prot · GE0991 · 1991-04-10 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:91Onsdagen den 10 aprilKl. 9.001 § Anmälan om kompletteringsval tillutrikesutskottet och utbildningsutskottetTalmannen meddelade att socialdemokratiskariksdagsgruppen hade anmält somsuppleant i utrikes- och utbildningsutskottet underMargareta ledighet.Talmannen förklarade utsedd tillsuppleant i utrikesutskottetOlavi ()suppleant i utbildningsutskottetOlavi ()2 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesProposition1990/91:169 till försvarsutskottetMotionerna1990/91:Kr21--Kr23 till kulturutskottet1990/91:A33--A39 till arbetsmarknadsutskottet1990/91:Ju36 till justitieutskottet1990/91:N94 och N95 till näringsutskottet1990/91:Fi34 och Fi35 till finansutskottet1990/91:Sf43 och Sf44 till socialförsäkringsutskottet1990/91:So58 till socialutskottet1990/91:Sk57 till skatteutskottet1990/91:K45 till konstitutionsutskottet3 § Förnyad bordläggningFöredrogs men bordlades återLagutskottets betänkanden /91:LU18--betänkande 1990/91:FöU7Bostadsutskottets betänkande 1990/91:BoU124 § Beslut rörande utskottsbetänkanden somslutdebatterats den 28 marsFöretogs till avgörande trafikutskottetsbetänkanden /91:TU20 och TU18 samtkonstitutionsutskottets betänkande 1990/91:KU23(beträffande debatten i dessa ärenden, se prot. 88).Trafikutskottets betänkande TU20Mom. 1 (inrättande av luftfartsinspektionen somen särskild myndighet)Utskottets hemställan bifölls med 163 röster mot140 för reservation 1 av m.fl. 2ledamöter avstod från att rösta.Mom. 2 (LFVs myndighetsuppgifter av trafikalkaraktär samt rörelsedrivande och kommersielladelar).Utskottets hemställan bifölls med 173 röster mot131 för reservation 2 av m.fl.Mom. 3 (inriktning mot minskning av luftfarten)Utskottets hemställan bifölls med 273 röster mot32 för reservation 3 av och . 11 (uttalande mot utbyggnad av flygplatser)Utskottets hemställan -- som ställdes motreservation 4 av och -- bifölls med acklamation.Mom. 12 (anläggande av en tredje landningsbanapå )Utskottets hemställan bifölls med 273 röster mot32 för reservation 5 av och . 13 (frågan om två flygplatser iStockholmsregionen)Utskottets hemställan bifölls med 204 röster mot95 för reservation 7 av m.fl. 5ledamöter avstod från att rösta.Mom. 18 (finansiering genom ettfinansieringsbolag och på den öppnalånemarknaden)Utskottets hemställan -- som ställdes motreservation 9 av m.fl. -- bifölls medacklamation.Mom. 20 (medel till bidrag till kommunalaflygplatser m.fl.)Utskottets hemställan -- som ställdes motreservation 10 av och -- bifölls med acklamation.Mom. 22 (bidrag till flyg i , ochTornedalen)Utskottets hemställan -- som ställdes motmotionerna T237 av m.fl. och T709av i motsvarande delar -- bifölls medacklamation.Mom. 24 (ersättning för särskilda rabatter vidflygtrafik på )Utskottets hemställan bifölls med 251 röster mot53 för reservation 11 av m.fl. 1ledamot avstod från att rösta.Övriga momentUtskottets hemställan bifölls.Trafikutskottets betänkande TU18Mom. 1 (utvecklad trafikplanering)Utskottets hemställan -- som ställdes motreservation 1 av och -- bifölls med acklamation.Övriga momentUtskottets hemställan bifölls.Konstitutionsutskottets betänkande KU23Utskottets hemställan -- som ställdes motreservationen av Hans Leghammar -- bifölls medacklamation.5 § Ingripanden mot ungaFöredrogsjustitieutskottets betänkande1990/91:JuU19 Ingripanden mot unga (prop.1990/91:86).Anf. 1 ():Herr talman! Tidningen innehöll den 24november en artikel med rubriken låst in min son när han var . Artikelnrefererade en mors synpunkter på myndigheternasagerande i samband med att hennes son begåttbrott. Modern var bitter över att myndigheternainte haft laglig möjlighet att reagera på sonensbrottslighet i ett tidigare skede. Hon ansåg t.o.m.att sonen borde ha satts i häkte redan när han var13 år.Jag citerar ur artikeln: ''Värsting eller ej. För förstagången hamnade 18-årige i häkte. -- Deskulle låst in honom när han var 13, säger hans egenmamma. Mamman står i snålblåsten och huttrarutanför tingshuset i . Det är paus i lång rättegång. Sonen är en av åttaåtalade ynglingar som sammanlagt gjort sigskyldiga till ett 50-tal olika brott. väntar han pådomen. -- Felet tycker jag är att polisen aldrig ficklov att ge mig hjälp när skulle fattat vad hangav sig in på, säger mamman och torkar bort entår. -- De skulle ha satt honom i häkte ett par darnär han var . Då hade han fattat! ''Det här låter hårt för att komma från en mor.Samtidigt är det ingen tvekan om att det var så honkände. Det är inte heller av någon annan orsak änomtanke som hon reagerar på det här sättet ävenom hon går väldigt långt. Hon menar ju att mankunde ha stoppat sonens utveckling mot ytterligarekriminalitet om man bara ingripit i tid.Den här mamman är inte den enda som reagerat såhär. I åtskilliga andra sammanhang har det varitsamma tongångar: Varför görs ingenting innan detär för sent?Å andra sidan hör man ibland uttalanden om att det''hör till'' att unga människor begår brott och attdetta inte är särskilt oroande, eftersom de unga iallmänhet blir lugnare när de blir äldre.Det finns de som hävdar att ungdomsbrottslighetenhar minskat under de senaste 10--15 åren och attden kvarvarande delen av denna typ av brottsligheti själva verket är ett slags sundhetstecken, eftersomdet är genom ungdomens brott mot regler ochnormer som samhället utvecklas.Man kan naturligtvis ha olika uppfattningar om hursamhällsutvecklingen bör ske. Men en sak vill jagbestämt slå fast. Varje försök att bagatelliseraungdomsbrottsligheten är ett försök att försvararegeringens misslyckade kriminalpolitik, vilketbara kan slå tillbaka mot samhället självt, motmedborgarna och mot de ungdomar som vi harskyldighet att skydda.De som bagatelliserar ungdomsbrottslighetengrundar sig ofta på den officiella statistiken överungdomar som misstänkts eller lagförts för brott.Jag vill emellertid hävda att det inte går att uttalasig om den faktiska ungdomsbrottsligheten enbartmot bakgrund av denna statistik.Det är visserligen på det sättet att statistiken ger vidhanden att ungdomsbrottsligheten i ökademest och att siffrornaplanade ut . Men detta torde beropå andra faktorer än att ungdomsbrottslighetenrent faktiskt minskat. Det handlar ju också i storutsträckning om hur denna beräknas. Jag vill i detsammanhanget nämna följande.Under 1987 minskade andelen ungdomar i åldern15--av samtliga misstänkta personer mycketkraftigt. Men detta berodde inte på någonminskning av brottsligheten som sådan.Anledningen var i stället att man vid dentidpunkten gjorde en omläggning av de statistiskarutinerna. började man nämligen redovisamisstänkta personer efter den ålder de uppnårunder året då de registreras och inte som tidigareden ålder den misstänkte hade då han begickbrottet.Det som talar för att ungdomsbrottsligheten harökat är följande.För det första har brottsligheten sträckt sig alltlängre ned i åldrarna. Sådant som 16-åringar gjordeför görs av 13-åringar -- inte föratt dagens 13-åringar i och för sig skulle vara merbrottsbenägna än de som var , utan helt enkelt därför att dagens ungdom ide flesta avseenden är mer företagsam ängårdagens ungdom. Eftersom det inte finns någonfullständig registrering av 13-åringars brottslighet --polisen får ju inte registrera ungdomar som begåttbrott -- ger inte dagensbrottsstatistik en riktig bild av verkligheten.Ungdomsbrottsligheten är alltså sannolikt merutbredd än vad statistiken visar.För det andra har brottsligheten som helhet ökatkraftigt . Om detta inte ocksåskulle ha inneburit en ökning av brottslighetenbland ungdomar i de lägre tonåren skulle vi ha fåttett helt nytt kriminologiskt fenomen, nämligen atthuvuddelen av brottslingarna numera skulle inledasin brottsliga bana , alltså i de övre tonårenoch därefter. Man behöver emellertid bara sätta sigsom åhörare i en svensk rättssal för att förstå att såinte är fallet. När personalia genomgås för enperson som är åtalad visar det sigallt som oftast att det inte är vederbörandes förstabrott som är uppe till prövning utan bara detsenaste i en lång rad brott som inletts redan i delägre tonåren.För det tredje har nedrustningen av den svenskapolisen lett till att en mängd brottinte kunnat utredas. har detta gälltjust ungdomsbrott. Skälet är att denna typ avbrottslighet ofta begås i stora gäng eller i vart fall ärså sammanflätad att ett enda ungdomsmål intesällan kan innefatta upp till 50--60 misstänktapersoner. Det säger sig självt att detta leder tillstora utredningsproblem. Ofta har man försökt lösadessa genom att avsluta utredningarna i ett så tidigtskede att de inte sväller ut alltför mycket. I sin turhar detta lett till att en mängd brott förblivitoutredda. Många ungdomar har därigenom ocksåundgått att bli föremål för utredning.Det har skett som polisen i och för sigprioriterat ungdomsbrotten. Prioriteringarnainnehåller ju inte några föreskrifter om när manskall avsluta en utredning, bara att ungdomsmålenskall handläggas framför vissa andra mål. Menpolisens bristande resurser har alltså i praktikentvingat fram dessa begränsningar.Allmänt sett kan man konstatera attungdomsmålens karaktär förändrats under desenaste åren. Framför allt gäller dettamisshandelsbrott. Cynism och brutalitet framträdernumera i ökad omfattning. Knivar och andra farligavapen kommer ofta till användning. Man nöjer siginte längre med att slå omkull sitt offer, utan manställer sig nu också och sparkar offret i ansiktet ochpå kroppen. När vissa djur slåss och det ena djuretger upp, så lägger det sig ned och blottar halsen föratt visa sin underkastelse. Det vinnande djuret gördå inte något mer. Människan har alltså på den härpunkten börjat visa sämre stil än djuren.Herr talman! Utskottsmajoriteten har ställt sigbakom de lagändringar som föreslås i proposition1990/91:86, men har avvisat fleramotionsförslag med hänvisning till den s.k.ungdomsbrottskommitténs arbete. Det äremellertid inte sannolikt att denna kommittékommer att lägga fram något slutförslag förränhösten 1992. Ytterligare kommerdessutom säkert att förflyta innan förslaget kanmynna ut i en proposition -- om det nu blir någonsådan över huvud taget. Vi är då framme vid hösten1993 eller våren 1994.Eftersom det gäller en så viktig fråga somungdomsbrottsligheten vore det oklokt att vänta sålänge innan ytterligare åtgärder vidtas.Det är högst angeläget att inte förlora någon tid ikampen mot ungdomsbrottsligheten. Det är judagens ungdomsbrottslingar som kommer att blimorgondagens vanebrottslingar. En del frågor pådet här området bör därför handläggas med störstaskyndsamhet.Inte minst gäller detta frågan om registrering avungdomar som begått brott. I fleraolika sammanhang, bl.a. från polishåll, har enmöjlighet till sådan registrering bedömts somytterst värdefull. Lagens goda syfte, att bl.a.förhindra upprepad brottslighet, förfelas genom attingen registrering får förekomma hos polisen. Nären person återkommer för nya brott,saknas ju uppgifter om hans tidigarebrott, brottskamrater, förhörsledare, föräldrar,kontaktmän etc. Detta försvårar polisens arbeteoch minskar effektiviteten. borde därförställa sig bakom inhämtande och registrering av denhär typen av uppgifter beträffande ungdomar under15 år.Om polisen ges tillstånd att registreralagöverträdare som är , blir det ocksåmöjligt att upprätta en fullständig statistik överbrott som begåtts av minderåriga ungdomar. I daghar vi inte någon sådan statistik, vilket naturligtvisär en stor nackdel när man diskuterar vilka åtgärdersom skall vidtas mot ungdomsbrottsligheten. Omman inte känner till omfattningen avbrottsligheten, är det naturligtvis svårt att vidtarätta åtgärder.Förslaget om registrering hos polisen avlagöverträdare under ger upphov till fråganhuruvida man inte också bör ge föräldrar möjlighetatt ''registrera'' vad deras barn och ungdomar haftför sig. har föreslagit att det ilagen skall införas en bestämmelse av innebörd attpolisen alltid skall meddela föräldrar till ungdomarunder om sådana missförhållanden sompolisen iakttar i sin verksamhet men som i och försig inte är av den karaktären att ett ingripande ärmotiverat. Detta är enligt moderat mening ett braförslag. Genom en sådan underrättelseskyldighetges ju den unges föräldrar möjlighet att på sitt sätt''registrera'' vad deras barn och ungdomar haft försig. Alternativet är ju att föräldrarna inte får någonunderrättelse alls och därmed inte heller vet någotom sina barns förehavanden.Justitieministern säger i den tidigare nämndapropositionen att det enligt gällande rätt inte finnsnågot hinder för polisen att underrätta föräldrar omde iakttagelser som gjorts i polisverksamheten ochatt någon särskild lagreglering därför inte ärnödvändig. Dett är i och för sig riktigt. Men för attdet här skall fungera tror jag nog ändå att man börskriva in en sådan här skyldighet i lagen.Våldskommissionens förslag i denna del bör därförgenomföras.Herr talman! Familjen har en avgörande roll närdet gäller att förhindra att unga människor begårbrott. Familjens betydelse för tryggheten och denpersonliga utvecklingen från barn till vuxen ärgrundläggande.Föräldrarna måste alltid ha huvudansvaret för attbarn och ungdomar skall lära sig att visa respekt förandra människor. Att barnen får handlingsmönsteroch lär sig att ta ansvar för sig själva och sinamedmänniskor är bästa vägen att förebyggabrottslighet.Familjens ställning måste således stärkas ochföräldrarna ges vidgade möjligheter att självabestämma över sina villkor. Föräldrarna måste taett ökat ansvar för barnens utveckling och gesbättre möjligheter att svara upp mot detta ansvar.Möjligheterna att välja om en eller om bådaföräldrarna skall yrkesarbeta är därvid av storbetydelse. I detta sammanhang bör observeras bl.a.de möjligheter som införandet av vårdnadsbidraginnebär. Minst lika viktig är möjligheten att väljaskola och boendeform. Även skattesystemetsutformning är av betydelse. Också här måsteförändringar företas i det rådande systemet i syfteatt öka familjens valfrihet. Föräldrarna måste istörre utsträckning än vad som sker betraktassom en resurs i det brottsförebyggande arbetet. Entrygg barndom är den bästa garantin mot attmänniskor skall hamna i missbruk, kriminaliteteller annan social misär. Föräldrarna utgör en krafti det godas tjänst som ingen offentlig sektornågonsin kan ersätta.När det gäller handläggningen av ungdomsmålutgör de långa handläggningstiderna ett särskiltproblem. Det föreskrivs i lagen att domstolen skallbehandla brottmål med unga lagöverträdare inom14 dagar från det att åtal väckts. Däremot finns detingen tidsgräns som avser självaförundersökningen. Då gäller endast ett allmäntkrav på att utredningen skall bedrivas skyndsamt.Det innebär att en polisutredning kan pågå underlång tid, som många unga hinner fastna ikriminalitet. Detta är otillfredsställande.Det är inte ovanligt att det dröjer upp till ett halvårinnan polisen hinner utreda brott av en ungmänniska och åklagare tar ställning i åtalsfrågan.Eftersom det är särskilt viktigt med snabbareaktioner när det gäller unga människor, bör detinföras en tidsgräns även beträffandeförundersökningen i ungdomsmål. Målsättningenbör vara att undersökningen skall vara avslutadinom en månad från brottet om gärningsmannen ärunder . Naturligtvis måste undantag kunnagöras vid särskilt omfattande utredningar, t.ex. ifråga om brott där stora gäng är inblandade.En annan åtgärd som kan vidtas för att få ensnabbare reaktion mot ungdomsbrotten ärinförandet av jourdomstolar, till en början påförsök. Sådana domstolar skulle beträffande vissatyper av brott kunna innebära att reaktionen följdepraktiskt taget i direkt anslutning till brottet.Jourdomstolar skulle lätt kunna utvecklas ur denbasorganisation som tillskapats i syfte att underjourtid handlägga häktningsfrågor.Men om det skall vara någon mening medjourdomstolarna, måste den dom som avkunnasdär också snabbt kunna effektueras. Dettaaktualiserar frågan om en ny påföljd för ungdomar.De s.k. § 12-hemmen är ju inte någon påföljd iegentlig mening. § 12-hemmen är socialainrättningar där den unge t.o.m. skrivs ut om hanär svårhanterlig. Detta har för övrigt satts i systemav många ungdomar som efterinskrivningen börjat missköta sig på sådant sätt attde blivit utskrivna.Om en ung människa placerats på en institutionskall denna vistelse självfallet inte avbrytas baradärför att den unge fortsätter att begå brott, t.ex.hotar personal eller slår sönder inredning påinstitutionen. Tvärtom visar ju sådana handlingaratt behovet av institutionsplacering är välmotiverad.Enligt moderat uppfattning bör det endast finnastre typer av påföljder: böter, villkorligt fängelse ochfängelse.För ungdomar som dömts av domstol bör dock ensärlösning införas. Dessa ungdomar bör tas omhand på särskilda institutioner som drivs avkriminalvårdsstyrelsen.Varken våldskommissionen eller de sommotionerat i den här frågan har föreslagit någonsärskild benämning på denna typ av institutioner.Tills vidare har de fått heta ''särskildaungdomshem''. Själv skulle jag kunna tänka mig attkalla dessa institutioner för ungdomsvårdsfängelse.Detta namn skulle vara ett uttryck för attifrågavarande institutioner, i likhet med andrapåföljder, skall vara förenade med ett visst mått avobehag, som de skall innehålla ettvårdmoment.Vård är ju annars något som enligt moderat meningbör utmönstras ur påföljdssystemet, eftersom detinte är någon naturlig reaktion på brott; vård börges till människor som är i behov av det oberoendeav om de begått brott eller ej. Men eftersom ungamänniskor fortfarande befinner sig i utveckling,måste de trots allt behandlas med varsamhet.Kombinationen av jourdomstolar och en ny påföljdför unga lagöverträdare skulle ge möjlighet tillsnabba omhändertaganden av ungdomar sombegått allvarliga brott. Några särskildaungdomshäkten, som ibland lanserats i denkriminalpolitiska debatten, skulle därmed intebehövas.När det slutligen gäller personer finnsdet vissa restriktioner mot att döma tillfängelse. För brott som någon begått innan han fyllt18 år får rätten döma till fängelse endast om detföreligger särskilda skäl. För brott som någonbegått efter det att han fyllt men innan hanfyllt får rätten döma till fängelse endast om detmed hänsyn till gärningens straffvärde eller annarsfinns särskilda skäl för det.Det är befogat med inskränkningar då det är frågaom att döma personer till fängelse. Mendet saknas anledning att ha denna begränsning för18--21-åringar. Här bör man kunna säga att densom är och myndig bör svara för sinahandlingar fullt ut. Det finns ju dessutom alltid enmöjlighet till straffnedsättning för personer under21 år genom bestämmelsen i 29 kap. 7 §brottsbalken.Jag stöder reservationerna 2, 3, 7, 8, 12, 13, 18 och20, men yrkar av voteringspraktiska skäl bifallendast till reservationerna 2 och 3.Anf. 2 ():Herr talman! Det är naturligtvis en självklarhet,och borde inte behövas sägas, att brottslighetenhela tiden måste bekämpas. Särskilt viktigt är detatt vi på alla sätt försöker förhindra att ungdomarutvecklar ett kriminellt beteende som senare ärmycket svårt att bryta. Men om ungdomar ändåbegår brott måste samhällets reaktioner varasnabbare än de är . Reaktionerna på ett brottmåste vara omedelbara, konsekventa ochändamålsenliga. Det är givet att goda förebilderoch normbildning i hem och skola är till för attförhindra ungdomsbrottslighet. Det kan inte nogbetonas att föräldrarna har det huvudsakligaansvaret för sina ungdomars utveckling.Herr talman! Vi har alla sett statistiska uppgifterom ungdomsbrottslighetens utveckling. Experterav alla de slag har yttrat sig över hur siffrorna skalltolkas. Har ungdomsbrottsligheten ökat? Oavsett om brottsligheten har ökat ellerej kan vi i liberalerna inte acceptera attungdomsbrottligheten är så hög som den är. Vi kaninte acceptera att människor tvingas stannainomhus i rädsla för att bli nedslagna. Det är ettnederlag för rättssamhället.Sent omsider har regeringen tillsatt en utredningför att utreda hur samhället bäst skall reagera närungdomar har begått brott. är det så bråttom attutredningens förslag inte inväntas, utan regeringenvill i den proposition som vi nu behandlar gå ännusnabbare fram. Polis och socialtjänst begär och harsagt att det saknas författningsstöd för en delnödvändiga åtgärder. Naturligtvis har vi inget attinvända mot detta sätt att gå snabbare fram. Vi villgå ändå snabbare fram och inte inväntautredningen på en rad punkter. Tvärtom har vilänge önskat sådana åtgärder. I den delreservationer som är fogade till dagens betänkandevill vi gå ännu snabbare fram, som vi villunderstryka föräldraansvaret.Låt mig dröja vid några reservationer. I t.ex.reservation 8 önskar vi en registrering av unga sombegått brott. Utan tillgång till tillförlitlig kunskapsom en sådan statistik skulle kunna ge kan intesamhället reagera på ett riktigt sätt.I reservation 10 vill vi att föräldrarna eller andravårdnadshavare till unga skall hanärvaroplikt vid huvudförhandling mot deras barn.I reservation 11 menar vi att inrättandet avungdomsrotlar hos polis och åklagare skullemedföra snabbare och effektivareförundersökningar i ungdomsmålen.Vi hävdar i reservation 13 att jourdomstolar börinrättas för unga, åtminstone på försök.Bakgrunden är naturligtvis just att samhälletsnabbt och tydligt skall reagera när en ungmänniska begått brott.Vi tror också på att det går att hos en ung personskapa en medvetenhet, förståelse, för vad han -- detär oftast en han -- ställt till med för brottsoffret. Detkan ha en brottsavhållande effekt på många ungalagöverträdare om en sådan konfrontation ordnas.Det är innebörden i reservation 16.Herr talman! Vi i liberalerna stårnaturligtvis bakom alla de åtta reservationer som viavgivit till utskottet i detta betänkande. Men jagnöjer mig med att yrka bifall till reservation 13 omjourdomstolar.Anf. 3 ():Herr talman! Det här är ett viktigt betänkande somtar upp väsentliga åtgärder för att komma till rättamed en del av de ungdomsproblem som vi har i vårtsamhälle. Det är flera bra förslag som tas upp ibetänkandet, och det är bra att behandlingen avfrågorna snabbas upp. I anledning av den härpropositionen har det även väckts en lång radmotioner där det också finns många viktigasynpunkter och förslag. Vi vill i dessa motioner gåännu snabbare och mer konsekvent fram än vadregeringen föreslår.Vid förra årets debatt om ungdomsvåldet citeradejag ur kvällspressen. Där stod det att egentligengick det snett när de gamla satkärringarna ikvarteret försvann. De stod där på andra våningenoch skrek: Sluta upp nu ungar, annars skall ni fåmed mig att göra.Detta uppfattades kanske i många fall negativt,men i egentligen var det positivt. För dessa tanterbrydde sig om, och det är någonting som långt ifrånalla gör . De var tydliga och stod för vad desade, och de råkade heller aldrig ut för att blinedslagna.Tyvärr har likgiltigheten brett ut sig på ett allvarligtsätt . Vi har nog med oss själva och bryr osslitet om andra.Därför skulle vi egentligen behöva få tillbaka degamla ''satkärringarna''. Men vi skulle ocksåbehöva få tillbaka tanten med saften och bullarna.Vi behöver alltså både en fast hand och ett varmthjärta. Vi behöver fasta spelregler i vårt samhälledär vi gör helt klart vad som gäller.Under lång tid har vi gradvis tvingats acceptera enhögre toleransnivå när det gäller brottsligheten.Ungdomar som kommit på sned här i livet haralltför lätt fått åtalseftergift. Det hade kanske räcktmed ett samtal på för att utreda dethela. Detta har gjort att det har inte kommit en klarmarkering från samhällets sida. Det måste dras uppklara rågångar, och det måste ske en reaktion frånsamhällets sida när brott har begåtts.Det måste ske en snabb reaktion när någon harbegått brott. Detta är inte minst viktigt när detgäller ungdomar. Om sanktionerna uteblir såförloras också respekten för de lagar vi har i vårträttssamhälle.Det här betänkandet tar således upp en rad viktigaförslag på åtgärder. Det hade dock funnitsytterligare åtgärder som borde ha genomförts ochsom borde ha varit med i betänkandet. Därför finnsdet en rad reservationer som bl.a. stårbakom.