har människan blivitalltmer beroende av mineraler, framför alltmetallråvaror. Användningen av metaller har ökatvåldsamt, och i takt med detta har mänsklighetenlämnat efter sig allt fler tomma gruvhål. Mantvingas allt längre ut till obebodda eller fjärrantrakter på sin mineraljakt, som manutnyttjar allt fattigare källor med allt störreslagghögar per ton metall som följd. Visserligen harman genom tekniska förbättringar lyckats hållaenergiförbrukningen per ton metall inom rimligagränser, men den utvecklingen kan naturligtvis intefortsätta hur länge som helst. När malmerna blir författiga, då kommer energiförbrukningen per tonmetall att stiga.Ju snabbare man bryter och ju större kvantitetersom framställs, desto större blir tillskottet till BNP.Ju större varuflödet blir från gruvan till skrothögen,desto snabbare blir den ekonomiska tillväxten. Såregistrerar SCB saken, och politiker och ekonomergläds över tillväxten.Detta är typexempel på det slags ekonomiskatillväxt som vi miljöpartister menar för världen motkatastrof. I själva verket betyder det ju att vi allablir fattigare. Hela världen blir fattigare för varjegruva som töms på . Hela har blivitmycket fattigare sedan vi började bryta malm i Salasilvergruva och . Därtill kommeratt mineralbrytning är en av mänsklighetens mestmiljöförstörande processer.För , som prioriterar solidaritet medkommande generationer, är det helt klart att måletför mänskligheten och för måste vara attminska förbrukningen av metaller genom enmedveten politik inriktad på hushållning,återanvändning och ökad livslängd. En sådanpolitik leder också till minskad förbrukning av allaslags knappa resurser, bl.a. nyckelresursen energi.Därtill kommer miljöaspekten. Mineralbrytning ären av våra mest miljöförstörande processer. Den ärockså ur arbetsmiljösynpunkt en av de allra sämstaverksamheterna, även om vi inte längre behöverförbehålla den för straffångar, som man gjorde igamla tider, eller för krigsfångar.Jag skulle önska att de som ständigt vill främjaekonomisk tillväxt på mineralområdet betänkerdetta. En lägre takt gör att kommandegenerationer blir mindre fattiga.Detta är grunden för vårt krav att markägaren skallha vetorätt när det gäller mineralutvinning. Ingenskall behöva utsättas för att andra människor brytersönder hans eller hennes skog eller åkrar.Utvinning kan inte komma till stånd förränmarkägaren är villig därtill, och då skall han ocksåkunna ställa de ekonomiska villkoren.