prot · GF0911 · 1991-10-16 00:00:00 — kvinnliga läkare ha lägre lön än sinamanliga kollegor? Nej, mina kära riksdagskollegor,nu är det att verkligen skapa rättvisa. Det ärrättvisa som vi kvinnor kräver och där densocialdemokratiska regeringen inte har kunnat visanågot resultat.Lösenordet för svensk ekonomi är i dagengagemang. Jag erkänner gärna att det här ärmycket förenklat. Men jag är övertygad om attmänniskor är villiga att ställa upp och att ge järnetom de får vara med och bestämma, taansvar och känna engagemang. Detta gäller såvälinom den privata sektorn som inom den offentligasektor.Valfrihet är ett annat ord som är oerhört viktigt idagens politik och som också skapar engagemang.Inom familjepolitiken lägger regeringen nu framförslag som bygger på ökad valfrihet. Jag kandefinitivt inte hålla med när honsäger att det här kommer att innebära hinder förkvinnorna. Det stelbenta systemet somsocialdemokraterna har förordat blir inte längreallenarådande. Vi skall naturligtvis ha kvarkommunala dagisplatser, men det finns ocksåmånga andra lösningar. Statsbidrag skall utgå tillalla former av barnomsorg. Detta ger inte minstkvinnorna ökade möjligheter att få vardagen attfungera. Ett vårdnadsbidrag kommer att införas.Det är ett rättvisekrav, inte minst gentemotkvinnorna. Föräldrarna får sedan välja hur deanvänder vårdnadsbidraget. Vi får då ett ökatengagemang och en ökad helhet där både barn ochföräldrar skall vara med och se till att arbetslivetanpassas på bästa möjliga sätt.Det är nu angeläget att stimulera ekonomioch skapa tillväxt, inte minst i de små ochmedelstora företagen. måstekonkurrensbefrämjande skatter sänkas. Samtidigtmåste satsningar göras på en utbyggd infrastruktur.Detta måste göras i min kommun, där vi har ettföretagande som har varit mycketframgångsrikt. Detta måste vi göra för helaGävleborg och därmed för hela , för att viskall kunna konstatera att hela skall leva.Samhället måste nu ta sitt ansvar, och det måste skesnabbt. Varje ledamot i denna kammare måste tasitt ansvar.Anf. 32 () replik:Herr talman! Jag vet inte om man längre behövervara så orolig för vårdnadsbidragets effekter medtanke på att det än en gång har försports i debattenatt det skall uppskjutas. Ni hade på er förragången, och då genomfördes det inte. Jag hoppasatt det blir likadant den här gången.Karin , vi är helt överens om att kvinnoraldrig får bli en arbetskraftsreserv. Självfallet gällermålet lika lön för lika arbete. Men tror verkligenKarin att det skall kunna bli bättre när honnu skall samarbeta med , folkpartietoch kds? Eller är lösningen att en borgerlig regeringskall gå in och påverka lönebildningen?Anf. 33 () replik:Herr talman! Först kan jag konstatera att LisbetCalner erkände att den socialdemokratiskapolitiken har misslyckats. Hon frågade om vi nutror att lönepolitiken skall bli bättre under dekommande åren. Med detta har hon sagt att deninte har varit bra somsocialdemokraterna har innehaftregeringsansvaret.Jag vill fråga om hon håller med LO-kvinnorna om att det nu får vara nog och i och meddetta anser att den socialdemokratiskalönepolitiken har misslyckats urjämställdhetssynpunkt.En utbyggd familjepolitik där vi stimulerar rättvisaoch valfrihet är en styrka. Det måste ge bättremöjligheter för kvinnorna. Kvinnorna vill självavara med och bestämma hur de vill ha vardagenupplagd. En föräldraförsäkring utgör naturligtvisen grund, och den skall vi ha kvar. Därutöverkommer vårdnadsbidraget som en möjlighet tillökad valfrihet. Det här skall vi kämpa för.I regeringsförklaringen talas om två steg. Det förstasteget är en utvidgning av statsbidraget, och detandra steget är ett införande av ett vårdnadsbidrag.Det ger ökade möjligheter för kvinnorna.Anf. 34 () replik:Herr talman! Nej, jag har inte sagt attsocialdemokraterna har misslyckats med sinpolitik. Men såsom det bevingade ordet säger harvi inte nått ända fram. Det har tyvärr inte blivittillräckligt bra för kvinnorna. Det är därförnödvändigt att det nu förs en ekonomisk politik iSverige som främjar jämställdhet och som gerkvinnorna möjligheter att få ett arbete och en egenförsörjning.Jag vill påminna om den friaförhandlingsrätten. Jag håller med LO-kvinnornaom att kvinnorna inte har det tillräckligt bra i dag.Men jag tycker att det är mycket viktigt att erinraom den fria förhandlingsrätten i Sverige.Anf. 35 ():Herr talman! Även i den här kammaren harstatsråden sin plats i rummet längst nere till högersett från talarstolen. Så har det varit i tidigarekammare. Där har de suttit sidavid sida, längst fram, statsministern och vid hanssida finansministern. Så satt och ,och och och . skall man ha ögonen med sig, fördå kan plötsligt en bild säga mer än tusen ord.Häromdagen hade vi en debatt omregeringsdeklarationen, och då hände någotdramatiskt. Först kom statsministern, men hantvekade . efter kom socialministern,biståndsministern och miljöministern. De dröjde,men så slog de sig ner. Först satte sig statsministerndär statsministern skall sitta, sedan satte sigsocialministern där finansministrar brukar sitta,och bakom i ring slog sig två andra utgiftsministrarner, en biståndsminister och en miljöminister.Ibland kan en bild berätta mer än tusen ord. Varförhar de suttit ihop ? Jo, därför att det mellanen statsminister och en finansminister måste finnasett styrkebälte, en axel, ett samförstånd, ett närasamarbete för att landet skall få en fast och stadigledning.Men var det så att finansministern inte fick sittadär. Hon fick sitta någon annanstans. När jag såg henne hade honförstått vinken. Hon satte sig inte påfinansministerns plats. Hon var utcentrifugerad.Det här oroar. Det oroar på många sätt. Det är intebara det att grupperingen redan är klar och att densom skall bära ansvaret för det tyngsta och på sittsätt viktigaste av alla ämbeten, finansministern, ärutanför. Vi såg det i regeringsförklaringen; dendyraste gemensamma nämnaren, pengarna,tickade. Vi ser det i smattret från allaskattesänkningsförslag; någon hade räknat dem tilltolv . Också den gången kom de frånett annat rum än finansministerns rum --utgiftslöftena från alla grabbarna medspenderbyxorna. Vidare kan man nämna allt somär ouppklarat i regeringsdeklarationen och somalltid innebär att det kostar pengar . Tro mig!Jag har som tjänsteman tidigare föredragit ettoändligt antal förslag till statsutgifter som haft singrund i oklarheter.Det finns en oro över allt detta som svävar, övertalet om att företag, skog och industrier skall säljasut. Oron sprider sig i bygderna, den sprider sig i detlän som har givit mig förtroendet att stå här,. Man frågar sig där: Vad är allt detta? Tilldet senare skall vi på den socialdemokratiskadalabänken återkomma ganska snart.Finansministern är inte här, men kanske hör honoss i sin radioapparat -- vad vet jag? Jag skulle viljasäga till henne: De skjuter just nu sönder ochsamman din budget, och du får inte ens sitta på dinstol. Du kan inte finna dig i detta. Allt detta tillåterdu ske, fru finansminister, innanbudgetberedningen har börjat. Det är just nu dinatjänstemän börjar föredra den statsbudget som duskall försvara inför denna riksdag så småningom.Jag uppmanar dig: Få tyst på pojkarna medspenderbyxorna, i varje fall till dess att du själv harfått avsluta din budgetberedning. Eller var det så att det var detta somvar rivstarten, att grabbarna som sitter på skatternarusar runt och lovar skattesänkningar eller attgrabbarna som sitter på statsutgifterna rusar runtoch lovar nya utgifter? Och hemma sitter du, frufinansminister, och vrider dina händer.Det är i detta läge och i denna anda som min kamratAllan och jag har tagit till orda i enartikel i . Vi är oroliga, uppriktigtoroliga. Vi har båda erfarenheter från det ämbetesom du upprätthåller, fru finansminister. Vi villinte att finanspolitikens position skall försvagas.Om den nu försvagas i regeringen, vilket den gör,måste i större utsträckning än tidigare tasitt ansvar för finanspolitiken, och då i första handinom ramen för finansutskottets arbete. Om vi intefår en stark finanspolitik är det nämligen alltidsamma människor som får betala, vanligt folk. Detlärde vi oss av en av dem som satt på rätt stol,. Sist fick de också betala. Åren1976--1982 fick de betala en månadslön om året.För det första: Stärk finansutskottets ställning.För det andra: Stärk riksdagsrevisorernas ställningså att de får ett ökat inflytande i granskningen avregeringens effektivitet som stöd förfinansministern.Tillåt mig, herr talman, att till dess få avslutaalla mina anföranden från denna talarstol medsamma ord: Herr talman! För övrigt anser jag attfinansutskottets ställning skall stärkas.Anf. 36 ():Herr talman! En av marknadsekonominsgrundläggande principer är konkurrens på likavillkor. Enligt regeringsdeklarationen skall denborgerliga regeringen bryta denna princip på en radpunkter. Här är några exempel.Avkastningen på kapital skall beskattas lindrigareän avkastningen på arbete. Är anledningen attregeringen misstror marknadens förmåga att rättprissätta kapital resp. arbetsinsatser iproduktionen? Eller är anledningen att regeringengillar kapitalägare mer än löntagare?Ersättning till löntagare i form av vinstandelar skallslippa den löneskatt som utgår på ersättning i formav lön. Är anledningen att regeringen misstrormarknadens förmåga att göra en optimal avvägningmellan olika ersättningsformer? Eller äranledningen att man gillar privatanställda mer änoffentliganställda eller högavlönade tjänstemänmer än lågavlönade?Redan i dag är enmansföretaget skattemässigtgynnat jämfört med löntagare. Det medför attmånga löntagare inom t.ex. byggnads-, skogsbruks-och tjänstenäringarna valt att övergå till att bliegenföretagare. Anledningen är inte den att det ärsamhällsekonomiskt rationellt utan enbart att detär skattemässigt gynnat.På marknaden skapas därför ekonomisktorationella lösningar.Regeringen tänker på flera punkter förstora dessaskillnader. Är anledningen att regeringen anser attmarknaden prissätter företagarnas insatser alldelesför lågt? Eller är anledningen att regeringen gillarföretagare mer än löntagare och lyckasförsvåra situationen för de fackligaorganisationerna?Ett annat exempel rör regeringens planer på attskattebelägga fackföreningsavgifterna. Blir det likabehandling för avgifter till SAF, ,, Näringslivets fond, LRF,och alla andra intresse-och samarbetsorganisationer på företagssidan?Eller kommer regeringen även här att visa sittförakt för löntagare och sin motvilja mot fackligaorganisationer och visa att det går utmärkt att brytamarknadsekonomins grundprinciper bara detgynnar de rika och företagen?Jag skulle förutom det jag nu har sagt vilja ta ettalldeles konkret exempel från det vardagliga livetför en lågavlönad arbetare.Inom Hotell- och restauranganställdas förbund ärdet av medlemmarna, eller ca 17 000personer, som tjänar . i månadenbrutto -- i de allra flesta fall genom heltidsarbete. Vivet vad dessa människor betalar i skatt, resor,fackföreningsavgift och allt annat. tänkertydligen den borgerliga regeringen försämra derasvillkor alldeles väsentligt.Enligt de uppgifter vi har skall man alltså ta bortskattereduktionen för fackföreningsavgifter. Det ärdet första. Det andra är att egenavgiften tillarbetslöshetskassan skall höjas om.En person med inkomst . ,som jag nämnt, har en avgift till A-kassanpå . , och blir det troligen30--. med det hittillsvarande systemet. Om detnu inte läggs fram förslag om en sexdubbling, vilketfolkpartiet tidigare haft som mål, förstår ju var ochen att även en mindre höjning av avgiften är enekonomisk katastrof för vederbörande.Lägg därtill införandet av karensdagar, som dettydligen, efter vad vi har förstått , kommer attläggas fram förslag om . Även dettadrabbar ofantligt hårt, och dessutom sadefinansministern i ett TV-inslag litetironiskt att folk på så sätt ju också blir friskare. Hurkan man bara i en så ansvarsfull position, som enfinansminister ändå har, uttrycka sig så cyniskt omfolk som är sjuka?Hur tror regeringen att det skall gå att överleva påen låg inkomst med de direkta försämringar avekonomin som man tydligen tänkergenomföra? Hur skall vanliga låginkomsttagarekunna existera?Lägg därtill att man tydligen skall släpa sig tilljobbet hur sjuk man än är, därför att man heltenkelt inte har råd med det inkomstbortfall somannars blir följden. Bara den försämring som redanskett i sjukförsäkringen är ett mycket stort problemför en lågavlönad.Det framstår dessutom som närmast ironiskt att fåhöra finansministern uttala att var och en skallkunna spara ihop en årslön. Tanken är naturligtvisgod, men praktiskt ogenomförbar för väldigtmånga människor -- allra helst med de försämringarför löntagarna som den nu sittande regeringenuppenbarligen tänker genomföra snabbt.Jag tycker att detta tyder på en direktkrigsförklaring av regeringen mot landetslöntagare.I detta anförande instämde ().Anf. 37 ():Herr talman! Ärade ledamöter, som ärnärvarande! är det inte. Han kanskeär på någon TV-inspelning -- vad vet jag.Den politiska dagordningen ändras från dag tilldag. I den valrörelse som vi alla här hargenomfört var det två ord som inte gick att förafram. Det ena ordet var skatter. Det andra ordetvar offentlig sektor. De kunde inte användas omman inte sade sänkta skatter eller bantad offentligsektor. Då kunde man nämna dem.Några veckor före valdagen besökte jag engruppbostad för förståndshandikappadenågonstans i vårt land. I den här gruppbostadenbodde fyra personer mellan några och 20 och någraoch . Fem personer var anställda där. En avdem som bodde i gruppbostaden var en kvinna . Hon hade ett stort intresse och det var,som hon uttryckte det, att komma ut på dans. Honvar gravt handikappad och kunde inte åka ut själv.Personalen vid denna gruppbostad hade i detvardagliga arbetet löst detta på så sätt, att en av deanställda åkte med '''' ut på dans. Det varfullständigt vardagligt.Jag blev varm i hjärtat när man berättade om detta.Jag lovar att det lyste ur ögonen på den somberättade det för mig.Detta, mina vänner, är offentlig sektor. Det är dettavi betalar med våra skattepengar. Det tycker jag ärbra att vi gör.Besök nr 2 gjordes på ett annat ställe i vårt land.Den här gången var det ett företag iträindustribranschen som välkomnade mig. Jag ficktillfälle att lyssna till de anställda. De berättade omatt man hade lyckats förbättra arbetsmiljön ganskaväsentligt , för man hade fått bidragfrån arbetslivsfonden.Chefen på företaget, verkställande direktören,talade helt oprovocerad -- jag tog inte upp det -- omför mig att han hade räknat på vad borttagandet avförmögenhetsskatten på arbetande kapital skulleinnebära för hans företag. Det var någratusenlappar, sade han.I samma andetag berättade han att man hade gjortstora investeringar i det här företaget. Dels hademan vinstmedel som man kunde använda, delshade man lånat pengar. Han tackade inte nej till sänkte förmögenhetsskatten på arbetandekapital. Det gav några tusenlappar. Men detviktiga, sade han till mig -- efter att ha gjortdeklarationen ''du skall veta att jag är politiskmeningsmotståndare till dig, men rätt skall vararätt'' -- är att den politik som ni har fört, och somhar lett till att räntan har gått ned med treprocentenheter , betyder för oss i det här företaget. Jagtycker att det är bra att ni har lyckats göra på detsättet. Som sagt var deklarerade han mycket öppetför mig, tittade mig i ögonen och sade: ''Jag ärpolitisk meningsmotståndare till dig, men rätt skallvara rätt. ''Den tredje händelsen inträffade för ett drygt årsedan då jag var i . På ett ställe träffadejag en man som var förlamad från axlarna ochnedåt. Han kunde röra litet grand på fingrarna.Med dem skötte han sin elektriska rullstol. Hanberättade att han för nu hade varit utemed sin fru och sina två små barn och badat. Hanhade dykt i för honom okänt vatten. Där låg ensten. Han hade brutit nacken och blivit förlamad.När han vaknade upp ur sin medvetslöshet pålasarettet var hans hustru hos honom. Tillsammansbestämde de, som han uttryckte det, att han skullekomma tillbaka. Vad gör man då? Jo, det blevflerårig rehabilitering med sjukvårdens hjälp. Inästan alla andra länder hade den här mannen ibästa fall blivit vårdad av sin familj. Det troligahade varit att han hade hamnat undanskymd pånågot vårdhem.Med väldig glädje, och inte så litet stolthet,berättade den här mannen för mig att han nu vartillbaka i sitt gamla arbete. Vet du vad jag gör,frågade han. Jag är slöjdlärare. Någradisciplinproblem det har jag inte, det skall du veta,sade han med glimten i ögat.Det är detta, mina vänner, som är offentlig sektor.Det är detta vi använder våra skattepengar till. Dettycker jag är bra.Med denna infallsvinkel kan man tala om skatteroch offentlig sektor, utan att säga sänkta skatter ochbantad offentlig sektor. Och det, herr talman,menar jag är viktigt för verksamheten, för demänniskor som behöver den och för de människorsom arbetar inom den. Det är därför som jag harvelat tala om detta.För övrigt instämmer jag i förslag:Stärk finansutskottets ställning!SkattepolitikAnf. 38 ():Herr talman! Det går naturligtvis inte att på sexminuter i detalj granska den borgerligaregeringsförklaringen på skatteområdet.Det finns emellertid anledning att något uppehållasig vid och fullständigtexempellösa kovändning i momsfrågan. Före valetslog och med storteftertryck fast att någon sänkning av momsen påmat kunde det inte bli tal om. I stället skulle mansänka momsen över hela fältet. Att, som man sade,höja momsen generellt var uteslutet och heltförkastligt. Vi socialdemokrater stämplades -- närvi föreslog moms på mat och en 25-procentiggenerell momssats -- som en samling lumpnasvikare. Man gick t.o.m. så långt att man krävdeErik avgång. Vem är det nu som ärsvikare? Hur ser på sin egen framtidi regeringen, när han nu biter huvudet av skammengenom att sänka momsen på mat och ''höja'' dengenerella momssatsen -- det som före valet var enfullständigt förkastlig politik?Vi var över huvud taget ganska många som förevalet efterlyste besked om hur en borgerligskattepolitik skulle komma att se ut. Vi fick ingasvar.Nu, efter valet, får vi en del viktigabesked. Skattereformen nämns över huvud tagetinte i regeringsförklaringen. Däremot sägs detuttryckligen ifrån, att ''den genomförda sänkningenav den statliga inkomstbeskattningen ligger fast''.Underförstått: Allt annat i skattereformen kanmycket väl rivas upp.När det gäller kapitalbeskattningen sägs det rent utatt en generell sänkning av kapitalbeskattningenkommer att vara nödvändig. Exempel påkapitalskatter som kan sänkas direkt ges också.Förmögenhetsskatten på arbetande kapital skallavskaffas redan fr.o.m. . skallförmögenhetsskatten helt avskaffas.Arvsbeskattningen skall lindras.Omsättningsskatten på aktier skall avskaffas. Desociala avgifterna på individuella vinstandelar iföretag skall tas bort. Den allmänna löneavgiftenskall slopas osv. Det är alltså fråga om mycketomfattande skatteförmåner för kapitalägare,företagare och höginkomsttagare.Av detta kan vi lära oss mycket. Det är främst tresaker som jag skulle vilja peka på i detsammanhanget.För det första: Det var den mycket kraftigaskärpningen av kapitalbeskattningen som gjordeatt vi socialdemokrater kunde accepteraskattereformens sänkta marginalskatter. Detfaktum att denna kapitalbeskattning nu lindraskraftigt gör att hela skattesystemet får enfördelningspolitisk slagsida som visocialdemokrater naturligtvis inte kan acceptera.För det andra: En förmånligare behandling av vissatyper av inkomster gör återigen skattesystemetasymmetriskt. Och det i sin tur leder oss in i densystematiska och avancerade skatteplaneringensträsk. Trixande och fiffel kommer åter att löna sig --till glädje framför allt för kapitalägare ochhöginkomsttagare.För det tredje: Det är och centerpartietsom har kapitulerat för högern. Folkpartietförödmjukas genom att man nu måste vara med omatt riva upp sin mödosamt hopsnickradeskattereform. Är det möjligen därför som det intefinns någon folkpartist anmäld till skattedebatten?Centerpartiet kan inte -- som man trott sigkunna göra -- på ett trovärdigt sätt angripa osssocialdemokrater från vänster. angriper man ossfrån höger så att det knakar om det.Det är alltså käcka och tydliga signaler när detgäller skattesänkningar i den borgerligaregeringens deklaration. När man kommer tillfrågan om hur skattesänkningskalaset skall betalas,tycks det däremot vara slut med käckheten. Dekonkreta finansieringsförslagen lyser med sinfrånvaro. Det är nog ingen dålig gissning att vi härhar att se fram emot ett antal attacker påvälfärdssystemet, som naturligtvis kommer attkännas in i märgen på de löntagare som inte fickvara med i den borgerliga skattefesten förkapitalägare och höginkomsttagare.En ännu obehagligare tanke är att man inte orkarmed den nödvändiga finansieringen av sina förslag.Det skulle oundvikligen leda till ett växandebudgetunderskott med allt vad det kan dra med sig.Jag skall falla för frestelsen och här citera enperson, som de borgerliga under valrörelsen oftaåberopade som en stor auktoritet. Så här skrevKjell-Olof i en krönika i den16 juli :''Jag tycker att socialdemokratin gör klokt i att intelova sänkta skatter. Det är möjligt att man därmedmissar chansen att framställa sig som partiet somvet hur man ger 'en ny start'. Men manriskerar å andra sidan inte att prata sig själv ochlandet in i en ny statsfinansiell kris, som säkerligenskulle bli det allvarligaste hotet både mot tillväxtenoch mot valfärdsstaten. ''Just det, bättre kan det inte sägas.Anf. 39 ():Herr talman! Det finns möjligen sådant som talarför att den nyvalda första skattedebattblir något avvaktande och artig. Men jag tror attdeltagarna vare sig det gäller regering elleropposition mycket snart kommer att finna sina nyaroller. Och jag ser fram mot korrekta men i sakhårda debatter.Herr talman! Även om jag är kritisk till ministärenBildt, vill jag ge den ett erkännande. Det gällervalet av biträdande finansminister/skatteminister. IBo Lundgren har regeringen fått en i sakfrågankunnig företrädare.Men, herr talman, även om statsrådet säkert räcker till, är det inte troligtatt den moderata kompassen leder till en kurs somgagnar Sverige.Jag talar om nya roller, men för ärsituationen inte lika förändrad som för andradebattdeltagare. Vi var redan före valet kritiska tillden förda skattepolitiken. Och vänsterpartietkommer med en sannolikhet mer än gränsande tillvisshet att stå i en än tydligare opposition till dennya regeringens skattepolitik.I det nya politiska läget kanske vi kan få ensituation, där det blir tydligt för väljarna varskillnaden går mellan höger och vänster iskattepolitiken. Men vänsteroppositionens roll ärinte bara att verka som en bromsare eller nej-sägare. Den bästa oppositionspolitiken drivsgenom att man redovisar egna alternativ, och detkommer vi att prioritera.Att det lönar sig att driva sakfrågor visar ocksåregeringsdeklarationen. Där kan jag till min glädjekonstatera att alla partier nu har anslutit sig tillvänsterpartiets linje i matmomsfrågan. Först var viensamma, men sedan följde och kds. Jagtrodde nog att socialdemokraterna tillsist skulle ansluta sig. Men, herr talman, att detskulle bli en moderat skatteminister som fårexpediera vänsterns matmomskrav trodde jaguppriktigt sagt aldrig skulle kunna ske. Så visst gårdet att få gehör också från oppositionen, även omdet tar tid.Vår talartid är hårt uppmätt, och jag kan därför interedovisa vänsterns skattealternativ annat änprincipiellt. Våra huvudpoänger är följande:Skatterna skall finansiera de offentliga utgifterna.Det är utgiftstrycket som skall bestämmaskatteuttaget, inte tvärtom. Skatterna skallutjämna skillnader i inkomst och förmögenhet.Skattesystemet skall vara rakt och enkelt. Det skallfrämja en uthållig tillväxt, i balans medmiljökraven.Därför lovar vi inga snabba skattesänkningar. Vivill fördela om i skatteuttaget för att tillgodose bådefördelningskrav och tillväxtkrav. I vårt förrabudgetalternativ såg vi det som nödvändigt att ökaskatteuttaget gentemot budgetpropositionen. Detvar raka motsatsen till den skattepopulism somandra partier driver.