prot · GF0935 · 1991-11-29 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1991/92:35Fredagen den 29 novemberKl. 9.001 § Svar på interpellation 1991/92:28 om KlosterSpeedsteel ABAnf. 1 Näringsminister ():Herr talman! har frågat mig omdet är regeringens avsikt att sakligt pröva detfranska företaget förvärv av KlosterSpeedsteel och därvid eftersträva bästa möjligaförutsättningar för Kloster Speedsteel.Förvärvet är tillståndspliktigt enligt lagen(1982:617) om utländska förvärv av svenska företagm.m. Regeringen kommer, intill dess nämnda lagupphör att gälla, att pröva de ansökningar somingivits.Eramets ansökning om förvärvstillstånd bereds förnärvarande på . På den förstafrågan vill jag svara att ansökningen kommer attsakligt prövas av regeringen liksom övrigaansökningar om förvärvstillstånd som kommit in tilldepartementet.Vad gäller frågan om att eftersträva de bästamöjliga framtida förutsättningarna för KlosterSpeedsteel är jag inte beredd att kommentera detenskilda fallet. Generellt sett är det ledningens ochstyrelsens förmåga att leda och utveckla företagetoch de anställdas insatser som lägger grunden förett företags framtida förutsättningar. Detankommer också på ägaren att fatta beslut somenligt normala företagsekonomiska principertryggar företagets utveckling på bästa sätt.Den nya regeringens politik syftar till att skapa ettbättre näringslivsklimat och bättretillväxtförutsättningar, till gagn för såväl KlosterSpeedsteel som andra företag.Statens uppgift inom näringspolitiken är att angeramar och regelsystem för näringslivets verksamhetoch att bidra till att skapa betingelser för långsiktigtillväxt. Staten bör inte styra utvecklingen ienskilda företag. Goda förutsättningar förföretagen är, oberoende av utländskt eller svensktägande, av avgörande betydelse för att främjasysselsättningen och säkra välfärden.Anf. 2 ():Herr talman! Jag ber först att få tackanäringsministern för svaret på min interpellationom . Jag tycker dock attsvaret är något motsägelsefullt.Inledningsvis säger näringsministern att ansökankommer att prövas på ett sakligt sätt, och det tordeinnebära att prövningen skall ske enligt lag ochutbildad praxis. Men huvuddelen av svaret är enbeskrivning av gällande 1700-talsdoktrin, som gårut på att regeringen skall lägga sig i så litet sommöjligt i företagens sätt att fungera. Hur rimmardet med att prövningen enligt lagen (1982:617)faktiskt förutsätter att regeringen lägger sig i ochhar synpunkter?Kloster Speedsteel är världsledande isnabbstålsbranschen, och det är ett lönsamtföretag. Företaget har sin verksamhet förlagd tillsmå orter, som är helt beroende av dearbetstillfällen som Kloster Speedsteel ger.Jan Stenbäck, som äger företaget genom ,har valt att överge det för att få loss pengar så atthan kan bli svensk TV-kung. För att nå sitt målsäljer han företaget till det franska statliga företagetEramet. Precis som många statliga svenska företaghar Eramet bra lönsamhet och god likviditet, vilketsjälvfallet är ett starkt skäl för att fullfölja affären.Så är inte fallet med den strukturellt bäste tänkbareköparen.Det finns emellertid också invändningar mot dennaaffär. Det Eramet-ägda snabbstålsföretagetCommentryenne tillverkar ungefär sammaprodukter som Kloster Speedssteel. Man kommersjälvfallet att samordna produktionen i detvå företagen, vilket i sämsta fall kan innebära storaförändringar och förlust av arbetstillfällen iLångshyttan, eller i Söderfors.Därför är det mycket viktigt att Eramet görutfästelser inför köpet som skapar bästa möjligaförutsättningar för Kloster Speedsteels framtid.Därför frågar jag näringsministern om han ärberedd att medverka till att Kloster Speedsteeläven får fungera som ett självständigtföretag även om man samordnar produktionen medCommentryenne. Är näringsministern vidareberedd att medverka till att Kloster Speedsteel inteblir köpt för sina egna pengar och att vinstuttag iframtiden inte sätts före investeringar? Det ärockså viktigt att Metall och tjänstemannafacken fårrimliga möjligheter till insyn och påverkan i den nyaföretagskonstellationen. Dessutom är det viktigt attEramet och Kloster Speedsteel träffar avtal omSöderfors Powder och om tillgång till Böhler-Uddeholms säljorganisation.Som jag ser det är det av nationellt intresse att detvärldsledande snabbstålsföretaget ligger i Sverige.Framför allt måste det vara regeringens skyldighetatt på bästa möjliga sätt ta till vara de berördamänniskornas möjligheter till arbete och trygghet.Därför hoppas jag verkligen att näringsministerntar sitt ansvar, trots att det kan kännas litetideologiskt motbjudande.Anf. 3 ():Herr talman! i stålbranschen känner jagatt två saker måste föras fram i den härinterpellationsdebatten. Den första är att vi måstekomma ihåg att svensk stålindustri på 1970-taletgenomgick en ordentlig strukturrationalisering påett sätt som, vill jag påstå, saknar motstycke påandra håll i världen. Denna strukturrationalisering,som skedde med statens hjälp och goda minne har,såvitt jag förstår, varit ett föredöme för övrigaEuropa. Vi fick ett antal stålverk där varje verk varskräddarsytt för en specialitet. Produktionsmässigtoch kvalitetsmässigt har företagen varitframgångsrika. Det gäller inte minst KlosterSpeedsteel.Kloster Speedsteel är det enda stålverk iSverige som producerar snabbstål. Vi måste därförta i beaktande vad i länpåpekar, nämligen vikten av att se företaget som etts.k. Trots att avrustning nu pågår, så harsnabbstål ändå en strategisk betydelse.Produktionsbortfallet från Kloster Speedsteel kaninte så lätt ersättas, eftersom företaget ärvärldsledande i sin bransch.En annan aspekt, som jag tycker är värld att ta fastapå, är att de svenska stålverken, trots singenomgångna strukturrationalisering ocheffektivisering, har svårt att stanna kvar ochöverleva i svensk ägo. Det är kanske inte det viktigavem som står som ägare, men det finns fall där desvenska stålverkens konkurrenter fungerar medhjälp av direkta eller indirekta statssubventioner.Även om det inte direkt är fallet i affärenSpeedsteel-Eramet, så är det värt att påpeka. Vikan, menar jag, ta lärdom från stålindustrin.Strukturrationaliseringar och effektiviseringar i allära, men de är inte alltid lösningen på industrinsproblem. Konkurrensen sker ju på likavillkor. Det kan då tyvärr också hända att den bästeoch mest effektive får lägga sig. Det är något att tafasta på nu när svensk industri genomgår en nystrukturomvandling på samma sätt somstålindustrin gjorde på 1970-talet.Det regeringen nu gör tycker jag är riktigt -- en godframförhållning -- men det är också viktigt attsamtidigt komma ihåg att de företag som måste utpå exportmarknaden inte alltid möter konkurrenspå lika villkor.Herr talman! Låt mig tala i klartext. Hur stor ärrisken, näringsministern, för att vi som ärduktiga och tar vårt ansvar för att få effektiva ochlönsamma företag, av konkurrens- ochsysselsättningsskäl får se dessa uppköpta avutländska ''statssubventionerade'' företag?Anf. 4 Näringsminister ():Herr talman! Det ligger ingen motsättning i svaretsom sådant. Vi kommer att följa gällande lag. Mensom vet har vi framlagt ett förslagtill om att upphäva den nämnda lagen.Vår principiella uppfattning är att den har spelat utsin roll. Det tycker jag att erfarenheterna har visat.Regeringen har inte varit särskilt framgångsrik närden har ställt krav på utländska förvärvare avsvenska företag. Vi kommer emellertid att göra enprövning enligt gällande lag, och fram till dessprövningen och beredningen är klar idepartementet kan jag av förklarliga skäl inte gå inpå den enskilda affären. Det skulle bryta motgällande praxis att göra det.Rent allmänt kan jag säga, precis som jag gjorde imitt interpellationssvar, att man inte kan ställastörre krav på ett utländskt företag som går in i enbransch än man kan ställa på motsvarande svenskaföretag eller på något annat företag som görföretagsförvärv. Somliga tror kanske att det finnsnågon typ av övervinster eller överkapacitet somgör att dessa företag har förutsättningar att bäraandra samhällsintressen än vad konkurrenternagör, men så är nästan aldrig fallet. Det skulleförmodligen förhindra många riktiga ochstrukturellt framgångsrika affärer. Självfallet är detde enskilda företagens egen utvecklingskraft,förmåga till omvandling och möjligheter att varakonkurrenskraftiga enheter som avgör om de skallkunna överleva och expandera. Det är alltsårationaliteten och konkurrenskraften som äravgörande. Det är också sådana frågor som den härregeringen ägnar utomordentligt stor del av sin tidåt i syfte att stärka den svenska industrin och stegvista ur den nuvarande ekonomiskasituationen.Den doktrin som talar om, dvs.att staten inte skall lägga sig i enskildaföretagsaffärer, må i sina grundvalar komma från1700-talet. Men det är trots allt den doktrinen somi praktiken har lett fram till hela västvärldensvälstånd och som i land efter land alltmeranammas. Den har varit utomordentligtframgångsrik. Företagen skall själva få fattabesluten. Det är de som har den bästa kompetensenatt göra det.Jag håller självklart med om att svensk industriskall arbeta på lika villkor som utländsk. I vårtarbete i gör vi utomordentligtstora ansträngningar för att få bort alla typer avolika stödformer till enskilda företag.Industristödspolitik är inte framgångsrik i vare sigSverige eller utomlands. Den är inte heller bra förkonkurrensen, utan denna skall ske på lika villkor.I regeringen prövar vi exempelvisenergiprissättningen i för att se till attsvensk industri får samma villkor som utländskindustri när det gäller att konkurrera om framtidainvesteringar och därmed kunna blikonkurrenskraftig på respektive marknader.Anf. 5 ():Herr talman! Det är i detta fall inte fråga om attställa högre krav på Eramet som ägare än på andraföretag. Men det finns ett klart intresse av att densvenska enheten, Kloster Speedsteel, fårförutsättningar att fungera som ett självständigtföretag och inte blir dränerat på pengar.Näringsministern säger att konkurrensförmågan äravgörande för företagens överlevnad. Ja, det ärden. Men då måste företagen också ges möjligheteratt agera självständigt och på basis av egnakvalifikationer. Det anser jag vara oerhört viktigt idetta fall.Vad gäller frågor om marknadsekonomi och 1700-talsdoktriner vill jag säga att det ändå är en vissskillnad på en marknadsekonomi och laisser faire-politik. Det tycker jag faktiskt att en del avregeringspolitiken bär spår av i dagens läge.Näringsministern! Är de fyra krav som jag anserviktiga och vill få uppfyllda på något sätt orimliga?Jag förstår att näringsministern är förhindrad att iförväg göra några utfästelser här i kammaren. Detvore dock intressant att få ett generellt omdömefrån honom om dessa krav.Anf. 6 Näringsminister ():Herr talman! Som tidigare nämnts är jagförhindrad att kommentera det enskilda fallet. Jagtycker att egentligen själv harsvarat på sin fråga i och med att han inte ansåg attdet skulle ställas högre krav på ett utländsktförvärvande företag än på motsvarande svenskaföretag.2 § Svar på interpellation 1991/92:26 omkontraktsvårdAnf. 7 Justitieminister ():Herr talman! har frågat migvilka kriterier som bör gälla för att hem förmissbrukare skall få ta emot dömda och vad jagavser att göra för att hindra att s.k. kontraktsvårdinte bara blir en snabb väg till frihet förfängelsedömda personer. Frågan är föranledd av atten man, som dömts till s.k. kontraktsvård, harbegått nya brott efter att ha avvikitfrån ett behandlingshem. Av interpellationenframgår också att mannen har haft fleras.k. § 34-vistelser på olika behandlingshem enligtlagen om kriminalvård i anstalt hanavtjänade fängelsestraff.Möjligheten att döma till kontraktsvård infördesden . Kontraktsvård kan användassom en ersättning för fängelsestraff huvudsakligeni sådana fall då brottsligheten har sin grund ialkohol- eller narkotikamissbruk. Det är ocksåmöjligt att tillämpa samma ordning när något annatförhållande som påkallar vård eller behandling iväsentlig mån kan antas ha bidragit tillbrottsligheten. Kontraktsvård beslutas genom ens.k. kvalificerad föreskrift vid skyddstillsyn.Genom föreskriften skall den dömde åläggas attgenomgå behandling enligt en särskild och avdomstolen fastställd behandlingsplan. Om denplanerade behandlingen i avgörande grad harbidragit till att domstolen bestämt påföljden tillskyddstillsyn, skall i domslutet anges hur långtfängelsestraff som skulle ha dömts ut om fängelse istället hade valts som påföljd. Om den dömde intefullföljer behandlingen enligt planen kanskyddstillsynen ersättas av fängelse genom beslutav domstol.Av förarbetena till lagstiftningen om kontraktsvårdframgår bl.a. att alla former av missbrukarvård ochannan behandling skall kunna förekomma --alltifrån öppen poliklinisk behandling till vård islutna former. I det särskilda fallet skall denbehandlingsform väljas som svarar mot denmisstänktes vårdbehov.Vidare framgår att domstolen i sin bedömning skallväga den föreslagna behandlingen mot brottets artoch svårhet. Vid denna prövning måste domstolennaturligtvis beakta hur den föreslagnabehandlingen är utformad i fråga om vårdtid, regleroch behandlingsinnehåll. En kontraktsvård sombestår av exempelvis några månaders polikliniskbehandling med boende i eget hem torde kunnaförekomma endast vid relativt lindrig brottslighet.Däremot torde t.ex. en längre tids institutionsvårdmed efterföljande öppenvård kunna förekommaäven vid relativt grov brottslighet.I förarbetena framhålls dock att detta inte betyderatt vissa former av kontraktsvård bör väljas endastav allmänpreventiva skäl. Valet av vårdform skallgöras uteslutande med utgångspunkt ivårdbehovet, och visar det sig i något fall att dentänkta vårdformen är alltför kortvarig eller öppenför att kunna accepteras av domstolen med hänsyntill brottets beskaffenhet, får man avstå frånkontraktsvård.Så långt förarbetena. När det gäller tillämpningenkan man konstatera att ca 370 personer årligendömts till kontraktsvård sedan påföljdsvarianteninfördes. De alternativa fängelsestraffen har enspridning från en månad till och sex månadermed en övervikt för korta straff, dvs. straff påmellan en och . 1990 var strafftiden imedeltal fem och en halv månad.Vårdformerna varierar. För avkontraktsvårdsfallen består vården av vistelse ibehandlingshem. behandlas polikliniskt elleri strukturerade program i frivårdens regi. Flertaletav dem som får vård i öppna former är dömda förrattfylleri.En uppföljning som gjorts avkriminalvårdsstyrelsen visar att av dem somdömdes fr.o.m. den 1 januari 1988t.o.m. hade fullföljt sinbehandling och gått ur övervakningen vidundersökningstillfället . För pågickfortfarande övervakningen. För hadeskyddstillsynen undanröjts.Jag övergår nu till de s.k. § 34-placeringarna. Enligt34 § kriminalvårdslagen kan en intagen under vissaförutsättningar få vistas utanför anstalt underlängre tidsperioder om det sker irehabiliteringssyfte. Beslut om sådan vistelse fattasav övervakningsnämnden eller avkriminalvårdsnämnden. Förutsättningarna är attden intagne genom en sådan vistelse kan bli föremålför särskilda åtgärder som kan antas underlättahans anpassning i samhället och att det föreliggersärskilda skäl. Under /89påbörjades 901 s.k. § 34-placeringar. av dessa placeringar avbrötsföre frigivningsdagen.Enligt min mening finns det ingaskäl att frångå den ordning som gällt i frågaom vilka vårdformer som får användas förkontraktsvård och § 34-placeringar. Även ifortsättningen bör man kunna utnyttja de olikavårdformer som finns. En detaljreglering avformerna för vården i den riktning som BirgitHenriksson antyder, skulle leda till attpåföljdsvarianten inte kan tillämpas i många falldär den anses befogad och av allt att dömafungerar väl. Jag håller självfallet med BirgitHenriksson om att det inte är bra när kontraktsvårdoch § 34-placeringar misslyckas, men jag villsamtidigt erinra om att skyddstillsynen normaltundanröjs och ersätts med fängelse om den somdömts till kontraktsvård inte fullföljerbehandlingsplanen och att den som missköter en§ 34-placering återförs till fängelset.Slutligen vill jag nämna att kriminalvårdsstyrelsenhar fått i uppdrag att utvärdera tillämpningen avbåde kontraktsvården och § 34-vistelserna i desärskilda direktiven inför anslagsframställningenför budgetperioden /94--1995/96. Uppdragetskall redovisas i anslagsframställningen nästa år.Jag får då anledning att återkomma till frågan. Jagvill också nämna att det av regeringsförklaringenframgår att kontraktsvården skall utvecklas. Det ärytterligare en anledning för mig att återkomma tillfrågan.Anf. 8 ():Herr talman! Jag vill börja med att tackajustitieministern för svaret.Jag är tacksam över att få veta attkriminalvårdsstyrelsen har fått i uppdrag attutvärdera tillämpningen av såväl kontraktsvårdensom § 34-vistelserna. Det är nämligen itillämpningen av reglerna det brister -- det äralldeles uppenbart.Jag relaterar i min interpellation i första hand ettaktuellt fall, men tyvärr, fru justitieminister, är detlångt i från det enda. Det är inte ens det enda iVästmanland. Även där förekommer upprepademissbruk av § 34-placeringarna. Åtta gånger harmannen i det fall jag relaterar varit föremål fördenna kontraktsvård utan att över huvud taget blifri från sitt missbruk. Han har dessutom langat frånvårdenheten.Jag har varit i kontakt med bl.a. polismän i mitt län,och de är långt ifrån nöjda med sakernas tillstånd.Man har berättat om hur svårt det är att hållakontroll på dessa ''frigångare'' -- eller vad man skallkalla dem. De sitter ju på behandlingshem, som ärhelt utan personal efter och därefter helanatten till morgonen. Polisen får inte reda på varoch när de placeras. Bevisligen fortsätter många med sittmissbruk. I samband med att polis har genomsöktrum på behandlingshem efter avvikning o.d. har denämligen hittat narkotika. Detta, frujustitieminister, är icke adekvat vård i mina ögon.Vanliga människor, som upprepade gånger får läsaom sådana här fall i tidningarna, mister tilltron tillrättsskipningen. Det har t.ex. redovisats fall dåpersoner har ''snackat sig till'' kontraktsvård ochkunnat leva ett behagligt liv på ett öppetbehandlingshem som om ingenting har hänt för attsedan den göra något så att kontraktetbryts och de åter får krypa in i fängelset. Dessapersoner har då haft en ganska behaglig''fängelseperiod'' utan alltför stora störningar i denpersonliga livsstilen, och de har definitivt inte slutatmissbruka droger.Herr talman! Jag anser, liksom justitieministern, attdet borde gå att bygga ut kontraktsvården. Men dåmåste uppföljningen vara mycket effektivare ochutvärdering och kontroll betydligt tuffare. Manmåste t.ex. finna sig i att lämna urinprov ellerblodprov, man måste kunna kontrolleras. Att det,som , t.o.m. kan handlas med narkotika frånöppna behandlingshem är något som måstestoppas.Justitieministern nämner i sitt svar att av demsom fått § 34-placeringar fått skyddstillsynenundanröjd. Men från initierat håll berättar man omhur smarta många är och hur detta har satts isystem -- jag talade ju om hur personer ser tillatt få en fängelsevecka . Manmåste därför göra något åt sakläget.Bl.a. borde det vara omöjligt att gång på gång pågång kunna få denna form av kontraktsvård utan förändrar sitt beteende det minsta.I gårdagens skriver förrerikspolischefen en lång artikelunder rubriken ''Regeringen måste ta krafttag motknarket''. Han pekar bl.a. på att det nu finns fleraundersökningar och översikter -- från polis, tull ochsocialvård -- samt uppgifter från beslag som klartvisar att missbruket är allvarligt. Jag delar uppfattning att det är nödvändigt attsnabbt se över både behandlingslagstiftningen ochpraxis. Man måste även ha en lagstiftning som gördet möjligt att mer effektivt återföra missbrukaretill varaktig drogfrihet.Opinionen tar klart avstånd från narkotika. Trotsdetta har den förra regeringen gjort mycket litet föratt stoppa missbruket. Man har gått ut med slogans,men man har inte företagit några förändringar iverklig mening.Jag vill därför fråga justitieministern: Vad ämnarjustitieministern vidta för åtgärder för att förhindrauppenbart missbruk av kontraktsvårdsmöjlighetenoch för att det skall bli möjligt att kontrollera attdrogfrihetsmålet -- löftet -- verkligen efterlevs?Anf. 9 (nyd):Herr talman! Sedan den 1januari 1988 finns möjligheter att dömamissbrukare och andra till kontraksvård. NyDemokrati vill ha en ordentlig översyn avkontraktsvården, och vi vill ha reda på vilka resultatsom uppnåtts. Vi vill ha verkliga vårdprogram, somden dömde förbinder sig att följa. Vi ser gärna har en form av avtal, liknande civilrättsligaavtal.För att vården skall kunna fylla sin funktion krävsatt kriminalvården och socialvården förmår ge dendömde en adekvat vård. Det finns brister som ledertill återfall, och det vill vi motverka genom en änmer aktiv kriminalpolitik.Därför vill jag fråga, fru justitieminister, om detfinns en vilja att förändra och göra en ordentligöversyn av kontraktsvården.Anf. 10 (nyd):Herr talman! Då det gäller behandlingshem ochvård av narkomaner finns det mycket enklametoder för att medicinskt kontrollera vem som harett behandlingsschema. Tyvärr har dessa metoderinte kunnat implementeras, av olika skäl. Om detvid olika tillfällen, okontrollerat och oannonserattas urinprov och vederbörande accepterar att hanär föremål för en urinprovskontroll, som kan görasprecis när som helst, visar det om missbruketfortgår eller icke. En vistelse på ett sådant här hemi stället för fängelse borde då innebära att klientenfår underteckna ett kontrakt där han förbinder sigatt regelbundet ställa upp på dennaurinprovskontroll. Den kan alltså företagas precisnär som helst, och det finns ingen chans att smitaundan med sitt narkotikamissbruk.Detta tycker jag skulle vara en självklar regel somalla hade att rätta sig efter. Det är mycket enkelt,men det har icke implementerats.Anf. 11 Justitieminister ():Herr talman! Jag vill göra klart att kontraktsvårdenbygger just på att man träffar en överenskommelsemed den som skall omfattas av vården ominnehållet i kontraktsvården. I detta kan också ingåen överenskommelse om att den dömde ställer upppå urinprov.Sedan kan det rimligen inte vara min sak att tala ominnehållet i vården. Det är domstolen somfastställer detta, och jag som minister kan barauttala mig om målen med verksamheten. Men detkan alltså ingå i själva kontraktet och gör det ocksåi viss utsträckning.När det sedan gäller de mera övergripande frågorsom tog upp, har jag fullförståelse för hennes tveksamhet inför att mananvänder behandlingshem som enbart har personalpå för vård av detta slag. Enligt vad jag harinhämtat anser att det imånga fall är en fördel ur behandlings- ochkontrollsynpunkt om ett behandlingshem harpersonal som tjänstgör nattetid.Uppföljningsstudier visar att många avbryterbehandlingen efter placeringen, ochbehovet av nattpersonal är därför stort under deninledande behandlingsplanen.Alla åtgärder som kan vidtas för att minimeramisslyckanden skall naturligtvis också vidtas. Detkan t.ex. handla om att göra noggrannareutredningar innan man föreslår kontraktsvård elleren § 34-placering, att bättre förbereda den somskall placeras, att vara noggrann vid valet avbehandlingshem och ställa krav på vården samt attförbättra kontrollen sombehandlingen pågår.Det här är frågor som vi har anledning attåterkomma till, som jag sade inledningsvis, menman måste vara realist och räkna med attdet inte går att undvika att en viss del avplaceringarna misslyckas. Som jag också tidigarepåpekade leder misslyckandena i fråga omkontraktsvård normalt till att skyddstillsynenundanröjs och ersätts med fängelse och i fråga om§ 34-placeringar till att den som missköter sigåterintas på kriminalvårdsanstalten. För dendömde handlar det alltså om ett val mellan någonform av behandling och fängelse, inte om ett valmellan behandling och ett liv i frihet.Anf. 12 ():Herr talman! Jag tackar justitieministern för desenare synpunkterna, framför allt att hon anser,liksom , att det bör finnastjänstgörande nattpersonal på de s.k. § 34-hemmen. Det är främst de placeringarna som jagtycker är svårast.