prot · GE09126 · 1991-06-05 00:00:00 — Det som vi argumenterade för när det gälldeÖGY-system är inte alls likt det förslag somföreligger . I vårt förslag finns ett modulsystemsom inte alls finns i detta förslag. I vårt förslag finnsen frivillighet som inte alls finns i dagens förslag.Anmärkningen mot det förslag som är ju trögheten i det, som jag sade förut,att man inte kan ändra på något och att det intefinns någon frivillig flexibilitetsmöjlighet i det. Ärdet svårt att förstå?Anf. 36 () replik:Herr talman! , det är svårt attförstå att det inte finns någon frivilligflexibilitetsmöjlighet i systemet. Jag förstår inte vadCarl-Johan talar om. ÖGY-försöketinnebär en treårig yrkesutbildning för alla som gårin i den yrkesutbildningen. Det som vi nu föreslårär en treårig yrkesutbildning för dem som går in iden utbildningen. Det är självfallet frivilligt attsöka till utbildningen. Men fårnog i ett senare inlägg försöka förklara litetnärmare med vad han menar med en frivilligflexibilitet i systemet.Jag tycker fortfarande, att om moderatasamlingspartiet har tre ordinarie ledamöter och tresuppleanter i utbildningsutskottet, kan det intevara alldeles orimligt att begära att man åtminstoneavdelar någon att vara med och lyssna på desynpunkter som kanske de viktigaste intressenternanär det gäller yrkesutbildning har att framföra tillutbildningsutskottet. Jag tycker att det är en ganskarimlig begäran. Och jag försäkrar att Ann-CathrineHaglund att våra besökare också tyckte det.Det var säkert spännande saker som folkpartietreste runt och tittade på i andra delar av landet.Men om ni själva står och säger att det var en såförskräckligt för handläggning av det härbeslutet och att ni inte hann sätta er in i ärendena,hade det kanske varit rimligt att avsätta en ellerannan suppleant att lyssna på denna diskussion.Ni har bägge två naturligtvis avstått från att försökasvara på min konkreta fråga, dvs. vad innebär erförbättring för timplanerna när det gäller destudieförberedande programmen? Vilka ämnenskall ha fler timmar? Vilka ämnen skall ha färretimmar? Med hur många dagar är ni beredda attförlänga skolåret? Och hur mycket pengar är niberedda att skjuta till för att betala denförlängningen? Det är den springande punkten somär helt avgörande för om era förslag och erainvändningar skall betraktas som trovärdiga ellerinte i denna debatt, annars är det bara munvädersom ni håller på med.Sedan säger att han tycker attlåter tryggt att jag inte är orolig. Vad jag sade varatt med det stora intresse som har redovisatsfrån alla partier i , inkl. Carl-JohanWilsons eget parti, är jag inte orolig för att det vidden utvärdering som den här parlamentariskagruppen skall göra skall visa sig att det inte ärmöjligt och rimligt att ta ut dennarationaliseringseffekt utan att försämra kvaliteten igymnasieskolan. Om så skulle bli fallet är jagövertygad om att vi tillsammans här i riksdagenkommer att se till att beslut fattas som gör att dessabesparingar inte tas ut. Att jag inte är orolig berorpå de försäkringar som jag har fått av er tidigare idebatten.Andre vice talmannen meddelade att och anhållitatt till protokollet få antecknat att de inte ägde rätttill ytterligare repliker.Anf. 37 ():Herr talman! var jag en tolvårigtös som full av tillförsikt såg fram emot att få börjai högstadiet. tillsattesgymnasieutredningen.Det avgörande skälet för att tillkalla en utredningvar det erkända behovet av att reformeragymnasieskolan i takt med samhällsutvecklingen.Även en inre samordning mellan de linjer somspeglade de tidigare tre skolformerna --gymnasierna, och yrkesskolan -- ansågsdå nödvändig.Men det har sannerligen tagit tid. Ochgymnasiereformen har låtit vänta på sig. Avförklarliga skäl kunde jag 1976 knappast föreställamig att jag själv, som avslutning på mitt treårigagästspel i , skulle få vara med och beslutaom den nya gymnasieskolan.Under hela 80-talet har gymnasieskolan präglats avförsöksverksamheter och väntan på beslut. Detmycket stora intresset ute i kommunerna och påskolorna för att delta i ÖGY-försöken kan fungerasom en illustration till den otålighet som många avdem som är verksamma ute i skolorna har känt överatt de politiska avgörandena har dröjt.Sett med mina ögon har gymnasiereformen berettsunder mer än halva mitt liv, men också de som harett annat tidsperspektiv instämmer nog i att det nuär hög tid att fatta beslut om en ny gymnasieskola.Det är därför lyckligt för gymnasieskolan att denpolitiskt ganska märkliga attityd som ,och har visat -- att sätta signed på sin stjärt och tjura över propositionensotillräcklighet -- inte har majoritet i . Tack vare andra partiers omfattandearbete i utskottet kan vi äntligen besluta omen gymnasiereform som på flera områdenväsentligt förbättrar ungdomars möjligheter tillutbildning och ett aktivt yrkesliv.Utbildning, eller bristen på utbildning, framståralltmer som en av de avgörande faktorerna bakomde orättvisor som finns i vårt samhälle. Sambandetmellan föräldrarnas sociala och ekonomiskastiuation och ungdomarnas utbildning är, tvärtemotvad många tror, fortfarande mycket starkt och har ivissa avseenden förstärkts . Klyftornahar alltså vidgats som utbildningensbetydelse för den enskilda individens möjligheterhar ökat. Allt tyder dessutom på att utbildning iframtiden kommer att få en allt större betydelse.Under de senaste två decennierna har i första handden kunskapsintensiva delen av det svenskanäringslivet expanderat. Arbetslivet har genomgåttoch genomgår dramatiska och snabba förändringar.Yrken förändras, och skillnader mellan olikayrkesgrupper suddas ut. Arbetsfördelningen inomsåväl företag som förvaltning ändras i riktning motökad integrering av arbetsuppgifterna och ökatansvarstagande hos de enskilda individerna för hurarbetet skall utföras. Denna utveckling medförökad efterfrågan på ny kunskap, bredarekompetens och förmåga till ökad flexibilitet när detgäller inlärning och problemlösning. Inom flerayrkesområden minskar skillnaderna mellanarbetare och tjänstemän, och hierarkiskaorganisationer plattas till.Tyvärr omfattar denna utveckling ännu inte helaarbetsmarknaden. är mångamänniskor hänvisade till monotona och nedslitandearbetsuppgifter utan inflytande över sin situation.Det är ur min synvinkel därför så viktigt attgymnasieskolan och vuxenutbildningen utformas såatt den är i takt med, och ytterligare skyndar på, enomorganisering av arbetet och arbetslivet somleder till att människors hela kompetens på ettbättre sätt kan tas till vara och de anställda ges ettstörre inflytande över sin arbetssituation.Men det räcker inte med en gymnasieskola som äri takt med arbetslivets utveckling.Gymnasieutbildningen, liksom naturligtvis ävenvuxenutbildningen, skall ge människor möjlighetoch hjälp att själva utvecklas -- som individer, somkritiskt reflekterande och som skapandemänniskor, som aktiva deltagare i demokratiskaprocesser och i samhällslivet i stort.Utbildningen måste också medverka till att geungdomar valmöjligheter i livet eftergymnasieskolan. Det kräver att deåtervändsgränder som finns i dagens linje- ochspecialkurssystem byts mot bredareutbildningsvägar med möjlighet till successiva val.Det är också viktigt att samtliga utbildningsvägarger allmän behörighet till högre studier och att allaelever får goda kunskaper i allmänna ämnen,liksom att alla ges möjligheter att pröva sinakunskaper i verkligheten och lära kännaarbetslivets realiteter.Kanske viktigast av allt är att ungdomar får enutbildning som ger valmöjligheter påarbetsmarknaden. Det kräver kunskaper som ärindividens egendom, som han eller hon kan ta medsig från skolan och från ett arbete till ett annat. Detgäller en utbildning som inte är knuten till en vissarbetsplats utan är knuten till eleven, en utbildningsom gör det möjligt att välja på arbetsmarknaden,att ställa krav och att välja bort dåliga arbetsplatser.Det är därför det är så viktigt att nu besluta om enförbättrad och förlängd yrkesförberedandeutbildning i gymnasieskolan. Och det är därför somdet kan få så oerhört allvarliga konsekvenser omman skulle ersätta gymnasieutbildningen med denlärlingsutbildning som , folkpartietoch förespråkar.De som har de sämsta valmöjligheterna påarbetsmarknaden är vi kvinnor. intar enföga smickrande tätposition när det gällerkönssegregering på arbetsmarknaden.I gymnasieskolans nuvarande linjeorganisationöverväger de linjer som inriktas mot traditionellamansyrken. I mindre kommuner begränsas''flicklinjerna'' ofta till en eller två. Det hardessutom visat sig lättare att rekrytera pojkar tillflickdominerade utbildningar än tvärtom.Den könsuppdelade arbetsmarknaden motsvarasav att vi i den nuvarande gymnasieskolan ipraktiken nästan har ett flickgymnasium och ettpojkgymnasium. Endast 6 linjer av 28 har en någotså när jämn könsfördelning. Hälften avgymnasieskolans nuvarande linjer är könsspecifikai den meningen att av eleverna ärantingen flickor eller pojkar. Dagensgymnasieskola bidrar alltså inte till att ökaflickornas valmöjligheter på arbetsmarknaden.Jag anser att en gymnasiereform måste innebära ensådan förändring av utbildningen att flickorna intebara i teorin utan även i verkligheten ges enstarkare ställning och ökade valmöjligheter påarbetsmarknaden.Ett mansdominerat samhälle kan naturligtvis inteenbart utbildas bort, men vi har ändå en delkunskap om vilka förändringar som behövs för attstödja flickorna i skolan. Vi vet att bredarestudievägar som först leder in påolika grenar gör flickor mer benägna att göra s.k.otraditionella val. Det finns anledning att tro att detrelativt stora utrymmet för individuella val inomsamtliga program kan ha samma effekt. Dessaförändringar ger mig anledning att hoppas på attden nya gymnasieskolan skall vara något mindrekönssegregerad än dagens.Men minst lika viktigt som studievägsstrukturen ärinnehållet i undervisningen och de arbetssätt somanvänds i skolan. Jag utgår ifrån att den nyligentillsatta läroplanskommittén kommer att utarbetasina förslag till kursplaner och läroplan medjämställdhet som ett av målen. Detta är dock ingetsom betonas i kommitténs direktiv. Det skulledärför vara intressant att höra vad skolministerGöran har för planer för att ytterligareminska könssegregeringen i gymnasieskolan.När jag nu är inne på flickornas villkor ochmöjligheter i och efter gymnasieskolan, är det svårtatt låta bli att kommentera miljöpartietsreservation nr 2. Där föreslås ett nyttlivsvetenskapligt program. Jag citerar: ''Fysik- ochkemikurserna inriktas mot dessa vetenskapersfunktion i samhället på samma sätt som biologin kopplar samman ekologi -- miljövård,fysiologi -- medicinsk orientering, etc. Biologitillsammans med samhällskunskap och etik samt ettmodernt geografiämne bör ingå och ges ensamordnande uppgift för internationalisering,resurshushållning och global miljövård. Ett vidgatidrottsämne som inrymmer motions- ochfriluftsverksamhet och människans 24-timmarssituation, dvs. människan i arbete, vila ochrekreation, skulle ingå i detta program. ''Enligt skulle detta program ''framförallt ge flickorna en chans''.Detta är ren gallimatias, s! Miljöpartietsreservation är en sörja av ord, vars konsekvenser ibästa fall är obegripliga. Märkligt nog anses dennasörja särskilt lämplig för flickor. Det sorgliga är attmiljöpartiet, vars politik jag på många områdenrespekterar och känner sympati för, iutbildningspolitiken gång efter annan sitter ochflamsar i knät på högern. De som seriöst arbetar fören förstärkning och uveckling av utbildningen närdet gäller naturvetenskap, miljökunskap,hälsokunskap och globala frågor har föga stöd avEva Goe s.Regeringen föreslog oacceptabla nedskärningar avden garanterade undervisningstiden på destudieförberedande programmen, en besparingmotsvarande 330 milj.kr. Det var omöjligt för migatt medverka till en sådan nedrustning somförmodligen skulle ha medfört konsekvenser förhela det utbildningssystem som följer eftergymnasieskolan, liksom det med störstasannolikhet hade lett till betydandekvalitetsskillnader mellan olika kommuner ochsärskilt drabbat de elever som har störst behov avstöd i skolan.Men det fanns ytterligare ett skäl förutskottsmajoriteten att återställaundervisningsvolymen, nämligen den omfattandeopinionen emot nedskärningsförslaget.En bra skola skapas av dem som är verksamma där,av elever och lärare. Politiska beslut kan underlättaeller försvåra en positiv utveckling, men vi fåraldrig förledas att tro att verkliga förändringar kankommenderas fram genom riksdagsbeslut. Jaghoppas och tror på, liksom jag har berättathur jag väntat på, den gymnasiereform vi nu skallbesluta om. Men om en ny gymnasieskola skallkunna förverkligas, krävs att de som skall görajobbet, framför allt elever och lärare, är med pånoterna. Om breda grupper direkt motsätter sigreformen är den dömd att misslyckas.När jag nu talar om opinioner som påverkatgymnaiseförslaget i positiv riktning, så är det viktigtatt göra en markering mot de överdrifter ochsvartmålningar som förekommit och som försvåraten seriös debatt om den framtidagymnasieutbildningen. Jag tänker då särskilt på detrupper som anförts av , men ävenfolkpartiet har deltagit. Vi har här i debatten hörthur kallatgymnasiereformen för ett attentat mot skolan.Det är, lindrigt uttryckt, lite svårt för mig att förståhur en nedskärning av statsbidraget till skolsektornmed 355 miljoner, som beslutade om fören dryg månad sedan, av dessa partier --och -- betraktades somnödvändiga av effektivitets- och statsfinansiellaskäl, medan en nedskärning med 330 miljoner avsamma sektorsbidrag är ett attentat mot skolan, enkunskapsnedrustning som i det närmaste hotarlandets kompetensutveckling och i förlängningenhela välfärdssamhället.Kanske kan förklara förmig vad det är för skillnad på pengar och pengarinom samma sektorsbidrag?Vi i har motsatt oss nedskärningarinom skolans område utifrån vår principiella syn påskolans och utbildningens värde, för eleverna likaväl som för samhällsutvecklingen. I stället har viföreslagit förstärkningar på en rad områden. Vi hari detta betänkande även motsatt oss detrationaliseringskrav om somkommunerna nu åläggs. Om det är möjligt medrationaliseringsvinster motsvarande 617 milj.kr.återstår att se, något som också utskottetkonstaterar. Min uppfattning är att eventuellarationaliseringsvinster skall tillfalla kommunernaför att göra det möjligt med ytterligarekvalitetshöjningar inom skolan. De pengar bör inteanvändas för att finansiera av statsmakternabeslutade reformer.I den nya gymnasieskolan utökas elevernasvalmöjligheter väsentligt. Det är verkligen på tidenatt alla ungdomar nu ges rätt tillgymnasieutbildning och att det egna valet avutbildningsväg blir avgörande i stället förstatsmatkernas planeringsramar. Det är ocksåutmärkt att utrymmet för individuellt val inomvarje program blir . Detta innebärväsentligt ökade möjligheter för eleverna attpåverka sin egen utbildning.Men det är viktigt, tror jag, att inte låta ökadevalmöjligheter ersätta en förbättring avelevinflytandet i klassrummet och överundervisningens utformning. Det egna kannämligen inte kvittas mot det andra. Det är nunödvändigt att elevernas inflytande stärks igymnasieskolan, och jag sätter i det avseende ettstort hopp till läroplanskommittén. I den nuvarandeläroplanen för gymnasieskolan finns en del övrigtatt önska när det gäller elevinflytandet.Herr talman! Dagens debatt och beslut gäller intebara gymnasieskolan utan även vuxenutbildningen.Tyvärr har vuxenutbildningen hamnat iskymundan, såväl i den offentliga debatten som häri kammaren i dag.Jag inledde mitt anförande med att tala omutbildningens betydelse för individen liksom förarbetslivet. Vi är i den situationen att i takt med attden generella utbildningsnivån i samhället höjs såökar utbildningskraven, inte minst frånnäringslivet. Det leder till att vi trots en förbättradutbildningsnivå har ett fortsatt stortvuxenutbildningsbehov.Den utbildning som ges i gymnasieskolan kan intemotsvara alla de krav som kan komma att ställaslång tid efteråt. Om man enbart satsar på ensammanhängande ungdomsutbildning skapar mandärför en ständig utbildningsklyfta.Det är bra att nivån för grundläggandevuxenutbildning nu höjs till att omfatta enutbildning motsvarande hela . Menutbildningsbehoven har ökat än snabbare. Jaganser att även gymnasieskolans kärnämnen böringå i grundvux så att alla medborgare som saknarkompetens motsvarande plusgymnasieskolans kärnämnen skall ha rätt till dennautbildning; en rätt som givetvis måste motsvaras aven skyldighet för kommunerna att erbjuda dennautbildning. Goda kunskaper i allmänna ämnen ärnämligen en nödvändig grund för fort- ochvidareutbildning.Utskottets behandling av regeringens propositionhar medfört avsevärda förbättringar i förhållandetill förslaget. Framför allt har den garanteradeundervisningstiden kraftigt ökats på de s.k.studieförberedande programmen, men också närdet gäller de yrkesförberedande har förbättringarskett. Personligen är jag särskilt glad över att vi harskapat utrymme för ca 5 procents ämnesanknutenpraktik på de studieförberedande programmen.Trots dessa förbättringar står Ann-CathrineHaglund här i talarstolen och säger attutskottsmajoritetens kraftiga ökning av dengaranterade undervisningstiden inte skulle varatillräcklig. Utskottsmajoriteten har utgått från engaranterad undervisningstid som inom ramen för178 skoldagar ger ett ganska knappt tidsutrymmesom skall räcka till alla prov, studiebesök, syo-informationer och andra viktiga s.k.schemabrytande aktiviteter. När Ann-CathrineHaglund menar att 33--skallanvändas till garanterad undervisning, måste honutgå ifrån antingen att prov, syo-information,studiebesök m.m. inte skall förekomma igymnasieskolan eller att elevernas skoldag kraftigtmåste förlängas. Det tredje alternativet, som LarzJohansson också tog upp, är att skolåret kraftigtförlängs. Vilket av dessa tre alternativ är det sommoderaterna har tänkt sig, Ann-CathrineHaglund?Det finns självklart önskemål som inte har kunnattillgodoses av utskottet. Det finns alltid önskemålom mer, och många av propåerna har sittberättigande. Men skolåret har åtminstone ännu sålänge , och ungdomars liv rymmerförvisso mer än skolarbete.Jag tror att det är viktigt att ta fasta på den merflexibla struktur som den nya gymnasieskolan har.Jag tror att vi kommer att få se nya s.k.gymnasiereformer växa fram inom dessa ramar utepå skolorna som ett resultat av elevers och läraresengagemang. Jag anser att utskottsmajoriteten harlagt ett bra förslag till gymnasieskola ochvuxenutbildning, och det är min förhoppning att desom är verksamma i skolan utifrån detta skallkunna skapa en bättre skola.På några punkter har vi i inte fåttgehör för våra krav och där har vi reservationer.Men i alla övriga delar vill jag yrka bifall tillutskottets hemställan. Vi står självfallet bakom dereservationer jag har undertecknat, men jag nöjermig med att yrka bifall till reservation nr 8.Anf. 38 (mp):På denna vår stora skoldebattdag --världsmiljödagen -- vill jag göra en internationellutblick och rum. Om denna dag är en typiskdag på planeten så kommer vi att förlora 116kvadratmile, eller , regnskog i sekunden.Vi kommer att förlora 72 kvadratmile till växandeöknar. Vi kommer att förlora mellan 40 och 100arter. Vi kommer att förlora ca 40 000 barn som dörav svält och sjukdomar. Vi kommer att avge 2 700ton klorerade kolväten till atmosfären och 15miljoner ton kol. kommer jorden att varanågot hetare, dess vatten ännu surare och livsvävenännu tunnare.Vid årsskiftet 2000 kommer sannolikt av allade livsformer som fanns på planeten att varautdöda. Sanningen är den att många ting som erhälsa och framtida välgång är beroende av är iutomordentlig fara: klimatförändringar,motståndskraft och produktivitet inom naturligasystem, naturens skönhet och biologiska mångfald.Det är av vikt att lägga märke till att detta inteberor på okunniga människor. Vi i västhar aldrig varit så informerade och upplysta om denglobala krisen och haft så många kunskaper som . Trots högre utbildning och akademiker medfil. kand.-, jur. kand.-, fil. lic.- och fil. dr-grader hardetta blivit resultatet. Ränksmidarna ochgärningsmännen i Den stora förintelsen var Kantsoch arvtagare. Trots att folket i Tysklandvar bildat tjänade deras bildning inte som tillräckligbarriär mot barbari. Vad var det för fel? Wieselsade: ''Den utströk teorier i stället för värden,begrepp i stället för medvetenhet, svar i stället förfrågor, ideologi och effektivitet i stället församvete. ''Detsamma skulle kunna sägas om hur vårutbildning har format oss att begrunda världen. Vilever i en värld där ca 1 miljard människor -- enfemtedel av jordens befolkning -- lever i absolutfattigdom, där inte har tillgång till rent vatteneller hälsovård, där vi i den rika världen roffar åtoss tre fjärdedelar av alla naturresurser, där vi i i-världen kan åka till månen tur och retur, menkvinnor i tredje världen får gå varjedag för att få tag på ved och vatten. Vi har byggt envärld av rikedom för få, men fattigdom à laCalcutta för en växande underklass.I denna kamp om herraväldet borde vi i stället enasglobalt för att rädda denna jord. Men deekonomiska supermakterna slåss med sina dollar,yen och ecun. Bortblåst är solidariteten med tredjevärlden, miljön, kommande generationer ochbarnen; de värden som vi i slår vakt omoch grundar vår ideologi på.Vad har gått snett? Det är tendensen att viljabehärska naturen. Det är övertron på att teknik ochhögre utbildning på lämpligt sätt kan återskapa detsom raserats.Anders säger så här i Svenska Dagbladeti dag: ''Industriländernas miljöpolitik bygger i alltväsentligt på förhoppningen om att ny och bättreteknik skall lösa problemen. -- -- -- Men det finnsgränser för hur effektiv tekniken kan bli. Omutvecklingen fortsätter som , dvs. fortsattvolymexpansion, dröjer det inte länge förrän vi ärtillbaka vid startpunkten. Filosofin om den ständigavolymexpansionen är sålunda ihålig.Om vi skall kunna lämna över jorden i ett hyggligtskick till våra barn och barnbarn krävs ett radikaltomtänkande. Utmaningarna är enorma.Tag klimatfrågan som exempel.'' Den nämndes häri morse, när vi hade besök. ''Om målsättningen äratt stabilisera klimatsystemet, krävs att utsläppenav de s.k. växthusgaserna halveras. Det bordeinnebära att de rika länderna minskar sinfossilanvändning med 60--(mer än enhalvering för att ge möjlighet att på kortsikt öka sin användning). Det som diskuteras iVästeuropa , är att stabilisera utsläppen till år2000. har inte ens accepterat denna fögaambitiösa målsättning. Där fortsätter oljan attflöda! ''Jag frågar er: Vore det inte mycket förnuftigare attvi anpassar oss till en ändlig planet än att vi försökerförändra planeten att passa våra oändliga behov?Med tanke på mänsklighetens överlevnad och att vibara har en jord, hur kan vi då förändrautbildningen?Vi i anser för det första att allutbildning skall vara relaterad till miljön. Detta harvi lyckats med nu -- åtminstone på papperet.För det andra anser vi att utbildningens mål måstevara att utveckla elevens självinsikt och personligautvecklingen. Lära för livet. Inlärning är att förstå,inte behärska, ämnet. En djupare kunskapssyn somär analyserande och problemlösande är enförutsättning för detta och att man sätter in det lillai en helhet. Ämnet är redskapet. Lika väl som mananvänder hammare och mejsel för att skulptera ettmarmorblock används idéer och kunskap för attforma ens egen personlighet. Det går inte att barastoppa in alla slags fakta, teknik, metoder ochinformation i huvudet på eleven utan att ta hänsyntill hur kunskapen senare kommer att användas.Grekerna visste bättre.För det tredje anser vi att kunskap för med sigansvar, ett ansvar för att kunskapen används på ettfruktbart sätt. Vem bär ansvaret för olyckan iTjernobyl, uttunningen av ozonskiktet ochhändelserna i Bhopal? Var och en av dessakatastrofer inträffade på grund av att ingen varytterst ansvarig, trots all denna kunskap.För det fjärde anser vi att vi inte kan säga något,förrän vi förstår hur denna kunskap påverkarindivider och samhällen.För det femte anser vi att handling är viktigare änord -- förebilden.