prot · GF0947 · 1991-12-17 00:00:00 — På den punkten har hon varit ute och mycketklart markerat att hon inte tycker att det är rimligtatt man tar ut avgifter utöver den här skolpengen.Så till fyra frågor. Det är möjligt attvi menar samma sak när det gäller avgifterna. Detär vår bestämda uppfattning att avgifterna skallligga ungefär på samma nivå som de kommunala.Man kan dock tänka sig att kommunerna behandlarett sådant enskilt alternativ på ett negativt sätt.Kommunerna står ju, genom sina bidrag, för en stordel av finansieringen. Det är inte rimligt att manstoppar verksamheten på den grunden. Staten harunder en lång följd av år varit ganska snål motenskilda skolor, t.ex. . De hade intekunnat existera om de inte hade fått ta ut avgiftertrots de statliga bidragen. Vi tycker att de hartillfört någonting till den svenska skolan och förmånga svenska elever. Det hade varit fel att gå inoch säga att de inte får ta ut dessa avgifter och drivaWaldorfskolorna.Vi ser saken på ungefär samma sätt när det gällerbarnomsorgen, förutsatt att kommunerna ställerupp och tillskjuter egna medel och vidarebefordrarde statliga. Då finns det självfallet ingen anledningatt ha högre avgifter i enskilt driven verksamhet äni offentlig. I själva verket tror jag att det snararekommer att bli tvärtom.Bo Holmberg frågade också om kvalitetssäkringen.Det är självklart att om stat och kommun går inmed stora bidrag skall man också utöva en tillsynöver den verksamhet som man finansierar.Vi vet ganska litet om hur vi skall utvärdera socialatjänster över huvud taget. Om Bo Holmbergsyftade på det centrum för utvärdering av socialmetodik, det går under namnet CUS, vars tillkomstvi kommer att föreslå i budgetpropositionen tyckerjag att det är en mycket god idé att detta centrumockså tittar på hur man skall utvärdera kommunalbarnomsorg och sprider kunskap om detta till bådeoffentliga och privata barnomsorgsproducenter.Den tredje frågan gällde den fullabehovstäckningen. Vår bestämda uppfattning är attden ekonomiska politiken också gentemotkommunerna skall drivas så att det finns utrymmeför full behovstäckning. Om man bygger ut dagisoch erbjuder barnomsorg till de föräldrar som intehar, är det egentligen inte någon belastning för deoffentliga finanserna totalt sett, även om det kanvara en fördelningsfråga mellan stat, landsting ochkommun.Till sist gällde den fjärde frågan planekonomiskastrukturer inom den offentliga sektorn. Med detförslag vi nu lägger fram på barnomsorgsområdethar vi naturligtvis eliminierat huvuddelen av detta.Nu blir det mera konkurrens på det här områdetoch större möjligheter till enskilda initiativ än vadsom har funnits tidigare. Därmed försvinner ensådan planekonomisk struktur. Det har i självaverket varit ett av syftena med den proposition vihar framlagt.Anf. 136 BO () replik:Herr talman! Våra krav i den här motionen varkanske inte så svåra och dunkla när vi får resoneralitet om dem, . Man skullekanske kunna tänka sig att regeringen, i sambandmed kommande budgetproposition, gav riksdagenen redovisning för hur det ser ut på avgiftssidan. Dåbehöver inte fortsättningsvis diskuteradetta med åsikter, utan med insikter om hur detverkligen ser ut. Då kan man kanske också få ensäkerhet på avgiftssidan som inte finns ipropositionen, men som vi har i vårt alternativ.Uppgiften för skall ju vara attutvärdera kvalitet, men först måste man ju haindikationer för det. Då menar vi att regeringenmåste ge detta institut den uppgiften, dvs. förstindikationer och sedan utvärdering. Det skullepassa utmärkt att börja med det konkret inombarnomsorgens område.När det gäller detta med hur förfärligasocialdemokraterna har varit i sin planekonomi ochi sin -- har inte påståttdetta, men många andra -- var det faktiskt intemycket av planekonomisk styrning i det system somvi har om det bara gäller detta med gränsentill Pysslingen och om vi skulle få kvalitetskontroll iövrigt.Anf. 137 Socialminister () replik:Herr talman! Vi skall naturligtvis ta fram allt detfaktaunderlag vi kan hjälpa med. görju när det gäller t.ex.dagisavgifter. Där finns alltså redan de statistiskasammanställningar som efterlyser.Kvalitetsaspekten på barnomsorgen skall vi gärnaförsöka belysa och främja på olika sätt. Jag tror attde enskilda initiativ som kommer att komma frampå det här området kan hjälpa oss att se hur vi kanutveckla kvaliteten. Det är vår erfarenhet frånenskild vårdverksamhet på andra områden. Vi haringen anledning att tro att det inte skall bli likadantnär det gäller barnomsorg.Jag minns fortfarande när och jaghade våra duster här i för ett antal årsedan om precis detta ämne. Då försvarade jagmycket konkret några enskilda förskollärares rättatt få driva dagis. var mycket bestämtemot. Dessa förskollärare har under de här fem sexåren sedan de startade, fått driva verksamhetenunder täckmantel av föräldrakooperativ för attöver huvud taget kunna driva verksamheten vidare.Jag hade nöjet att träffa dessa damer för ett tagsedan. De förklarade att de nu var mycket nöjdanär de kan bedriva detta i den verksamhetsformsom de eftersträvat. Om Bo Holmberghade varit litet på alerten hade vilegat långt fram på det här området . Låt osshoppas att vi blir mer överens i framtiden.Anf. 138 BO () replik:Herr talman! Min uppgift i regeringen var inte attlägga fram propositioner på det sociala området,. Det var socialministrarna somskulle göra det. Jag hade uppgiften att varacivilminister. Jag kan försäkra att det kom en hel del förslag fråncivildepartementet på förändringar av regelsystemför att nå en mindre central styrning gentemotkommun och landsting. Det ser vi nu resulatet av.Anf. 139 ():Herr talman! Det betänkande vi nu debatterarinnehåller en del uppmuntrande saker. Jag tänkerdå på majoritetsuppfattningen att det såsmåningom skall bli en större rättvisa ibarnomsorgen så att också den omsorg som utövasi det egna hemmet skall få ett stöd.För den som följt barnomsorgsdebatten under ettpar årtionden är det uppenbart att det under årenhar skett stora förändringar i debatten. Dagensbetänkande nämner en del. beslutadehösten att statsbidrag även skall lämnas förbarnomsorg i form av daghem och fritidshem somägs och drivs av personal. Litet längre fram var detfritt fram för statsbidrag till den barnomsorg somsvenska kyrkan driver, dock inte fullt ut. I det härbetänkandet tas ytterligare ett steg i riktning motstörre rättvisa även för kyrkans deltidsförskoloroch andra deltidsförskolor som drivs av annanhuvudman än kommunerna.Herr talman! Detta var egentligen inte orsaken tillatt jag begärde ordet. Det var i stället någrasynpunkter på statsbidraget till den tillsyn somdagbarnvårdarna utför avseende sina egnahemmavarande barn. Sådant statsbidrag harhitintills inte utgått. Det kommer inte att utgå fördet närmaste året heller enligt utskottet.Propositionen aviseras däremot att regeringen harför avsikt att ändra statsbidragsreglerna så attstatsbidrag skall kunna utgå för dagbarnvårdarnasegna barn på samma villkor som gäller för andrayrkesarbetandes barn.Jag har intresserat mig fördagbarnvårdarnas arbetsvillkor och den barntillsynsom utförs i familjedaghem. Vi kan ha -- och har --olika synsätt på olika barntillsynsformer. Jag anserför min del att det var olyckligt att man i början av1970-talet såg familjedaghemmen som någotövergående som skulle ersättas med daghem. Igällande budget räknar vi med att det finns 116 000förskolebarn i familjedaghem och drygt 47 000platser för skolbarn i familjedaghem. Det varsåledes ingen realistisk attityd som intogs i börjanav 70-talet.Tyvärr kom detta negativa synsätt påfamiljedaghemmen att bli vägledande under långtid. Det gällde satsningen på familjedaghem i frågaom utbildning, fortbildning och satsning pålekmaterial. I många kommuner är det fortfarandeså att familjedaghemmen är beroende avarbetsledningens planeringsförmåga för att få denlängd på arbetsdagen som andra yrkesgrupperbetraktar som självklar.Kristdemokraternas intresse för rättvisa ibarnomsorgen ledde fram till att kds i Linköpingtog upp detta med dagbarnvårdarnas barntillsyn föregna barn i ett yttrande över kommunensbarnomsorgsplan. var jag med om att,tillsammans med numera hädangångne StureNilsson, väcka en motion till Linköpingskommunfullmäktige om att dagbarnvårdarnaskulle få del av kommunens barnomsorg på sammavillkor som andra yrkesgrupper. Det efterföljandeeniga kommunfullmäktigebeslutet innebar attdagbarnvårdares barn från 6 månaders och upp till12 års ålder kan erhålla barnomsorgutifrån gällande köregler.På det här sättet etablerades Linköpingsmodellen.Den fick en efterföljare i Uppsalamodellen. Detfinns dock några skillnader. Jag vill nämna en. IUppsala kom modellen att användas som modellför rekrytering av dagbarnvårdare under det i mer framhöll rättvise- ochkvalitetsaspekterna. Jag tror att motståndarna tillbarntillsyn för dagbarnvårdarnas egna barn skulletjäna på att verkligen analysera vad detär frågan om. Genom att inte räknadagbarnvårdarnas egna barn hamnar man i någonform av verklighetsflykt.Jag har varit med om att i socialnämnden fattabeslut om att man vid anställning avdagbarnvårdare skulle räkna med de egna barnenså att dessa tillsammans med de utifrån placeradebarnen i familjedaghemmet skulle hålla sig inomden storlek som man rekommenderade förbarngruppen. Detta var alltså . Jag minns ännu hur journalisten i nyheter 1983 beskrev hur endagbarnvårdare med två förskolebarn tvingadeslämna dagbarnvårdaryrket därför att hon intekunde försörja sig på den halva lön som blevföljden av att de egna barnen beaktades.Av de utredningar som olika socialnämnder gjortnär kristdemokrater följt upp motioner omLinköpings- och Uppsalamodellerna går det attutläsa att många socialförvaltningar helt enkelt interäknar med de egna barnen när man placerar barnutifrån. De betraktas som obefintliga. Dettainnebär naturligtvis att barngrupper i praktiken blirstörre än vad man egentligen rekommenderar.Det finns egentligen bara en bra lösning på det här.Det är att man tillämpar samma system som råddei de skolor där jag fick min folkskoleundervisning.Där förekom det att lärarna hade egna barn. Jaghörde aldrig talas om att det skedde något avdragpå lärarens lön. Jag hörde heller aldrig talas om reducerade statsbidraget till de här skolorna.Herr talman! Med det sagda yrkar jag bifall till minmotion 1991/92:So14 under mom. 9.Anf. 140 ():Herr talman! Någon nämnde dåligt humör, trötthetoch negativ stress i debatten. Därför vill jag börjamed en liten annan vinkel och läsa någonting urboken, , jobbet och jag:''Min mamma framför alla andra mammor! Detbrukar vara så hemma. Hon har långt ljust hår ochen klok hjärna. Fast hennes lediga tid rinner ut somi ett timglas. Jobba och städa, fast ändå är hon intesom andra mammor. Dessutom lagar hon god ochmättande mat.Hon är medellängd, ungefär som ett normaltkylskåp.Pappa och jag hjälper till med det mesta.Hon arbetar på Posten i stan. Den postterminalenär nybyggd.Förresten heter hon . Hon är sekreterare påsin avdelning. Hon sorterar kuvert, kuvert ochvykort , natten eller kvällen. Jobbarhon hemma , så städar hon, lagar mat ochvilar innan hon ska åka till jobbet. Ifrågaom pengar så får hon nog precis så det räcker till liteextra. -- -- --Om jag skulle få välja var jag skulle jobba när jagblir ungefär 26 bast, så skulle jag öppna en egenkiosk. Så mullig och kioskälskare som jag är. Vadvore en stad utan kiosk?När jag får barn, om jag får några, skulle jag varaprecis som min mamma och pappa är.Jag är en liten fantasifull kille som drömmer om attåka till med min familj. Fast jag vågarnog inte flyga dit för jag har aldrig flygit förut.Så mitt liv är ditt som datt. Som alla andralångstångar är, om jag får uttrycka mig så.Så nu är min berättelse slut om min kramgoamamma med familj. ''Det var en litet annorlunda syn på hur livet kanvara. Det var , som går i femman, somfilosoferade om sitt liv på det här viset. Han ärganska representativ: ganska nöjd, tänker litetroligt och drömmer om framtiden.Herr talman! Det är inte så enkelt att efter en så härlång debatt ha några nya synpunkter. Jaginstämmer förstås i det som har anförts av , men jag kan inte låta bli att någotkommentera de övriga inlägg som har gjorts. Jagskall göra det genom att beskriva vad som sades.Någon sade så här: Vill man inte ha privatbarnomsorg, så väljer man bort detta. Man gjordejämförelsen att den som vill köpa påKonsum gör det, medan den som vill gå på ICA gördet. Förutom det ganska cyniska i att jämförabarnomsorg och vill jag påpeka att detfinns kvalitetskrav för . Inte all korv fårkallas , utan denna måste uppfylla vissakvalitetsnormer. Så är det inte med denbarnomsorg som de borgerliga nu försöker införa.Någon annan sade: Föräldrar har det vansinnigtjobbigt -- och det är riktigt. Men då kan manfundera på följande fråga: Får de det mindrejobbigt nu? På vilket sätt gör införande avaktiebolag i barnomsorgen det mindre jobbigt förföräldrarna? Jag bara undrar.Någon sade så här: Det behövs förändringar.Underförstått var att det förhållandet att så väldigtmånga barn är på dagis att det måste förändras. Ja,men om det nu är så att så många som 80 ellerkanske av föräldrarna själva vill anlitakommunala dagis, skall man då tvinga dem tillnågonting annat?Det sades vidare att faktiskt också barn medsärskilda behov skulle få plats i den barnomsorgsom man är beredd att införa. Men var står detta?Det har vi inte fått något besked om. Varstår det att de privata daghemmen har skyldighetatt ta hand om handikappade barn, invandrarbarn,stökiga barn, kort sagt: barn med särskilda behov?Det står ingenstans.Det sades så här: Föräldrarna själva skallbestämma. Javisst, men vilken makt harföräldrarna visavi AB Daghem, om man intevillkorar statsbidragen? Hur kan föräldrarnapåverka att daghemmet blir på ett visst vis, om mannu tycker att kvaliteten är för låg?Det sades dessutom: Det är inte nödvändigt medlagstiftning, för de borgerliga partiernas långsiktigamål är att föräldrarna skall få välja familjepolitiksjälva. Javisst, men vilken rätt har de föräldrar somvill ha barnomsorg? De är ju en överväldigandemajoritet.Det som vi debatterar är en näringspolitiskproposition. Man skulle lika gärna kunna tänka sigatt den handlade om att bolagisera elleratt sälja ut domänverkets skogar.Jag vill upprepa följande tidigare ställda fråga: Varfinns barnen i den här debatten, och varför skall viha barnomsorg i vårt land? Är det för att kvinnorskall få arbeta efter egna initiativ? Är det för attkvinnor skall få en breddad arbetsmarknad? Är detför att föräldrar skall få bestämma mer över sinabarn?Vi socialdemokrater fullföljer nu den uppfattningsom vi har , trots att vi --jag kanske skulle ha börjat med att säga det -- fåttdiverse tillmälen för att vi nu försöker fullfölja denpolitiken, som vi tror är bra för barnen. Vi har fåtttillmälen som ''cement'', ''dogmatisk'',''demagogisk'', ''järnrumpa'', ''rigid'', ''förstelnad'',''föråldrad'', ''icke nytänkande'' osv.Vi gör det därför att vi sedan lång tid tillbakafaktiskt har satt barnen i centrum.Målen för vår barnomsorgspolitik är tre.Det första är det sociala. Vi vet att barn fortfarandeväxer upp i ojämlika miljöer, och barnomsorgen ärett medel av flera att utjämna de klassskillnadersom finns.Det andra är det pedagogiska. Världen är intevad den var , och barn behöver nuen bättre förberedelse och större kunskap införvuxenlivet än tidigare.Det tredje är tillsynsbehovet. Genom en godbarnomsorg kan föräldrar förena föräldraskap ochförvärvsarbete.De här tre målen är lika viktiga för oss, och deställer barnen i centrum. Jag kan uttrycka dem medVictorias ord i samma bok, som jag för övrigt kanrekommendera till läsning. säger:''Jag är glad att mamma inte lyssnade på pappa närhan avrådde henne från studier och förvärvsarbete.Jag skulle ha gått miste om mycket roligt om jaginte fått vara med kompisarna hos dagmamman,eller inte fått pröva på att klara mig själv och taansvar under de spännande timmarna ensamhemma. ''Jag trodde -- felaktigt, visade det sig -- precis somMaj-Inger att det fanns åtminstone ettborgerligt parti i den här kammaren som deladevåra värderingar om jämställdhet och om barnensbehov, nämligen . Jag tycker att det ärbeklagligt att även på den här punkten --och kanske särskilt på den, eftersom jag tycker attdet är så ofantligt viktigt att barnen ställs icentrum -- har lagt sig platt för de andra krafterna iregeringen. Nog måste det kännas litet ynkligt förde folkpartister som står bakom detta att reduceraden stora frågan om barns behov till en fråga omman skall kunna sälja och köpa aktier.Jag vill avsluta med några ytterligare barnrösterfrån boken. , femteklassare, säger så här:''Jag tänker ibland . Efter minutbildning vill jag ha en familj, ett fast jobb ochegen villa. Dagisplats åt mina barn. -- -- -- Jaghoppas att alla ska slippa vara arbetslösa om någraår. Just nu är allt kaos i världen. '', som går på gymnasiet, säger så här:''När jag var en liten snorig parvel tillbringade jagen stor del av mina vardagar på dagis. Det gjordejag eftersom båda mina föräldrar arbetade heltid.Jag led absolut inte av det. Tvärtom så var det attgå till dagis det bästa jag visste. ''Jag yrkar avslag på propositionen och bifall till desocialdemokratiska reservationerna.Anf. 141 ():Herr talman! Jag skall inte upprepa argumentenför den ökade valfrihet i barnomsorgen som dagensbeslut skall leda till, utan instämmer därvidlag medtidigare talare från regeringspartierna. Jag tänker istället ta upp den viktiga delfråga som ocksåRoland och har berörti sina inlägg, nämligen dagbarnvårdarnas rätt attkunna få barnomsorg.Dagens statsbidragsregler är ju starktdiskriminerande på den punkten, och de försvårardärmed för kommunerna att bygga utbarnomsorgen på ett sätt som kan anpassas till delokala förutsättningarna. Rätt för dagbarnvårdareatt inräkna sina egna barn i barnomsorgen skulle juunderlätta för småbarnsföräldrarna att temporärtta anställning som dagbarnvårdare och därmedåstadkomma att ytterligare bra småbarnsplatser ihemmiljö skapades.Jag var själv som kommunstyrelseordförande iUppsala med om att utveckla den modellen i vårkommun 1986--1988, och vi gjorde det då iförvissning om att ett eventuellt regeringsskifte1988 skulle leda till statsbidrag. Men på grund avatt statsbidragsbestämmelserna inte kom att ändrasblev den modellen naturligtviskommunalekonomiskt något tveksam, även omden samhällsekonomiskt var riktig.En sådan här modell, som också fanns i ,skulle bl.a. leda till att investeringar i nya lokaleroch utrustning till en del därmed kan undvikas imånga kommuner och att fler platser åstadkomsinom en given ekonomisk ram.Regeringsdeklarationen gav ett tydligt löfte om attstatsbidrag till dagbarnvårdares egna barn skullekomma, och den reformen skulle ske i ett första ochomedelbart steg, som man uttryckte det. Dess värrehar sedan detta löfte skjutits framåt i tiden i denproposition som vi behandlar . Då åberopassamhällsekonomiska och statsfinansiella skäl motreformen.I ett antal motioner av ledamöter frånmoderaterna, och kds ifrågasättsstarkt de beräkningar som görs i propositionen påden här punkten. Det ter sig närmast litet patetisktatt statsrådet nu driver sammaargumentering som dåvarande statsrådet drev i polemik mot just deborgerliga partierna. Det verkar som om det sättetatt räkna, som med rätta ifrågasatts av deborgerliga partierna här i , nu gått i arvinne i departementet till den nya socialministern.Men det är ju inte mer rätt än då.Egentligen handlar den fråga vi diskuterar omnär kommunernas förändringsarbete på den härpunkten skall släppas fram. Medkommunalekonomiska kommitténs förslag, som juregeringen hänvisar till, kommer kommunerna attha full frihet att lägga upp barnomsorgen utanstyrande statsbidragsregler från . Dåkan det tyckas spela mindre roll med , men såär det faktiskt inte. Många kommuner kommer attkänna sig tvingade att göra fortsatta felsatsningarytterligare , med dagens statsbidragsregler.Jag besökte t.ex. en kommun där manansåg sig behöva bygga upp nya dyrasmåbarnsplatser på dagis i stället för att få framdessa platser med hjälp av Uppsalamodellen. Detskulle man göra just på grund av dediskriminerande statsbidragsreglerna.Förändringsarbetet skjuts alltså upp och blirdyrare.Slutligen kan jag notera att i propositionen räknasinte in kostnaderna för staten som kommer med denya platser som förmodligen fås fram genom det ioch för sig mycket positiva upphävandet av lexPysslingen, medan man däremot helt felaktigtskriver upp kostnaderna för ett införande avLinköpings-Uppsalamodellen, och det ter sigologiskt med de beräkningarna.Med hänsyn till hur ärendet nu ligger till efterutskottets behandling, avstår jag från att formelltyrka bifall till min motion So11. Likväl upplever jagatt avsaknaden av nya statsbidragsregler på den härpunkten stör det positiva helhetsintrycket och attregeringen därmed inte fullt ut bejakat sin egenvalfrihetsrevolution att gälla på det härområdet. Jag hoppas att det blir bättre 1993, när ettgenerellt bidragssystem förmodligen kommer attgälla.Anf. 142 ():Herr talman! Det kan finnas olika sätt attsammanfatta en debatt av det här slaget. Efter detbesök som jag själv gjorde i ''verkligheten'' iHelsingborg i går känner jag ett väldigt starktbehov av att förmedla den förtvivlan och vrede jagmötte bland alla dem som drabbas av vad denborgerliga politiken faktiskt innebär. Denförtvivlan och vrede jag mötte hos elever på skolansom jag besökte, hos pensionärerna påservicecentralen, hos lärarna och skolpersonalen,hos vårdpersonalen säger sanningen om vad denborgerliga majoriteten här kallar förvalfrihetsrevolutionen i välfärden men som inte ärnågonting annat än en rivstart i rivningen avvälfärden.Vad är det som pågår i ? Jo, försvinner hela den normala kommunalanämndorganisationen och ersätts av sexservicenämnder, indelat efter bostadsområden ochpå ett sådant sätt att man redan där skaparsegregation. Målet är att all verksamhetskall privatiseras , inkl. primärvårdensom kommunen då tar över. Meningen är att bådeprimärvården och äldrevården skall avskaffa sigsjälva i regi.Det uttalade målet är vidare att skall allkommunal verksamhet till sitt innehåll, oavsetthuvudman, mer än halveras. Med debesparingskrav som ställs räknar man med att äveni låg- och mellanstadiet skall det bli 35--40 elever ivarje klass. Skolmåltiderna och vikariernaförsvinner.Det moderata kommunalråd som har övertagitmakten, , säger att om ett dagheminte klarar sig i konkurrensen, får det väl gå ikonkurs. Vi kan fråga oss vilka daghem det är sominte klarar sig i konkurrensen. Det blir de daghemsom får ta hand om barn som kostar mycket därföratt de har särskilda behov eller därför att derasföräldrar har långa arbetsdagar och obekvämaarbetstider.Den här politiken genomför man med stöd av NyDemokrati och . Det har lett till attfolkpartiets ledande man harhoppat av alla uppdrag, i förtvivlan över denhögervridning både på central och nivåsom nu sker och vad det innebär för människorna.Jag kan förstå honom, för han kanske trodde attBengt menade allvar när han sade såhär : ''Det moderata budskapet blir allttydligare och allt mer oroande. De offentligainsatserna, dvs. välfärdsstaten, skall minskas.Skatterna skall sänkas kraftigt och människor iökad utsträckning själva betala för välfärden. Dettaär för en oacceptabel politik. Viliberaler kommer aldrig att medverka till att dengenomförs.'' Vi kommer heller aldrig att göra detmed hjälp av Ny Demokrati, sade BengtWesterberg före valet.Nu ser verkligheten ut så här på allt fler håll ilandet. har inbjudit oss att resamed honom och besöka de goda trevliga exemplen.Jag skulle vilja inbjuda ochandra på den borgerliga sidan att resa med oss ochbesöka den verklighet som jag nu talar om och somfyller mig med en sorts vit vrede och förtvivlan.Det är naturligtvis för att skapa en gräns för attsådant här inte nu sker som vi ställer de krav vi görom barnomsorgen i vår motion och som vi kommeratt fortsätta att bekämpa den förändring, detverkliga ansikte, som den s.k.valfrihetsrevolutionen har, när fårstyra.Herr talman!