prot · GE0959 · 1991-02-08 00:00:00 — Därför vistas nu tvåpersoner på förutbildning.Jag menar att det borde vara en uppgift förregeringen att lägga upp en plan för att sättautbildningsformerna i system, så att de skullekunna bli verkligt ändamålsenliga. Det ärnågonting som jag efterlyser i det härsammanhanget.Den andra fråga som jag ställde i min interpellationgällde hur man mer direkt kan hjälpa barnen. Vihar från i motionen om HIV/aidsföreslagit att man borde kunna erbjuda vård åt dehär barnen i vårt land. Men också många andrabarn är lika utlämnade, hjälplösa och ensamma.Människor som har träffat dem menar att vad vi änkan erbjuda i i form av adoptivhem,fosterhem eller barnhem är att föredra framför densituation som de har, även med hänsyn tagen till attförflyttning till ett annat land normalt kan innebärapåfrestningar. Det är också känt att många svenskapar ingenting hellre önskar än att få adoptera ettlitet barn.Nu hänvisar till samt tilladoptionsorganisationernas arbete och menar attdet främst är deras uppgift att organisera dennaverksamhet. Jag hoppas att kännertill att det är litet av kris på adoptionsområdet.Organisationernas arbete har blivit så kostsamt attdet har minskat deras möjligheter att hjälpa desvenska par som vill ha barn. De svenska paren hari sin tur på grund av de ökade kostnaderna fåttmindre möjligheter att utnyttjaadoptionsorganisationerna. Detta leder till att mani högre grad har gått den privata vägen.Jag skulle vilja vädja till och tillregeringen att låta se över hela adoptionsfrågan.Man kan förslagsvis ge ökade medel för att seöver och förbättra förhållandena påadoptionsområdet över huvud taget, men främstnär det gäller vad vi kan göra både på kortare ochpå för de rumänska barnen.Anf. 9 ():Herr talman! Rapporter om och bilder avvanvårdade barn på institutioner i Rumänienväckte bestörtning och djup medkänsla över helaSverige . Frivilligorganisationerkom snabbt i gång med insamlingar, ochgivmildheten var stor. Denna starka reaktion varoerhört glädjande.Barnen är dock inte hjälpta av en övergåendefolkstorm under några korta höstmånader. Härbehövs ett långsiktigt arbete. Viktigast av allt är attfå till stånd en genomgripande attitydförändring.Även övergivna, utvecklingsstörda ochhandikappade barn har ett människovärde. Social-och familjepolitiken måste utformas så, attfamiljerna får en rimlig chans att ta hand om sinabarn. Vårdarbetare måste utbildas. Det är en långoch mycket mödosam väg att gå innan Rumäniens40 000 misshandlade och vanvårdadebarnhemsbarn kommer att få en något så närdräglig tillvaro.Det är lätt att vi blir historielösa och avskärmar ossfrån det förflutna, när vi ser detta ofattbara lidandehos barn i ett annat land. Trots allt är det bara 30 årsedan en del barn levde under liknandeförhållanden här i . skrev ien inspektionsrapport : ''Flera barn låg tillsängs och dörrarna till deras sovrum var låsta frånkorridoren. En del var hårt bundna; en pojke hadet.o.m. händerna bakbundna i en mycket obekvämställning. ''Det var ungefär vid som jag börjadearbeta som barnläkare, och jag kan intyga att detfanns många upprörande förhållanden och att detvar en mycket berättigad folkstorm som bröt ut somresultat av outtröttliga arbete föratt avslöja dessa missförhållanden. Enattitydförändring påbörjades, ochomvandlingsprocessen kom i gång.Rumäniens barnhemsbarn lyftes via TV in i våravardagsrum och blev synliga för oss. Men det finnsockså många andra barn som lever under heltoacceptabla förhållanden på institutioner i länderdär attitydförändringen knappt har börjat ochresurser saknas till en omvandlingsprocess.FNs barnkonvention är ett ovärderligt tillskott iarbetet för barns rätt att få sina basbehovtillgodosedda. En bärande och unik tanke ibarnkonventionen att genomförandet av dettaarbete är en internationell angelägenhet. Denövervakande kommitttén skall därför inte barapåtala missförhållanden utan också hjälpa till attfinna lösningar, när rättigheter ej kan förverkligast.ex. på grund av fattigdom. Kopplingen tillbiståndet har bidragit till att fattiga länder vågataccepterat konventionens långtgående krav. Attkonventionen bygger på ett globalt ansvar innebäratt förverkligandet är en uppgift för oss alla.I den uppgiften ingår att göra de gömda barnensynliga. bör därför verka i FN för attlevnadsvillkoren för barn på institutioner kartläggsoch för att åtgärdsprogram utarbetas i länder därbarnens rättigheter kränks. Jag vill fråga omregeringen är villig att ta ett initiativ till en sådankartläggning och ett sådant åtgärdsprogram, vilketinnebär att uppgiften vidgas till att avse alla barnsom lever under sådana här förhållanden på vårjord.Det är mycket viktigt att debatten om dessa frågorhålls levande i vårt land, så att särskilt svenskar somär verksamma i utlandet ständigt stimuleras attfråga sig hur de gömda barnen har det i det land därde befinner sig. Det gäller oberoende av om dessapersoner verkar via UD, SIDA, missionen eller vaddet kan vara fråga om. Sedan kan vi agera via FNsbarnkonvention och via vårt eget biståndsarbete.Jag vill fråga om regeringen är beredd att försvenskar i utlandstjänst aktualisera frågan om barnpå institutioner ute i världen.Anf. 10 Statsrådet ():Herr talman! Jag vill först tacka för atthon har tagit upp denna fråga till diskussion. Det ärmycket värdefullt, eftersom vi tenderar attblixtbelysa vissa gruppers problem och därefterglömma bort dem, i varje fall i det allmännamassmediaflödet. Vi har fått ett tillfälle attkomma tillbaka till de allvarliga problem som dethär gäller.Jag har det intrycket att det nu finns en växandekunskap i både på det offentliga områdetoch inom frivilligorganisationerna om de rumänskabarnhemsbarnens situation. En sådan för mig nykunskap är att man från Rädda barnen uppger attinemot av barnhemsbarnen har någonföräldrakontakt kvar, med den ena eller med bådaföräldrarna. Från Rädda barnen menar man utifrånden kunskapen att det är oerhört viktigt att läggatonvikten vid möjligheter till återförening och tillett stärkande av föräldrakontakterna. En sådankunskap är naturligtvis helt avgörande för hur viskall utforma den fortsatta insatsen.Rosa Östh efterlyster en plan för den svenskainsatsen, där regering och riksdag borde spela enstörre roll än . Jag kan instämma i det, och jagmenar att ett första steg i en sådan mera systematiskplanering från samhällets sida är det besök somstatssekreteraren för handikappfrågor skall görahos oss . Vi har fått ett principiellt ja tillbesöket, men vi har ännu inte utsatt någon tidpunktför det.Jag vill också nämna att det finns flera förslag tillkonkreta insatser som bearbetas på olika håll.Landstingen har exempelvis en u-landsgrupp, somär oerhört engagerad i de rumänska barnenssituation. Man överväger nu vilken typ av åtgärdersom man från det hållet skulle vilja föra fram, medutnyttjande av det speciella ansvar för och densärskilda kunskap om handikappade barn som vårasvenska landsting har. Mångafrivilligorganisationer har haft egna delegationer iRumänien, och det finns också ett växandeengagemang i , där nyahandikapporganisationer bildas. Två nyetableradesådana föräldraorganisationer finns , en förutvecklingsstörda och en för fysiskt handikappade.De är visserligen små, men de kommer att kunna fåen stor betydelse för den fortsatta utvecklingen.Det är organisationer som vi naturligtvis frånsvensk sida skall knyta an till och stödja oss på i detfortsatta arbetet.Herr talman! Bara några ord om adoptioner. Vi ärmedvetna om att man frånadoptionsorganisationerna arbetar underansträngda förhållanden. En viss förbättring i derasekonomiska situation har vi kunnat bidra till, menvi är naturligtvis angelägna om attfortsätta diskussionen om vad ett seriöst ochansvarsfullt adoptionsarbete kräver av våra svenskaorganisationer. Den diskussionen förs mellansamhället, representerat framför allt av , ochorganisationerna, men då och då deltar vi i dendiskussionen också från regeringens sida. Vi harinte fört några diskussioner med utgångspunkt i derumänska barnen och de åtgärder som krävs fördem. Jag skall föra den saken vidare.Jag vill också beröra om ett svenskt förslag i FN om enkartläggning av institutionsbarnen, inte bara iRumänien utan var de än förekommer. Sverigespelar en aktiv roll i handikappolitikeninternationellt, och jag tycker att detta är enutmärkt idé, som jag gärna tar fasta på. Jag skallpröva på vilket sätt vi kan föra frågan vidare till ettinternationellt ställningstagande.Jag tror att denna breddning av vårt engagemangför barn som far illa på institutioner skulle varamycket välkommet på många håll. Den situationsom vi har kunnat följa i media finns inte bara iRumänien utan också på andra håll.Anf. 11 () replik:Herr talman! Jag tackar för de härkompletterande upplysningarna. Jag noterar atthan är intresserad av att bidra till att komma tillrätta med de problem som utan tvivel råder för derumänska barnen.Jag vill kort återkomma till adoptionsfrågan. Jagmenar för det första att adoptionsfrågan behöverses över i allmänhet, eftersom det ofta handlar omså utomordentligt långa utredningstider att detilltänkta föräldrarna ibland har blivit för gamla föratt anses lämpliga som fosterföräldrar. I många fallär, som jag har sagt, kostnaderna så höga att detinte är möjligt att användaadoptionsorganisationerna.Jag menar också att man borde kunna undersökaom det just med tanke på de rumänska barnen voremöjligt att förenkla handläggningsrutinerna för attkunna hjälpa de här barnen medan det är som mestaktuellt. Det är bra att det är en så stor andel som90 % av barnen som har kontakt med sinabiologiska föräldrar, som säger,men det betyder att de övriga barnen inte har sådankontakt, och det är framför allt dem som man måstehjälpa.Ingrid tog upp behovet av attändra attityderna, men det är också fråga om attförbättra de praktiska möjligheterna för rumänskaföräldrar att ta hand om sina barn. Jag vill hänvisatill vad den rumänske psykologen ,på besök i , säger i en intervju i gårdagensnummer av :''I och med att diktaturen i förbjöd ochkriminaliserade abort och födelsekontroll föddevarje rumänsk kvinna minst fem barn och mångafamiljer klarade inte av att ta hand om alla.Dessutom medförde bristen på basvaror, hälsovårdoch mediciner att åtskilliga barn föddes med fysiskaoch mentala störningar.-- Både de övergivna och de handikappade barnenstoppades undan på de i såuppmärksammade barnhemmen. ''Det behövs flera olika typer av hjälpinsatser. Jaghoppas att fullföljer de avsikterhan givit uttryck för här att från regeringenssida ta itu med dessa problem, närmast i sambandmed besöket från den rumänske statssekreteraren.Anf. 12 ()replik:Herr talman! Jag vill tacka för statsrådets positivainställning till att vidga denna fråga till att gällaäven andra institutionsbarn. Frågan har ocksåberörts i folkpartimotioner, som så småningomkommer upp till riksdagsbehandling. Det kännsgott att inför denna ha fått det här beskedet frånstatsrådet.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Allmänpolitisk debatt(forts. från prot. 58)Regionalpolitik m.m. (forts.)Anf. 13 ():Herr talman! Skogsindustrin är landets i särklassstörsta intjänare av utländsk valuta. Den allrastörsta delen av landets vattenkraft produceras iNorrland. De största och flesta malmtillgångarnafinns också i de norra delarna av landet. Dessanaturtillgångar är och har varit av stor betydelse förutvecklingen och inkomsterna inte bara i Norrlandutan också i de södra delarna av landet.Norrland betraktas ofta felaktigt som en fattig delav , en tärande del.Herr talman! Det är helt felaktigt. Vi har t.o.m. ettskatteutjämningssystem som systematiskt gynnarde stora, folkrika kommunerna i den södra hälftenav . Kommuner i som har ett litetinvånartal och då också ett dåligt skatteunderlagbidrar ekonomiskt via skatteutjämningssystemettill kommuner som t.ex. Stockholm.Vi som bor i , vi som håller Norrlandlevande, kräver att en större del av den rikedomsom tillfaller statskassan från de norrländska länenskall återinvesteras i en bättre infrastruktur. Vinorrlänningar behöver främst bra vägar men ocksåbra järnvägar, bra flygförbindelser, brateleförbindelser och sjötrafik. En väl fungerandekusttrafik är inte minst väsentlig ur miljösynpunkt.I finns landets sämsta vägar. Pågrund av de geologiska förhållandena, med mångavattendrag och sväm-leror, är det i genomsnitt25 % dyrare att bygga och underhålla vägarna iVästernorrland än i landet i övrigt. I vägverketsfördelning av medel märks ingenting av dettaförhållande, utan verket fördelar medlen som omdessa svårigheter inte fanns.Länets egen regionala vägförvaltning har beslutatatt i första hand satsa de tillgängliga medlen förunderhåll på riksvägar och stamvägar. De övrigabelagda vägarna kommer att rivas upp, om inte mermedel kommer till länet. Söder om riva upp en väg sommaren 1990.De som bor efter vägen protesterade så kraftigt attvägverket avbröt arbetet efter . Så nu harman grusväg och i övrigt en så hålig ochsprickig väg att den helt underkänts av vägverket.För att få vägarna i gott skick igen, utan att göranågon som helst standardförbättring, behövs för deallmänna belagda vägarna ca 2 miljarder kronoroch för grusvägarna 900 milj.kr. Att inte göra detunderhåll som behövs på de belagda vägarna ärrena kapitalförstöringen. Underhållet av de härvägarna blir bara dyrare för var dag som går. Kaninte ett beslut fattas om vägunderhåll, då måste vitolka det som att det inte är politiskt önskvärt attmänniskor lever och bor på landsbygden iVästernorrland.Den goda tillgången på skog och billig vattenkrafthar inneburit att främst skogsindustrier haretablerats i länet. Men även elintensiv industri somkemisk industri och aluminiumtillverkning harvuxit sig stora här i närheten av vattenkraften ochgaranterat en stadig leverans av el till relativt lågtpris. När vattenkraften byggdes ut varöverföringstekniken inte så utvecklad som ,utan industrierna sökte sig till länet för elens skull.Den energipolitik och EG-politik som förts avregeringen har inneburit attskogsindustrin expanderat utanför Sverigesgränser. De investeringar som kan vara realistiskafrån SCA och gällervidareförädling av papper som t.ex. LVC-papper.Men det förutsätter att energipriserna förblirkonkurrenskraftiga i förhållande till övrigavästvärlden. SCA har av sinaanställda utanför . SCA hade för bara etttiotal år sedan den övervägande delen av sinaanställda inom län.Den kemiska industrin ochaluminiumframställningen har också en mycketstor betydelse för länets välfärd. Omkring 1 000småföretag av olika slag är beroende av dessa försin utkomst. Skall de kunna stanna kvar i detta län,i och utvecklas här är det viktigt att de kangaranteras dels tillförsel av el, dels elpriser som kanöverblickas 15--. Det går intelängre för dessa industrier att få avtal som sträckersig ett eller kanske möjligen framåt i tiden.Vi måste ha en stabil pris- och leveranspolitik närdet gäller el som syftar långt framåt i tiden. Detinnebär att , som gäller förkärnkraftens avveckling, måste bort. Det måstevara folkomröstningen som skall styra.Kärnkraften skall vara kvar så länge den håller denhöga säkerheten och så länge inte bättreenergikällor finns.I finns många människor medentreprenöranda och idéer. För att de skall kunnautveckla sina idéer till företag och få företagen attblomstra behöver de sin kraft och sin tid till arbetei sina företag.I måndags besökte jag ett litet företag i iÅngermanland. Man hade 15 anställda, bra medorder, och dem jag pratade med trivdes fint. Detvar bara en som klagade, en kvinna på kontoret.Hon tog fram blanketter och visade vadmyndigheterna ville ha och berättade att det togabnormt att ta fram alla uppgifter och räknaut de summor som sedan skulle betalas i skatter ochavgifter.Hon berättade också om äldre företagare som lagtned sina företag därför att de klarade inte av alla deblanketter och uppgifter som de måste fylla i. Detblev en för stor arbetsbörda och gav en stor oro. Deängslades för om de hade fyllt i blanketterna rätt;om de hade missat något, om de gjort fel närskatten blev så stor osv.Vi behöver inte och vill inte ha denna enormabyråkrati och dessa skatter och avgifter som skall ini rundgångssystemet.Äldre småföretagare med bara några få anställda,som själva sköter sin bokföring och sina papper,klarar inte detta utan lägger ner sina företag -- trotsatt de lyckas få dem att gå runt.Den stora oron i den socialdemokratiska politikeninnebär att större företag som t.ex.Graningeverken inte startar ny verksamhet.Graningeverken har t.ex. långt framskridna planerpå att starta en pelletsfabrik i samt attbygga ut vattenkraften med ungefär 200 gigawatt.Men på grund av den osäkerhet som råder i denpolitiska planeringen kan de inte överblicka denärmaste åren. De vet inte vad som kommer attgälla och kan därmed inte räkna realistiskt påprojekten. De ligger nu i byrålådan.I behöver vi främst en brainfrastruktur, säker el till konkurrenskraftigapriser, medlemskap i , lägre skatter och mindrebyråkrati.Anf. 14 ():Herr talman! Festen är över, Porscharna går påauktion och bostadsrätter för ett par miljoner kaninte betalas. , han med det långsiktigaintresset för , får hosta upp några hundramijoner för att rädda sitt skinn. Bankinspektionenhar handfallen stått vid sidan om och tittat på närfinansbolag på det mest sanslösa sätt har spenderatmiljarder på fastighetsbolag där svindleriet harvarit snubblande nära. Speciellt har tydligen lyckanöver att få placera pengar utomlands fått vissa bolagatt tappa all sans. Banker har sedan låtit dessafinansbolag få låna på sinadåliga säkerheter. Facit av det hela har blivit enordentlig finanskrasch, och fler är på väg.Vi skulle kanske kunna betraka detta med enaxelryckning och säga att , HansThulin och de andra grabbarna får stå sitt kast, omdet inte var för den effekt som har uppstått.Plötsligt har bankerna slagit tvärstopp iutlåningsverksamheten, även till seriösaföretagare. Det har redan betytt och kommer attbetyda arbetslöshet för ett okänt antallöntagare. Festen är över, men vem drabbas avbaksmällan?Vårt parti har sagt att det nu måste skapas regionalariskkapitalbolag. har det visat sigatt marknaden inte fungerar. Därför blir samhällettvunget att engagera sig i kapitalförsörjningen. har det inte existerat någonöverhettning. När konjunkturen nu vänder nedåtbetyder detta, att när nyser fårVärmland lunginflammation.Vi är på väg mot den kanske värsta arbetslöshetensedan 1930-talet, om det inte nu görs insatser. Såsent som i går fick vi nya, skrämmande siffror. Vianser att samhället nu faktiskt måste ta chansen attskapa ett jämlikt där varje region gesmöjligheter till utveckling.I dagarna har SIND lagt fram en rapport som visaratt har sämre utbildade löntagare änkonkurrentländerna. Detta talar sitt tydliga språk,nämligen att vi måste satsa på utbildning. Iskogslänen har SCB i en rapport påvisat engenomsnittligt lägre utbildning än vad man har ilandet i övrigt. Självklart får detta effekter.Vänsterpartiet har föreslagit kraftiga insatser föratt samordna utbildningsutbudet och ökadetsamma i framför allt skogslänen. Men man måsäga att det inte är mycket som vickar och rör på sigi de myndigheter och institutioner som har ansvarför den här samordningen, varken i elleri i övrigt.Vi tror inte att det går att vänta med attge högskolan i fasta forskningsresuser.Går man in nu innebär det också en styrning avinriktningen av forskningen. Den får då en givenplats i det nationella forskningsperspektivet. Görman inget nu så avhänder man sig politiskamöjligheter att göra något i framtiden.Det är viktigt för att få ha kvar trafikenmellan och via , ,och . Jag vill frågamina meddebattörer , och : När kommer ni attbegära garantier av regeringen så att tågtrafikenmellan och huvudstäder också ifortsättningen kan gå genom ?Vi vill skapa en likvärdig utveckling för allaregioner i landet. Det satsas enligt vår mening enalldeles för liten del av budgetmedlen på enutbyggnad av infrastrukturen . Dethandlar om järnväg, väg, telenät, energisektorer,forskning, utbildning, vård och omsorg. Inte hellersatsas det tillräckligt på luftfart, sjöfart, VA-systemoch service. Vi anser att det är möjligtatt göra ytterligare satsningar med hjälp avexempelvis medel från löntagarfonderna. Man kanockså satsa medel av vinsterna från vattenkraften.Då skulle vi nu kunna ta initiativ och planerautifrån människors möjligheter, villkor och behov,just mot bakgrund av att medkaptitalets karusell har visat att det är oförmöget attta tillvara olika regioners möjligheter på skildaområden. Det har också visat sig att man, så fortdet krisar litet grand, inte får en fast grund förutveckling, i varje fall inte den utveckling sommarknadskrafterna, inte minst från högerhåll,säger sig klara av.Kjell parti säger att hela landetskall leva och att vi skall ha en landsbygd iutveckling. Hur tror att centerntillsammans med marknadskrafternas värsta ivrare,och moderata samlingspartiet, skallkunna föra regionalpolitik om ni hamnar i majoritettill hösten? Det vore intressant att få det belyst.Det finns mycket att säga om de olika behov somfinns. Här har jag bara nämnt några exempel påförslag . Vi tror det är mycketviktigt med särskilda insatser förlandsbygdsutvecklingen. När jag läser handlingarfrån regeringen och olika myndigheter får jagnästan ett intryck av att de anser att glesbygden ärbefolkad med en annan art än människor. Barns,ungdomars, mäns och kvinnors behov av socialtutbyte och gemenskap berörs oändligt perifert.Kvinnor blir termer av arbetskraft och företagandeoch ungdomar som en sorts reservarmé förarbetsplatserna. För ökad rättvisa och utveckladvälfärd måste det finnas ett mycket större ochdjupare perspektiv än detta. Socialafrågeställningar kommer, medvetet elleromedvetet, inte fram. Problem ochproblemlösningar måste utgå från människorsbehov, som därmed är en del av grunden för enlevande landsbygd. Skapar vi inte denna substans,detta innehåll och detta underlag finns det risk föratt de få åtgärder som vidtas får vila på Hällebergetoch ger en dålig skörd.Anf. 15 ():Herr talman! befinner sig i enalarmerande situation. Anställningsstopp, varselom både nedläggningar och neddragningar samt deltidsarbetslöshet för kvinnor som bara ökarutgör mörka hotbilder. Allt fler ungdomar blirockså arbetslösa. De flesta av Värmlandskommuner liksom har stora underskotti sina budgetar som våra kommunal- ochlandstingsskatter redan är mycket höga.Bilindustrins kris har i vårt län drabbat mångaföretag med tillverkning i bilindustrin. Vi frånVärmlandsbänken har redan påpekat detta vid ettflertal tillfällen i denna kammare.Av lagda varsel i berör 60 %Kristinehamn, och 567 personer är arbetslösa.Kristinehamn har också en negativbefolkningsutveckling orsakad av förändringar påarbetsmarknaden. Vad som behövs i ären ökning av den totala sysselsättningen för attmotverka arbetslöshet och utflyttning. Dessutommåste den svaga tjänstesektorn förstärkas.Kristinehamn har gamla och goda traditioner inomhandikapputbildning. På finns etthandikappcenter. Det vore ur många synpunkterriktigt att förlägga det nya statliga ledningsorganetför handikapputbildning till Kristinehamn.Vi i har anledning att känna oro för olikastatliga myndigheters regionindelning ochförläggning av sina huvudorter. Det måste äntligenbli så att regering, riksdag och statliga myndigheterlyfter blicken över och bortom demupptäcker Värmland.Även regionkontor anser vi börförläggas till . Den tredje markbaseradeTV-kanalen i skulle med fördel kunnalokaliseras till . Det finns godaförutsättningar för en sådan lokalisering.Regeringen har beslutat att statens köp avpersontrafik på skall upphöra. Det ärett mycket olyckligt beslut för turistnäringen i östraVärmland. Kommunerna längs banan har uttrycktönskemål om att ta över persontrafiken mot vissersättning från staten. liberalernaföreslår att SJ skall driva trafiken på bananytterligare för att inlandskommunerna skallges möjlighet att ta över driften under 1992.Projektet skulle göra tillett sportfiskets eldorado. Målet är att skallbli största lax- och sportfiskesjö.