prot · GE0977 · 1991-03-13 00:00:00 — Med dessa ord ställer jag mig bakomreservation nr 2 och yrkar bifall till reservation nr1.Anf. 44 ():Herr talman! Jag tänker inte föra någonlängre debatt om terroristlagstiftningen.Regeringens proposition om nya regler i dettaavseende har lagts på bord, ochmotionstiden utgår . Vi får tillfälle attsenare i vår ingående behandla hur den framtidalagstiftningen skall se ut på detta område. Vi får dåockså möjlighet att diskutera det jag uppfattar somBerith huvudfråga, nämligendefinitionen av begreppet terrorism och enligt vilkakriterier den särskilda lagstiftningen skall tillämpasi framtiden. Jag ser fram emot motionsskrivandetoch diskussionen både i justitieutskottet ochsedermera i kammaren, och jag tänker inteuppehålla mig mer vid detta.Vi har att behandla regeringens skrivelse omtillämpningen av den nuvarandeterroristlagstiftningen. Av den skrivelsen framgåratt inga terrordåd hänförliga till begreppetinternationell terrorism har inträffat i Sverigeunder den period som redogörelsen omfattar.Regeringen har utvisat en personmed stöd av terroristlagstiftningen. Utvisning av enannan person aktualiserades med dettafall, men den personen lämnade frivilligt,varför ärendet avskrevs. De särskilda möjlighetertill hemlig teleavlyssning och andra tvångsmedelsom regleras i terroristlagstiftningen och kananvändas efter tillstånd av domstol, har intetillämpats under denna period.Utskottet har föreslagit att skall ställa sigbakom den redogörelse som görs i skrivelsen ochlägga den till handlingarna. Utskottet understrykeri sina överväganden att det även fortsättningsvisfinns behov av särskilda bestämmelser för attmotverka den internationella terrorismen, menhänvisar till behandlingen av den proposition omden framtida lagstiftningens utformning som nulagts på bord.Berith tar upp en diskussion omförhållandena i och behandlingen avkurderna och andra oppositionella i . Jagskall inte ge mig in i den frågan, eftersom dennärmast hör hemma i den utrikespolitiskadebatten. Jag skall inte närmare beröra frågan merän att konstatera att PKK är att betrakta, eller harbetraktats, som en terroristorganisation. har visat sig vara beredd att utövaterrordåd utanför sitt hemland mot avhoppadePKK-are och andra motståndare som organiseratsig i andra grupper för ett fritt vid sidanav PKK. Sådana terrordåd har begåtts på en radhåll. Vi har i erfarenhet av detta, och manhar i , i och på annat hålluppfattningen att är en organisation som välmotsvarar den definition som vi hitintills haft på enterroristorganisation.Berith tar upp de skrivningar ompalestiniernas situation som finns i regeringensskrivelser där det sägs att det närmast är fråga ommotstånd mot en ockupation. har aldrigerkänt suveränitet över de områden somIsrael har ockuperat. Vi har aldrig erkänt de nyagränserna. Vi betraktar detta som en ockupation,och det finns naturligtvis också organisationer somverkar för att ockupationen skall upphöra. Det ärdetta som regeringen ger uttryck för i dennaskrivelse.Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottetshemställan och avslag på reservationerna. Jag villhärutöver hänvisa till den debatt om den framtidaterroristlagstiftningen som vi får tillfälle att förasenare i vår.Anf. 45 () replik:Herr talman! Inte heller jag tänker förlängadebatten genom att ta upp terroristlagstiftningen,även om det finns mycket att säga i denna fråga.Det finns anledning att återkomma till den. Menjag vill ändå påpeka att det är viktigare ännågonsin hur ett land som exempelvis Sverigeuttrycker sig i sin beskrivning av vad som händer iett sådant land som och med ett folk somkurderna.När det gäller beskrivningen av PKKs dådutomlands kan varken jag eller någon hundraprocentig säkerhet säga vad somär sant eller inte sant. Däremot kan vi vara överensom att vi måste stödja kurdernas kamp i Turkiet.Det är då fråga om vi bäst gör det genom att envetetbita oss fast vid uppfattningen att organisationenPKK är en terroristorganisation. Organisationenhar ju ett så stort stöd.Det är här fråga om regeringens beskrivning avvad som har hänt i under det år somskrivelsen avser. Dels talar man i skrivelsen om attdet i östra har förekommitsammanstötningar, dels beskriver man dem somterrordåd. I stället handlar det om att det i ett landförs en befrielsekamp som ett mycket stort antalmänniskor har varit inblandade i under det gångnaåret. Det är inte fråga om -- som många vill görandegällande -- en liten extremistorganisation mednågra hundra kanske tusen aktivister, utan det rörsig om hundratusentals människor ochdemonstrationer med deltagande av tiotusentalsmänniskor. I svensk massmedia tycks man inte påallvar ta upp förhållandena i , något som vii olika sammanhang diskuterar här i . Detär viktigt att diskutera detta, även om det nu rör sigom en redogörelse från omvad som har hänt . Om maninte kan göra en mer verklighetstrogenbeskrivning, då kan man lika gärna lämna det helaåt sitt öde. Man diskuterar situationen i tjugoländer och inte i alla världens länder.Anf. 46 ():Herr talman! och jag ser litet olikapå hur PKK skall betraktas. I det alldelesövervägande antalet länder i betraktasPKK som en terroristorganisation. Organisationenhar bevisligen också begått terroristdåd iVästeuropa. Det har man också gjort i . Tvåmord har utförts av avhoppade PKK-are påuppdrag av PKK. Det är viktigt att klargöra att viinte kan acceptera organisationer som är bereddaatt utanför sitt hemland begå brott i politiskasyften. PKK är att betrakta som en sådanorganisation, dvs. 47 () replik:Herr talman! Såvitt jag vet är det och detforna som har utpekat PKK som enterroristorganisation. Det är riktigt, som Lars-ErikLövdén säger, att det har begåtts två mord i Sverigeav avhoppade PKK-are. Två personer sitter också ifängelse för det. Men åklagarna ansåg inte att detfanns något belägg för att en organisation varinblandad. Jag tycker det är att dra alltförlångtgående slutsatser när man med utgångspunkt iSÄPOs uppgifter säger att det finns bevis för attPKK som organisation var inblandad i de tvåmorden. Då är vi tillbaka till fjolårets debatt här ikammaren om SÄPOs underlag och styrkan i dessundersökningsmaterial. De jurister som harstuderat det anser verkligen inte att det håller föratt fastslå att PKK skulle vara ansvarigt för de tvåmorden.Anf. 48 ():Herr talman! Jag instämmer med att vi inte nu skall föra en diskussion omterroristlagstiftningen. En proposition i ärendet harjust kommit, och vi får möjlighet att väckamotioner med anledning av den. Därefter kan viföra en mer djupgående diskussion omterroristlagstiftningen.Jag blir litet förundrad när jag läser utskottetsbetänkande, inte minst med tanke på att Lars-ErikLövdén själv har ingått iterroristlagstiftningskommittén. Man hänvisar tillfjolårets uttalande över motioner med en annan synpå terroristlagstiftningen och säger att utskottetsaknar anledning att göra en annan bedömning änatt sådana särskilda regler somterroristlagstiftningen innehåller alltjämt behövs.Man ställer sig alltså bakom denterroristlagstiftning som fanns och somalltjämt gäller. Man säger vidare att utskottet integör någon annan bedömning nu.Terroristlagstiftningskommittén har emellertidtill följd av den omfattande kritiken mot vissa delari terroristlagstiftningen kommit fram till att vissaförändringar bör göras. Såvitt jag förstår har ocksåregeringen ändrat sig och bl.a. tagit bortkommunarresten. Jag kan därför inte riktigt förståvarför vi skall ställa oss bakom denterroristlagstiftning som gäller . Själv har jagreserverat mig i kommittén och framfört mycketkritiska synpunkter på delar avterroristlagstiftningen. Jag skall inte nu gå in på deolika delarna, men jag kan alltså inte ställa upp påden lagstiftning som gäller . Det finns allt fogför att ändra den, och det kommer vi att ta ställningtill senare.Enligt det framlagda förslaget kommerbegreppet terroristorganisation inte att varaaktuellt , utan man gör individuellabedömningar av de brott som begås. Det är ocksånågot som vi får tillfälle att diskutera senare.Anf. 49 ():Herr talman! Jag vill på vägnarklargöra att vi inte är nöjda med den nuvarandelagstiftningen. Vi tycker att debatten skall föras närpropositionen behandlas i kammaren.Jag kan dock säga att det är märkligt att man inteskall kunna få sin sak prövad på sedvanligt rättsligtsätt när man överklagar. Det borde finnasytterligare en instans i utvisningsärenden. Men detär något som vi som sagt återkommer till.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 10 §. )6 § Ideella föreningarFöredrogslagutskottets betänkande1990/91:LU16 Ideella föreningar.Anf. 50 ():Herr talman! Överläggningsämnet -- behovet avlag rörande ideella föreningar -- kan förefallatråkigt och oinspirerande. Ingenting kan dock varmer felaktigt. Ämnet angår alla och envar. Låt migge några exempel.-- Skall en enskild ha rätt att bli medlem i enförening?-- Skall en enskild ha rätt att slippa tillhöra enförening?-- Skall medlemskap i viss föening kunna ställassom villkor för att erhålla en arbetsanställning?-- Skall rätten att etablera sig som näringsidkareeller att utöva sin näring vara mer eller mindreberoende av beslut i en förening som man intetillhör?-- Kan en enskild medlem överklaga ettföreningsbeslut till högre organ inomsammanslutningen -- och i så fall på vilka villkor?-- Finns det några gränser för föreningskollektivetsmaktbefogenheter i förhållande till en medlem?-- Hur långt sträcker sig helt allmänt majoritetensintresse över den enskilde?Att märka är att den enskilde i många fall är heltberoende av att tillhöra sammanslutningen i frågaför sin arbetsanställning eller av liknandeanledning; medlemskap kan vara närmastobligatoriskt.Rättsläget kan i stort karakteriseras som ''detkollektiva intressets övervikt'', en beteckning somjag hämtat från Rättsfondens skrift ''Domstolarnaoch rättsutvecklingen'', 1989. Detta sätter denenskilde i motsvarande underläge. Makt går förerätt.De inledningsvis ställda frågorna har jag ställt årefter år från denna talarstol. Så frågorna är välkända. Detsamma gäller svaren som på samma sättlämnats från talarstolen av min lärde kollega . Så även hans ståndpunkt bör vara välkänd.Självfallet måste det finnas samhälliga ramar somkollektivet måste säkra, vid behov medtvångsmakt. Men det är vid utstakningen avgränsen, punkt för punkt, mellan områdena för denenskildes anspråk på självbestämmande och detomgivande kollektivets krav på överhöghet somdjupa, inte alltid helt medvetna, attitydskillnaderslår igenom. Denna beskrivning har jag hämtat frånprof. bok , vilketinnebär att jag här avvikit från det anförande somjag höll och som är protokollfört den 14mars 1990. Detta sagt till vägledning för StigGustafsson.Med en kanske alltför grov förenkling skulleman, fortsätter Strömholm, kanske kunna säga attden ena sidan -- den socialistiska -- läggerbevisbördan för riktigheten i den enskildes anspråkpå denne själv; det är hans sak att övertygandestyrka att frågan är sådan att alla andra bör avståfrån att bestämma över honom, medan den andrasidan -- den borgerliga, för att något namn ha --ålägger det allmännas företrädare att bevisa att enfråga verkligen i så hög grad angår alla, eller i varjefall en stor grupp, att det är motiverat attspörsmålet undandras den enskildes suveränadisposition och underkastas kollektivets beslut.Kollektivet kan utgöras av staten eller -- som idetta fall -- av en ideell förening.Staten har sin makt från fria, suveränamedborgare. Denna makt kan å andra sidanmissbrukas och därigenom bli farlig just för sammamedborgare. Medborgarna måste därför genomrättsregler skyddas mot risken för sådant missbruk.Så har faktisk skett genom den katalog avrättigheter som inskrivits i vår regeringsform. Enhelt annan sak är huruvida regeringsformen i dennadel är mycket mer än sirliga rosetter, för övrigt avganska enkel kvalitet, för högtidligt bruk -- för attcitera docenten i BRÅ Forskning 1988:3s. 157.I fråga om den form för kollektivism som utgörsav ideella föreningar avvisar socialdemokraternamed eftertryck blotta tanken att den enskilde skallfå tillgång till rättsregler med enda syfte attupprätthålla balansen mellan föreningen ochhonom själv. Varför står socialisterna alltid påkollektivets sida?I en välskriven intervju med statsrådet i den 24 september1989 berörs denna fråga. Här har vi kanske pudelnskärna. Jag vill därför återge några brottstycken.Nu, , följer jag mitt anförande frånförra året.Menar du, frågar intervjuaren, att det kan gåmed välfärdsstaten som det gjorde med dig -- denfokuserar allt mindre på kollektiva lösningar ochalltmer på det personliga, det individuella.Ja, svarar , som häruppenbarligen hänför sig till bokom med titeln är svårt att erkänna för en socialdemokrat, enprocess. Men historiskt ser jag det som två steg:befrielse är det första steget, frihet det andra. Ochbefrielsen, fortsätter , har krävtkollektiva ansträngningar. Du kan inte kasta av digförtryck, hunger och orättvisa utan tillgång till denkraft, den makt som finns i de stora kollektiven,folkrörelserna, partierna, fackföreningarna. Menbefrielsen är inget mål i sig: målet är frihet. till friheten måste du gå ensam.Det här är ett tal som i enklare politiskslagväxling skulle betraktas som borgerligt,kommenterar intervjuaren. svarar:Socialisterna har alltså trott att när människan blirbefriad från förtryck blir hon fri. Liberalerna menaratt när människan är fri så befriar hon sig frånförtrycket. Båda dessa lösningar är ofullkomliga.Odd karakteristik av det historiskaskeendet är värd begrundan. på motsvarande sätt att frihet fordrarbefrielse, för att därefter tvivlande ställa frågan ombefrielsen verkligen behöver leda till frihet.Det kollektiva tänkandet har alltså sitt ursprungi ett skede där de sociala förhållandena prägladesav allvarliga orättvisor av olika slag. Det krävdes dåkollektiva insatser för att sätta makt bakom orden.Detta skede tillhör det förgångna.Nu befinner vi oss i ett nytt skede, en iakttagelsesom också är . Det skedetkännetecknas av att den enskilde inte längrebehöver tvingas att underkasta sig och sålunda motsin vilja begränsa sin frihet till förmån för kollektivalösningar. Det socialdemokratiska tänkandet haremellertid inte lyckats frigöra sig från det förflutna.Var det inte, herr talman, som skaldade:Evigt kan ej bli det gamlaej kan vanans nötta läxaevigt repas opp igen.Vad förmultnat är skall ramla,och det friska, nya växaopp utur förstörelsen.Jag beklagar att vice statsministerns nytänkandeinte slagit igenom i det socialdemokratiskaställningstagandet i detta ärende. Hur länge får vivänta på perestrojka här?Med hänvisning till det anförda, till alla tidigareanföranden i samma ämne och till vad MartinOlsson kommer att åberopa i sitt anförande, villjag, herr talman, yrka bifall till reservation nr 1.Anf. 51 ():Herr talman! Praktiskt taget alla i vårt land tillhören eller flera föreningar. Medlemskap är -- formelltsätt -- frivilligt för den enskilde, men medlemskapär i mycket stor utsträckning enförutsättning för den enskilde för att kunna hävdasina intressen och rättigheter samt för att kunnautöva fritidsaktiviteter, hobbyverksamheter ochmycket annat.De synnerligen många föreningarna ochorganisationerna har härigenom avgörandebetydelse både för den enskilde och för hela vårtsamhälle. Ett fritt och av statsmakterna oberoendeföreningsliv och organisationsväsende är genombåde sin omfattning och sina uppgifter en viktig delav vårt folkstyre.Enligt mening är det viktigt attsamhället på olika sätt stimulerar föreningslivet ochunderlättar dess verksamhet. Vi har aktivt arbetatför detta bl.a. genom ekonomiskt stöd tillföreningslivet och ekonomiskt stöd tillsamlingslokaler.Frågan om den enskildes rättigheter ochskyldigheter inom en organisation, liksommedborgarnas ställning gentemot olikaorganisationer, har under senare åruppmärksammats alltmer. Dessutom har frågor omorganisationernas ställning och inflytande i vårtmoderna samhälle och förhållandet mellansamhälle och organisationer tilldragit sig ettväxande intresse.Jag vill erinra om att när det gäller den enskildesställning kontra samhället är rättigheterna, eftertillägg till regeringsformen, väl grundlagsregleradei 2 kap. regeringsformen. Där anges nämligen degrundläggande fri- och rättigheter som varjemedborgare skall vara tillförsäkrad gentemotsamhället. Bland de många friheter som anges därfinns yttrandefrihet, informationsfrihet,mötesfrihet, religionsfrihet och föreningsfrihet.Föreningsfriheten beskrivs med orden ''frihet attsammansluta sig med andra för allmänna ellerenskilda syften''. Det innebär att samhället inte fårhindra någon från att bli medlem i en förening ellerhindra bildandet av föreningar.Den enskildes rättigheter gentemot samhället äralltså noga reglerade. Den som anser sig ha blivitfelaktigt behandlad av samhället har dessutommöjlighet att vända sig till för att fåprövat om svenska regler och deras tillämpning ståri överensstämmelse med konventionen ommänskliga rättigheter.Jag nämnde att medlemskap i olikaorganisationer är av synnerligen stor betydelse förden enskilde. Det anmärkningsvärda är att vi intehar någon lagreglering av relationen mellan denenskilde och ideella organisationer. Det finns ingetsom på något sätt motsvarar de grundlagsfästareglerna om relationen medborgare -- samhälle.Från sida ser vi det som mycket viktigtatt på olika sätt slå vakt om den enskildes ställning.Det gäller inte endast relationen mellan olikaenskilda och mellan enskilda och samhället utanockså mellan enskilda och organisationerna. Vi hardärför under en följd av år i motioner ochreservationer begärt utredning om grundläggandelagregler beträffande den enskildes rättigheter ochskyldigheter gentemot en förening. Det gällerrätten att stå utanför en förening, den s.k. negativaföreningsrätten, och rätten att slippa blikollektivansluten till ett politiskt parti. Det haräven gällt skydd för småföretagare utan anställdaatt bli blockerade av en organisation somföretagaren i fråga inte har något med att göra.I dag gäller det frågan om en medlems ställning iideella föreningar. Den frågan har vi diskuteratmånga gånger. Vad vi kräver och har krävt tidigareär att det skall göras en utredning rörande såvälbehovet som den lämpliga utformningen av enlagstiftning på detta område. Tyngdpunkten i ensådan lagstiftning skall ligga på det som frånsamhällets sida är mest skyddsvärt, nämligen denenskilde medlemmens ställning i förhållande tillorganisationen. Det handlar även om den enskildesrätt till inträde i, avgång från och uteslutning urförening, medlems bundenhet av beslut som fattatsutan hans medverkan eller frågor utanförföreningens verksamhetsområde.Den lagstiftning som vi vill skall prövas gäller reglersom skall stärka den enskildes ställning och därmedäven stärka föreningslivet. Det skall vara reglersom helt ligger inom den grundlagsfästaföreningsrätten. Att sådana regler inte kan hotaföreningsrätten visas av att det när det gäller deekonomiska föreningarna, vilka ju är en mycketviktig del av Föreningssverige, finns regler ommedlems rättigheter och skyldigheter. Dessa reglerär utformade ungefär på det sätt som vi menarborde bli aktuellt i fråga om ideella föreningar.Socialdemokraterna fortsätter att kämpa emoten utredning, vars syfte är att stärka den enskildesställning. Jag vill erinra om att socialdemokraternapå motsvarande sätt under en lång följd av år -- jagtror att det har skett så länge som vi som ärnärvarande i kammaren nu kan erinra oss --försvarade systemet med att kollektivanslutamänniskor till sitt parti. Till slut harsocialdemokraterna kommit till insikt om att demåste retirera från sin gamla uppfattning i fråga omkollektivanslutningen. Trägen vinner, heter det iordspråket, och det är tillämpligt på den borgerligakritiken av kollektivanslutningen. Frågan är nu hurlänge socialdemokraterna avser att förhindra denutredning vi begär i reservation nr 1 och som jag ,herr talman, ber att få yrka bifall till.Anf. 52 ():Herr talman! har många traditioner. Entradition är att vi ungefär varjeår, just i brytningen mellan vinter och vår --egentligen en av våra finaste årstider -- har endebatt om lagstiftning beträffande ideellaföreningar. Jag är inte emot fina traditioner -- trointe det --, men alla traditioner är inte värda attupprätthållas. Just den här traditionella debattenbörjar enligt min uppfattning bli överflödig.Under de senaste 15 åren har vi i kammarendiskuterat denna fråga. Oavsett om vi har haftborgerliga regeringar eller socialdemokratiska, såhar inte velat lyssna på kraven om enlagstiftning när det gäller de ideella föreningarna.Skälen till detta är mycket goda.Vi har i en mycket rik föreningsflora,som vi skall vara rädda om. De ideella föreningarnai vårt land har stora uppgifter att fylla, och defungerar utomordentligt väl. I själva verket finnsdet ingen saklig kritik mot det ideellaföreningsväsendet. Den kritik som kommer tillsynes i de motioner som vi har att behandla här måste jag tyvärr beteckna som osaklig.Som så tidigare tvingas jagkonstatera att man i de borgerliga motionerna ochreservationerna när man uppger sig vilja värna omskyddet för den enskilde, i själva verket vänder sigemot bara vissa organisationer. Det är den enskildemedlemmens ställning i förhållande tillorganisationen som man säger sig vilja värna. Detkan man göra i många former. Men det som man imotionerna vänder sig emot är de fackligaorganisationernas verksamhet. Det framgår med allönskvärd tydlighet av exemplifieringen både imotionerna och i reservationen.Det här är emellertid ingenting nytt. Denenskildes frihet hotas, säger man från borgerligthåll, men det är , liksom tidigare, inte denenskilde individens frihet som man tänker på. Nej,vad debatten i själva verket handlar om är enkampanj mot de fackliga organisationerna. De härmotionerna och debatten som förs omkring dem äringenting annat än ett led i en antifacklig kampanj,även om den kampanjen har klätts i juridiskspråkdräkt.Man säger att det är ett juridiskt problem. Mendet är inget sådant, utan det är ett politisktproblem -- man vill ha en lagstiftning riktad motfackliga organisationer, som inskränker derasmöjlighet att på bästa sätt arbeta för sinamedlemmar. Det saknas också i övrigt bärande skälför särskild lagstiftning om ideella föreningar. Isjälva verket är det främst företeelser utanförramen för sådan lagstiftning som motionärerna harhaft i åtanke i sina förslag, t.ex. förekomsten avfackliga organisationsklausuler. Ett förbud motsådana klausuler hör inte till området lagstiftningom ideella föreningar, utan det hör till denarbetsrättsliga lagstiftningen.Det finns flera andra exempel i motionerna påfrågor som inte hör hemma i den debatt som rörlagstiftning om ideella föreningar. Jag tänker härt.ex. på vad som sägs om ''blockader som riktas motföretagare utan anställda, eller med anställda sominte är medlemmar i den blockerandeorganisationen''. Även detta är en ren arbetsrättsligfråga, och den bör därför diskuteras i andra utskottän lagutskottet.De rättsfall som åberopas i motionerna, t.ex.domarna från högsta domstolen som avseruteslutning ur facklig organisation ellerfackförbunds beslut att teckna kollektivhemförsäkring för sina medlemmar, visar också attdet finns en rättsbildning på det här området.I själva verket skall vi vara stolta och glada överatt vi har en stark tradition när det gäller ideellaföreningars verksamhet. Vi får inte glömma att enlagstiftning på detta område med all nödvändighetskulle bli mycket otymplig. Till ideella föreningarräknas nämligen inte bara fackliga organisationer,vilket man lätt kan få intryck av när man läsermotionerna, utan också sällskapsföreningar, sombridgeklubbar, golfklubbar, idrottsföreningar,Röda korset, våra politiska partier, religiösaföreningar, arbetsgivarföreningar, osv.Jag tycker att förhållandena i , somutskottet besökte , ändå visarvilken apparat och vilken byråkrati som krävs omman skulle införa lagstiftning och registrering avideella föreningar. Låt mig nämna ett exempel.Den avdelning inom somsköter dessa frågor har ett trettiotal personeranställda.