prot · GF0944 · 1991-12-12 00:00:00 — Jag tror inte ens vill ha detpå det sättet i fortsättningen, särskilt inte som manpåstår sig representera konsumenterna.Anf. 186 () replik:Fru talman! upprepar med endrucken papegojas envishet svepandegeneraliseringar om konsumentpolitiken somfaktiskt inte är riktiga.Bert nämnde guldhandlaren i . Jaghar själv varit hos idetta ärende. Jag vet att NO har granskat denleveransvägran han var utsatt för, och han har fåtträtt på alla punkter. Det är så komsumentpolitikenskall fungera.Om hade läst lagutskottetsbetänkande, skulle han sett att det där mycket klartframgår att de konkurrensvårdandemyndigheterna -- NO och statens pris- ochkonkurrensverk -- har uttalat sig mot en detaljeradreglering, eftersom de menar att det hämmarkonkurrensen. Jag trodde faktiskt, om jag nu hörträtt i valrörelsen, att Ny Demokrati ville ha en frikonkurrens och en bra marknadsekonomi till gagnför konsumenterna, men jag kanske har fel på denpunkten.Anf. 187 (nyd) replik:Herr talman! Nej -- inte alls. Men det går tyvärrinte att göra på något annat sätt än att se till att mankan jämföra priserna. Det är just nu endamöjligheten för konsumenterna när vi inte har denfria konkurrensen i Sverige.När det gäller guldhandlaren är det mycket riktigtatt han fick rätt. Men därmed inte sagt att han ficknågra varor. Det ligger en stor skillnad i det.Anf. 188 vice talman ():Herr talman! Jag undrar om inte lära SPK att det går att göraprisundersökningar betydligt billigare än vad mangör där. Det finns säkert mycket pengar att tjänaom man i stället bara kan gå ut och köpa ett parkaviartuber.Det finns mycket man kan hålla med om i det BertKarlsson säger. Men det handlar då inte om detärende som vi skall besluta om. Det finnstvärtom en rad motsägelser i hans argumentering iden frågan.Fru talman! Jag tycker att förespråkarna för enobligatorisk artikelprismärkning bygger sinargumentering på felaktiga förutsättningar,åtminstone på två mycket viktiga punkter.För det första gör man gällande att bristandeprisinformation är ett så allvarligt problem förkonsumenten att det motiverar en ny lagstiftning.Det finns inte någonting i det underliggandematerialet som tyder på det. Om det hade varit ettstarkt krav är jag övertygad om att konsumenternaför länge sedan skulle ha reagerat genom att ställasådana krav i sina butiker -- men det har man integjort.Det är uppenbart att konsumenterna är mycket merbekymrade över de höga priserna än över det sättpå vilket dessa priser annonseras. Ni som vill tvingapå konsumenterna den här dyrbara tjänsten,oavsett om de vill ha den eller inte, haruppenbarligen ingen större tilltro till kundernasförmåga vare sig det gäller att ta till sig informationeller att reagera när den är bristfällig. Här finnsnaturligtvis den grundläggande principiellaskillnaden i vårt sätt att se på frågan.Jag tror att socialdemokraterna -- och derasbundsförvanter i det här extremadetaljregleringsarbetet, Ny Demokrati --underskattar konsumenterna. De är inte sålättlurade. De gör rationella val utifrån sina egnautgångspunkter.För det andra, fru talman, förutsätter anhängarnaav en obligatorisk artikelprismärkning att en sådanskulle främja konkurrensen. Det förefaller vara NyDemokratis huvudargument. Det tycker jag ärfullkomligt obegripligt. Det är ju tvärtom så, attprisinformationen kan bli ett konkurrensmedelunder förutsättning att man inte låser fast den i endetaljreglering. De butiker som får den härsignalen från sina kunder, dvs. att kunden vill hadessa prismärkningar, använder detta som ettkonkurrensmedel och kalkylerar in kostnaden.Andra butiker gör en hyllkantsmärkning och kan igengäld sänka kostnaderna. Det är hon som genom sinefterfrågan avgör hur informationen skall ges. Såborde det vara -- men så blir det inte om NyDemokrati och socialdemokraterna fullföljer denobligatoriska artikelprismärkningen. Dåbestämmer politikerna -- konsumenterna betalar!När man påstår att obligatorisk artikelprismärkningskulle underlätta för lågprisbutikerna blir det ännukonstigare. Inte minst därför att de ofta bygger sinkostnadsbesparing på att de har varorna direkt pålastpallar. Det skulle naturligtvis inte ge sammaresultat om de tvingas märka varje vara.Om vi inte ändrar lagen minskar konkurrenstrycketäven av ett annat skäl. Det finns en uppenbar riskatt kravet kommer att leda till att fler varor prissättsredan hos leverantören, vilket ofelbart leder tillprisstelhet, precis som har påpekat.Nej, konkurrensaspekten talar alldeles entydigtmot ett krav på artikelprismärkning.Det borde vara en tankeställare -- inte minst förBert , som så ofta talar om SPK och NO --att de båda konkurrensvårdande myndigheterna,som inte är kända för att gå detaljhandelnsärenden, entydigt avvisar den obligatoriskaartikelprismärkningen. Båda pekar bl.a. just pårisken för prisstelhet men också på att deintegrerade kedjorna skulle gynnas pålågprisbutikernas bekostnad. Det är alldelessjälvklart. Det är alltså raka motsatsen till det jaginbillade mig att vi eftersträvar: större mångfald,effektivare konkurrens.Fru talman! För att undvika missförstånd: en klaroch tydlig prisinformation med korrektaupplysningar är nödvändig för att konkurrensenskall fungera. Där finns det inga delade meningar.Sådana generella krav måste ställas på handeln, ochdet görs också. Min invändning gäller att riksdageni detalj skall reglera hur den informationen skall seut. Man låter inte konsumenternas efterfråganavgöra, trots att det är konsumenterna som fårbetala notan.Fru talman! Jag har i en motion föreslagit att maninte borde nöjt sig med att ta bort kravet påartikelprismärkning, utan att man i stället börupphäva lagen i sin helhet. Mitt motiv för detta äratt samma argument som kan användas motobligatorisk artikelprismärkning egentligen ocksågäller andra inslag i lagen, t.ex. kravet påprismärkning i skyltfönster. Jag tycker fortfarandeatt det inte har redovisats tillräckliga argument föratt samhället över huvud taget skall detaljregleraden här verksamheten. Men den viktigasteavregleringen gäller just artikelprismärkningen.Jag nöjer mig därför med, fru talman, att yrka bifalltill reservation 1 om att i varje fall den härregleringen skall slopas.Anf. 189 ():Fru talman! påstår att det intetidigare har framkommit några krav frånkonsumenterna om prismärkning i denutsträckning som är aktuell. Det vill jag påstå attdet har. De kanske inte har nått ellerChrister Eirefelt, men jag kan vittna om att mångakonsumenter redan när hyllkantsmärkning börjadeslå igenom och bli vanligare samlades till protestermot detta. Man tyckte det var oöverskådligt osv.Vi förde en debatt om huruvidahandeln skulle slippa prismärka djupfrysta varor.Argumentet var att prislapparna hade svårt att fästapå de djupfrysta varorna. Men konsumenternatalade också då om att detta måste lösas på någotsätt och att de ville ha prislappar på enskilda varor.Jag vill påstå att detta egentligen inte är något nyttkrav, utan ett gammalt krav som detta år äntligenhar nått i den formen attprisinformationslagen antogs i våras.Ett krav som vi inte har diskuterat här , mensom jag kanske kan berätta för , är prismärkning i skyltfönster. Det var mycketvanligare förr än vad det är . Det var i första handaffärer som säljer herr- och damkläder som gick ibräschen för att plocka bort prismärkningen ochgöra i affärsidkarens mening litet roligare ochelegantare skyltning. Men det är också ettkonsumentkrav att man, när man går förbi ettskyltfönster där varorna exponeras, skall kunna sevad de kostar.Jag vill påstå att inte har klart försig hur starkt detta konsumentkrav är och länge harvarit. Det gäller kravet på att få en korrekt ochtydlig prisinformation direkt på varan eller ianslutning till varan.Anf. 190 (nyd):Fru talman! Det är inte mycket mer att tillägga. Jagtycker att man har tagit fram alla argument. Omsedan inte alla förstår dem, är det inte någonting attgöra åt.Det viktigaste är att vi i Ny Demokrati känner attvi är överens med konsumenterna. Vi tror att dethär är rätt sätt att nå de lägsta priserna. Vi får se omett halvår. Har vi fel får vi väl ändra oss. Detkommer vi naturligtvis att göra då. Men jag är heltövertygad om att vi är på rätt väg.Anf. 191 vice talman ():Fru talman! och överens om att det inte är konsumenterna självautan konsumenternas ställföreträdare som skallavgöra om de vill ha den här tjänsten. Det finnsnaturligtvis en grundläggande skillnad när detgäller vårt sätt att se på det här. Jag menar att manbäst får den signalen ute i butikerna i det valkonsumenterna gör, i val av butik. Något bättre sättfinns inte. Jag är för min del alldeles övertygad omatt om detta väldiga tryck på att fåartikelprismärkning hade funnits, hade en sådansedan länge funnits på ett helt annat sätt än det gör.Får jag också upprepa vad jag tycker är viktigt.Butikerna kommer naturligtvis att använda det härsom ett konkurrensmedel för att, precis som nisäger, man skall kunna titta i skafferiet när den nyaburken kommer. Då kommer det att bli detkonkurrensmedel som jag menar att det skall vara.Men vi skall alltså inte tvinga på konsumenternadetta och säga att vi vet bättre än de själva hur dettaskall se ut.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 17 §. )15 § Effektiviteten i förvaltningen av svensktutvecklingsbiståndFöredrogsutrikesutskottet betänkande1991/92:UU11 Effektiviteten i förvaltningen avsvenskt utvecklingsbistånd (förs. 1991/92:11).Anf. 192 ():Fru talman! Det betänkande vi nu behandlar gällerriksdagens revisorers förslag om effektiviteten iförvaltningen av vårt utvecklingbistånd. Vi är jualla litet intresserade av att det samarbete vi harmed de fattiga länderna skall ske på ett sådant sättatt biståndspengarna används effektivt och att deolika biståndsinstatser som genomförs medverkartill att uppnå de mål som ni har satt upp för Sverigeutvecklingssamarbete.Nu är mitt intryck att de myndigheter som har tilluppgift att handlägga utvecklingsbiståndet arbetarpå ett effektivt och bra sätt och att vi har enorganisation som fungerar tillfredställande. Detbetyder inte att allt är fullödigt. Det finns problemsom måste lösas och åtgärder som efter hand måsteomprövas. Biståndsverksamhet är verkligen intenågonting som är statiskt.Men ibland hör man i debatten uttalanden om vårabiståndsorgan och om biståndspolitiken somverkligen förvånar och som näst intill är groteska.Nu har revisorer, efter ett önskemål frånutrikesutskottet, granskat förvaltningen av detsvenska utvecklingsbiståndet. Det är givetvispositivt och viktigt att man genomför en oberoendegranskning. Revisorerna har gjort en noggranngenomgång och lämnat en omfattande rapport omdet bistånd som framför allt administreras avSIDA.Revisorerna pekar i sitt förslag till påflera väsentliga punkter och lämnar också konkretaförslag till förändringar. Det är viktigt att görasådana genomgångar. Man måste ständigt arbetamed effektivitet och kontroll. Det skall nämnas isammanhanget att en hel del av revisorernasynpunkter tas regelmässigt upp ochuppmärksammas när utrikesutskottet behandlarbiståndsdelen i budgetpropositionen. Jag vill genågra korta kommentarer till de väsentligastepunkterna som revisorerna tar upp.De outbetalda medlen är en följd av denanslagsteknik som tillämpas. Det är alltså inte frågaom att de skulle bero på oförmåga i den svenskabiståndsförvaltningen eller i den internationellabiståndsförvaltningen att förverkliga ochgenomföra biståndsinsatserna. skallmålsättningen naturligtvis vara att nå en så högöverensstämmelse som möjligt mellanenprocentsmålet, som alltså är ett anslagsmål, ochde faktiskt utbetalda biståndsmedlen. Men det ärrimligt att acceptera att det tid efter annan inträffaren viss eftersläpning.En omläggning av anslagstekniken har skett i syfteatt minska beloppet outnyttjade medel, och detvälkomnar vi i utskottet. Det har också sagts attredovisningen av biståndspengarna görs tydligareoch mer lättillgänglig i den kommandebudgetpropositionen. Det är bra att det klartframgår hur det förhåller sig med de outnyttjademedlen och att man lätt kan se hur de totalabiståndsflödena går till resp. mottagarland.Revisorerna har också ägnat SIDAsförvaltningskostnader en stor uppmärksamhet.Med anledning av deras granskning har utskottetkommit fram till att regeringen bör göra en översynav hur fördelningen av kostnader mellanförvaltningsanslag och sakanslag fungerar. konstaterar också att gränsdragningenmellan vad som kan anses varaförvaltningskostnader resp. kostnader av andra slagkan vara svår att dra inom biståndsverksamheten.Utskottet delar emellertid revisorernas syn att omen betydande andel finansieras över andra anslag,går det styrande och kontrollerande syftet förlorat.Det är ju avsikten med särskilda riksdagsbeslut omförvaltningsanslag.En annan fråga som revisorerna ägnatuppmärksamhet åt är regeringens styrning av SIDAoch UDs roll som handläggare av biståndsfrågorna.Här pekar revisorerna på att regeringens styrningav SIDA bör vara mer målinriktad och mindredetaljerad. Man säger att tyngdpunkten i högregrad än bör ligga på klara direktivoch krav på resultatredovisning. Det är naturligtvisviktigt att det finns ett väl fungerande samarbetemellan UDs biståndsavdelning och SIDA. Nuinförs ju som vi vet en ny budgetprocess medtreåriga budgeteringar, den fördjupadeanslagsframställningen. Det innebär en utveckling iden riktning som revisorerna anger, dvs. attregeringens styrning än mer koncentreras till deövergripande frågorna. I det här sammanhangethänvisar vi i utskottet också till två utredningar somunder senare tid tagit upp organisatoriska frågorinom biståndet. Det är delsbiståndsorganisationsutredningen, dels studien det gäller utvärderingsverksamheten, somrevisorerna också tar upp, delar utskottet denbedömning som revisorerna gör när det gällerfördelarna med förstärkning av utvärderingen inomSIDA liksom inrättandet av en friståendeutvärderingsfunktion.Konsultupphandlingen inom SIDA har ju väckt enviss uppmärksamhet. Det är positivt att SIDAgenom en konsultupphandling tar till vara detkunnande som finns i det svenska samhället.Upphandling av konsulter måste naturligtvis skeenligt de regler som gäller för tjänsteupphandling.SIDA skall inte heller ta på sig någotarbetsgivaransvar, utan upphandla konsulter föravgränsade uppdrag.Vid behandlingen av revisorernas förslag harutskottet funnit att många av de förslag ochresonemang som revisorerna för fram är avväsentlig betydelse för effektiviteten i förvaltningenav vårt utvecklingsbistånd. Utskottet har inte haftnågra större svårigheter att nå enighet och utgårifrån att det som framhålls i betänkandet blirföremål för åtgärder från regeringens sida snarastmöjligt. Med detta yrkar jag bifall till utskottetshemställan.Anf. 193 ():Fru talman! Jag vill först säga några ord till dekolleger i kammaren som blir en smula irriteradenär man begär ordet i ett ärende där det föreliggerett enigt utskottsbetänkande. Som riksdagsmanmed ganska många riksdagsår är jag mycket välmedveten om denna ibland förekommandeirritation. Men jag kommer för det första att barasäga det allra nödvändigaste. För det andra tror jagfaktiskt att den här korta kammardebatten -- jagförmodar att det blir det -- trots allt är av intresseför såväl den nya biståndsministern som för enmängd biståndspolitiska debattörer utanför det härhuset.Låt oss se tillbaka . har såmånga debattörer medverkat i den svenskabiståndsdebatten. Det har framförts åtskillig kritikgentemot vår biståndspolitik och mot SIDA, ochdet har framförts många konstruktiva förslag tillhur det svenska biståndssamarbetet bör utformas iframtiden. De här inläggen kan vi inte nonchalera.Därför tycker jag att det var positivt att det just varutrikesutskottet som självt för ett och ett halvt årsedan föreslog revisorer att granskabiståndspolitiken och SIDA. Dåvarandeordföranden för utrikesutskottet, förste vicetalmannen, drev på frågan, vilket hanskall ha en blomma för , tycker jag.I tidningen säger den nyebiståndsministern att en avutmaningarna för honom är att se till att svenskafolket fortsättningsvis med glädje och medsolidaritet ger bistånd. Denna utmaning gällerockså oss.Den politiker som aktivt lyssnat till denbiståndsdebatt som förts i massmedia under desenare åren och som då och då träffat väljare -- endel gör ju det -- är medveten om att allt flermänniskor känner tveksamhet till svenskbiståndspolitik och till SIDAs sätt att fungera.Sådana negativa strömningar i folkdjupet är intebra.Jag förutsätter alltså att biståndsministern kommermed förslag, så att biståndssamarbetet med länderoch organisationer ute i världen blir ännu bättre änvad det är . revisorersförslag är ett bidrag till den konstruktiva debattenom det nödvändiga utvecklingsarbetet.Utrikesutskottet instämmer faktiskt i det mesta avvad revisorerna har framfört, vilket jag medtillfredsställelse vill ha markerat till protokollet.Fru talman! Som de lyssnande kollegerna ikammaren kunnat notera, är jag ganskanyanserad och återhållsam. Jag vill dock tillägga attdet finns en mängd bredsidor i beredskap, men jagavlossar inte dem , även om det som sagt finnsen allvarlig kritik.Det finns förslag till personförändringar inombiståndspolitiken och framför allt förslag tillförändringar av biståndspolitikens inriktning,innehåll och medel. Men för dagen avvaktar jag vadbiståndsminister kommer med ijanuari.Anf. 194 ():Fru talman! Det är oerhört väsentligt att dyrtförvärvade skattemedel förvaltas på ett så effektivtsätt som någonsin är möjligt. Detta gällernaturligtvis i allra högsta grad biståndsmedel. Omalla vi skattebetalare bibringas uppfattningen attdet slösas med biståndsmedel, löper vi stor risk attbiståndsviljan sjunker.Med tanke på att u-landsverksamheten tar sikte påextremt fattiga och utsatta människor är det särskiltangeläget med effektivitet. Effektiviteten ibiståndet är en första rangens solidaritetsfråga. Våromsorg skall gälla de fattiga människorna -- intebiståndets invanda former och organisation. Detgäller därför att få ut så mycket som möjligt av varjesatsad biståndskrona.Därför är det också välkommet att riksdagensrevisorer gjort en granskning aveffektivitetsfrågorna i det svenska u-landsbiståndet.Ibland bibringas man uppfattningen att biståndetskulle vara en skyddad sektor, som inte tål insyn.Inget kan dock vara felaktigare. Biståndet ärständigt föremål för granskning och observationoch mycket tyckande. Det framgår med alltydlighet av debatten i bl.a. massmedia. Det är bra!Så skall det vara! Det skall vara en diskussion.Det bör också påpekas att biståndet har utsatts förmånga utredningar. Jag kan ta några exempel:översynen av det bilaterala utvecklingssamarbetetsorganisation , översynen av debiståndspolitiska målen 1987, översyn avorganisation och arbetsformer i det bilateralabiståndet 1990, översynen av effektivitetsfrågor ibiståndet 1990, ''Lärsig SIDA?'' 1986, studien avbiståndsmyndigheternas arbetssätt 1988, osv.Det är klart att ur de utredningarna ochundersökningarna har man dragit lärdom.Det är dock framför allt två påpekanden frånrevisorernas sida som jag ställer mig något frågandeinför. Det ena rör biståndets storlek, det s.k.enprocentsmålet. Det andra är revisorernasresonemang kring ackumulerade reserver.Revisorerna anser sig ha påvisat en obalans mellanförmågan att avsätta av BNI till u-hjälp ochsvårigheterna att omvandla dessa medel tillkonkreta biståndsinsatser. Och denna obalansskulle i sin tur vara orsaken till att storareservationer byggts upp främst inom detmultilaterala biståndet.Den bild som revisorernas resonemang har skapatpå denna punkt, via massmedia, är attmiljardbelopp samlats på hög på grund av att maninte klarat att använda dem på ett rimligt sätt. Dethar givits ett intryck av att det finns så mycketpengar att man inte vet vad man skall använda demtill. Inget kan dock vara felaktigare. Problemet är att det på område efterområde saknas pengar, inte att det finns för mycketav den varan.I sin rapport konstaterar revisorerna själva att deingående reservationsmedlen beträffande SIDAmotsvarar 3 à 4 månaders medelsförbrukning,vilket är att betrakta som en rimlig nivå. De storabelopp revisorerna syftar på inom det multilateralabiståndet är skuldsedlar till och de regionalautvecklingsfonderna, alltså åtaganden som måstefullföljas. De pengarna skall ju så småningombetalas ut.För biståndets effektivitet är det särskilt angelägetatt debatten om reservationerna förs på ettnyanserat och konkret sätt. Det förekommeronekligen övertoner i detta sammanhang somsannerligen inte gagnar biståndets sak.Förskjutningar av utbetalningar är inte sällan enföljd av krav på att projekt skall vara välgenomarbetade innan de genomförs.Sådana ingripanden -- som kan leda till att pengarmåste reserveras till ett kommande budgetår -- ärtill fördel för biståndets effektivitet. Det kan i stortkanske liknas vid ett byggnadskreditiv, som mankan få när man skall uppföra en byggnad. Då vetman att utbetalningarna inte sker förrän vissaåtgärder är gjorda. Det är likadant här. Manförsöker vara effektiv och pressa kostnaderna såmycket som möjligt och sedan betala ut pengarnanär räkningen kommer, och då kan det blireservationer.Ibland får jag uppfattningen att vi ställer större kravpå en krona som skall utbetalas i samband medbistånd än på en krona som betalas ut i . Viskall vara medvetna om att vi gör felsatsningar ävenhär hemma, och det skall då kritiseras. Vi skallockså vara medvetna om den situation i vilkenmånga investeringar görs i biståndssammanhang, iländer som är extremt fattiga med en dåliginfrastruktur, dåliga vägar och dåligateleförbindelser.Därför kanske man i vissa lägen får ha något lägrekrav på en skattekrona som satsas i ettbiståndsprojekt än på en krona som satsas härhemma i västvärlden. Jag tycker att det i de härsammanhangen fordras litet ödmjukhet när mankritiserar just de stora reservationerna.Jag yrkar bifall till utrikesutskottets hemställan.Anf. 195 (nyd):Fru talman! Riksdagsrevisorernas kritiska rapportom effektiviteten i det svenska utvecklingsbiståndetger en ganska bra inblick i SIDAs och UDs sätt atthantera biståndsfrågorna. Utredaren tillsammans med riksdagsrevisorernauppmärksammat en rad problem och oklarheter,främst vad avser det bistånd som administreras avSIDA.SIDA har -- enligt min mening -- blivit en koloss pålerfötter. Belägg för detta finner man faktiskt iriksdagsrevisorernas berättelse, där det sägs attSIDAs personalresurser vuxit ävenunder perioder då anvisade medel tillutvecklingssamarbete genom SIDA har minskat ireala termer. Något incitament till att hålla igen påpersonalresurserna tycks inte ha funnits.Revisorerna finner inga hållbara argument för attpersonalresurserna haft en sådan utveckling.Från vår motion nr U5 har jag tagit upp ett antalfrågor som jag anser behöver poängteras, när nubetänkandet hamnat på bord.Utskottsbetänkandet är så försiktigt skrivet att detfinns fog för att misstänka att regeringen intekänner något större behov av att genomförakraftfulla åtgärder i SIDAs hantering avutvecklingbiståndet.De siffror jag velat belysa i vår motion från NyDemokrati är för det första att biståndsinriktningenskall vara en fortsatt succsesiv övergång frånlandprogrammerat till projektinriktat bistånd, fördet andra att svenskt kunnande och svensktkompetens skall utnyttjas i utökad utsträckning --denna senare fråga har utskottet överfört till attbehandlas under vårriksdagen.För det tredje framför jag i motionen att riksdagenskall informeras om de reservationer som inteutnyttjas. Här har man introducerat ett nyttbudgeteringssystem, som ännu inte hunnitutvärderas. Därför är det oklart huruvidareservationerna kommer att hanteraspå ett sätt som ligger i linje med revisorernas kritik.För det fjärde har jag i motionen påpekat densammanblandning av förvaltningsanslag ochsakanslag, dvs. egentliga biståndsmedel, som nusker. På grund av alla flytande gränser mellanförvaltnings- och sakanslag blir vi litet till mansmanipulerade och utlämnade till SIDAs godtyckenär det t.ex. gäller att ta reda på biståndetsomfattning.