prot · GF0930 · 1991-11-30 00:00:00 — Politiken är utformad medutgångspunkt i att vi skall se till att vi får fram brabostäder och bra byggande till rimliga priser. Dethar vi inte i i dag.Jag håller med när hon talar ompriserna för nyproduktionen. Det är inte någotalldeles nytt fenomen. När man hargått omkring och tittat på vad nyproduktionenkostar, har man ställt sig frågan: Vad är det förmänniskor som över huvud taget kan betala depriser som det har blivit när det gällernyproduktionen? De har drivits upp till orimliganivåer genom en kombination bestående avskatteregler, av brist på konkurrens och avregleringar. Vad vi nu skall göra är att pressapriserna genom att öka konkurrensen. Det är baradetta som kan pressa priset på nyproduktionen.Det gör man inte genom ständigt ökadesubventionsnivåer. Huruvida det finns enbostadsminister som står i talarstol ellersom tar emot uppvaktningar betyder oerhört litet,ingenting alls, för den hyreskostnad som familjen iUpplands skall betala. Det är detta som äralldeles avgörande.Oskar hade litet av den härargumentationen också -- att någon måste stå iriksdagens talarstol och att någon måste ta emotuppvaktningar. Det är icke det viktiga. Detviktigaste är vad som händer ute i människorsverklighet. klarade sig hyggligt utanett bostadsdepartement, och jag tror nog att detskall gå nu också.Eva säger att detta är att avskaffa densociala bostadspolitiken. Låt mig bara fråga, när vinu diskuterar bostadspolitik mer ändepartementsorganisation, vad som var socialt medatt driva upp hyrorna . Kan ge mig det socialaskälet för denna politik som drev upphyreskostnaderna på ett sätt som drabbadepensionärer, ungdomar och unga familjer somsökte sin första bostad? Vad var det för socialt meddessa enorma priser i nyproduktionen? De gjordeju att man fick just dessa effekter. Enligt minmening var det inte något socialt alls i dennapolitik. Det var en förlegad regleringspolitik somledde till en orimlig situation. Det skall vi nu bryta.Det kommer vi inte att göra på en gång. OskarLindkvist har självfallet en poäng när han säger attdet är beklagligt att det blir ett glapp . Mendet är en följd av att socialdemokraterna drevigenom det omöjliga räntelånesystemet som vi nutvingas upphäva. Sedan lägger vi fram det nyasystemet. Det är då rimligt med en vissframförhållningstid, och att det nya systemet träderi kraft från . Det kommer detockså att göra efter en ordentligriksdagsbehandling. Det hade självfallet varit enbättre ordning om vi hade sluppit detta intermezzosom räntelånesystemet har kommit att utgöra.Det talas om de sjunkande volymerna påbyggandet. I byggentreprenörernas senastepublikation, Byggkonjunkturen, skriver man såhär: ''Regeringsförklaringens inriktning påskattesänkningar, avregleringar och andra åtgärderför att skapa ett bättre företagsklimat är centralaför byggbranschen. Med ökad tillväxt följer ökatbyggande.'' Detta är det ena som är avgörande föratt politiken har utformats på det här sättet.Tillväxt ger byggande.Det andra som är viktigt är insikten om attkonkurrens pressar priser. Vi kan aldrigsubventionera oss ur de problem vi har påbostadsmarknaden. Men med ökad konkurrens,valfrihet och avreglering kan vi åstadkomma denprispress som är absolut nödvändig för att vi skallkunna bryta med de mindre sociala, närmastasociala, inslag som bostadspolitiken genom sinkostnadsuppdrivande effekt har haft under senareår.Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att hon inte ägde rätttill ytterligare inlägg.Anf. 8 ():Fru talman! Jag har samma uppfattning somstatsministern när det gäller behovet av att byggabra bostäder, att pressa priserna och attåstadkomma ökad konkurrens. Vi är helt överens.Det är ett utmärkt utgångsläge för att få billigarebostäder med bra kvalitet. Om detta råder det ingettvivel. Det har alltid varit målsättningen ochvägledningen för den socialdemokratiskabostadspolitik som jag har varit aktivtverksam för.Nu säger statsministern att ni hade att ta över efterdet omöjliga räntelånet. Det är alltså ettkonstaterande. Statsministern använder inte tidentill att diskutera vari det omöjliga bestod, och detgör han rätt i. Det finns inslag i räntelånet som jagtror att många mycket observanta iakttagare tyckerskulle vara till fördel för en funktionellbostadspolitik. Men det får vi diskutera vid annattillfälle.Jag vill i detta mitt sista inlägg i dennainterpellationsdebatt först lämna en litenupplysning. Att var med om attinrätta ett bostadsdepartement berodde helt enkeltpå att bostadsfrågorna låg utspridda på olikadepartement. Man samlade ihop det som hörde tillbostadsområdet, man satte en bostadsminister påuppgiften, och det har varit till gagn för helabostadsfrågans lösning i . Jag hoppas attCarl Bildt när han har regerat etttag -- förhoppningsvis inte alltför länge -- kommeratt upptäcka att kanske också statsministern harfördel av att ha en bostadsminister, som kan ledaoch vara engagerad i den bostadspolitiskadebatten.Jag vill också säga till att era bostäderkommer att bli avsevärt dyrare än under densocialdemokratiska regimen. Ni kommer redan1992 att få göra ett kraftigt hyreslyft. Om ni inte gårin för bidrag, vilket ni inte kommer att göra,kommer det att bli ett sådant kraftigt genomslag.Jag skall förklara varför.Ni kommer i ert nya ettårsprogram förbostadspolitiken att behålla räntebidragstrappan.Ni kommer att sänka belåningsnivån till ,något som drabbar allmännyttan, de allmännyttigabostadsföretagen. Ni kommer att se till attparkeringsanläggningar fr.o.m. intelängre får ingå i bidragsunderlaget. Det sker enminskning av avdragsrätten, och framför allt: nikommer att minska investeringsbidragen medverkan redan från den 5 november 1991.Carl Bildt! Alla lägenheter i er regi kommer att blimycket dyrare än under den socialdemokratiskaregimen.Anf. 9 Statsminister ():Fru talman! Jag skall vara mycket kortfattad.Oskar har inte möjlighet att kommatillbaka, och jag skall därför inte polemisera.Låt mig bara säga att jag är övertygad omnödvändigheten av att anpassadepartementsorganisationen. Det har skett vidåtskilliga tillfällen tidigare. Det har berört bådebostadsdepartementet och andra departement. Detär en nödvändig del i moderniseringen avregeringens sätt att arbeta.Jag vet inte hur länge jag kommer att ha ansvaretför just den arbetsuppgift som jag har -- OskarLindqvist och jag kan ha olika meningar på denpunkten -- men om det blir någon tid framöver villjag säga att jag inte tror att detta är den sistaförändring som kommer att genomföras avdepartementsorganisationen under detta 1990-tal,då så mycket kommer att förändras.Denna förändring är nödvändig för att möjliggöraen rationellare hantering, där bidragsfrågor medsocial profil handläggs av , därnäringsfrågor, oavsett om de hör hemma inombyggnäringen eller annan näring, handläggs av ettnäringsdepartement och där finansieringsfrågor,oavsett om det handlar om finansiering avbyggande eller någonting annat, handläggs av ettfinansdepartement. Det är jag absolut övertygadom.Till slut bara några ord om kostnader. OskarLindkvist och jag har något olika språkbruk. talar om kostnader syftar han barapå en del av kostnaderna. Kostnaderna för t.ex.nyproduktion är det som det faktiskt kostar attbygga huset, och det avgörs av näringens villkor, avkonkurrensen och av prisutvecklingen i samhället.Det är de kostnaderna som vi skall pressa, och detär jag alldeles övertygad om att vår politik kommeratt göra.Det börjar för övrigt redan ske, även omnedgången i ekonomin har sin del i förklaringen tillatt kostnaderna för nyproduktionen nu enligt deanbud som kommer in håller på att sjunka riktigtordentligt.Men också fördelningen av kostnaderna mellansubventioner och det som vi kan betala själva när vifår en bättre ekonomisk situation spelar in. Det ärmin absoluta mening att vi inte kan tro att vi genomökade skatteintäkter eller höjt skattetryck skallkunna subventionera bort de effekter i form avhöga kostnader som kommer genom en bristandekonkurrens. Det är ju så det har varit. Bristandekonkurrens har givit högre kostnader, som har letttill krav på både bidrag och subventioner. Det gårinte i längden. Det behövs mera av konkurrens somgör att vi pressar priserna i nyproduktionen och fårbättre möjligheter att betala de boendekostnadersom då blir rimliga.Det är en bostadspolitik som förvisso är liberal,men som också får ett socialt inntehåll.Överläggningen var härmed avslutad.2 § Svar på interpellation 1991/92:34 omomvandling av universitet och högskolor tillfristående stiftelserAnf. 10 Utbildningsminister ():Fru talman! har ställt ett antalfrågor till mig rörande regeringens strävan attomvandla några universitet och högskolor tillstiftelser.Låt mig först korrigera historieskrivning. Påståendet att ett stortantal åtgärder på initiativ av densocialdemokratiska regeringen under senare årvidtagits ''för att öka friheten och stärkakreativiteten i det svenska högskolesystemet'' vilarpå bräcklig grund. Den förnyelseprocess BengtSilfverstrand pekar på har genomförts undergalgen. såg sig 1987 föranlåten attgenom ett tillkännagivande lägga press påregeringen att påskynda förändringar i högskolansstyr- och anslagssystem. De förslag från dendåvarande regeringen som Silfverstrand nurefererar till kunde behandlas av förstvåren 1991.Det socialdemokratiska initiativ som har haft störstbetydelse inom högskolans område rör dess värreutvecklingen av det system som vi nu strävar efteratt avveckla. Linjesystem och en mångfald andracentrala regler har införts på initiativ avsocialdemokratiska regeringar.Jag har, fru talman, valt att uppehålla mig något viddet historiska perspektivet, eftersom det ger enväsentlig bakgrund till tanken på icke-statligauniversitet. Högre utbildning och forskning iSverige har blivit föremål fören minst sagt skadlig experimentverksamhet frånsocialdemokraternas sida. För den kritiken harsocialdemokratin nu motvilligt börjat falla undan.Det är, fru talman, regeringens uppfattning att ettfritt universitet bäst gagnar såväl den nödvändigaöppenheten och vidsyntheten som kvaliteten iundervisning och forskning. Staten bör garanteraden högre utbildningens och forskningensfristående ställning i förhållande till olikasärintressen i samhället. Därför bör också statenvara huvudansvarig. Det är emellertid för migviktigt att man för universiteten skall sökaalternativ till den statliga myndighetsformen iansträngningarna att stärka universitetensställning.Bengt Silfverstrand konstaterar bl.a.: ''Universitetoch högskolor har ett mycket stort samhällsansvar.Samtidigt måste samhället på olika sätt stå somgarant för att självständighet och kritiskt tänkandeständigt skall kunna ha sin hemvist där. ''Så är det. Samhället och staten är emellertid intesynonyma begrepp. Samhällsgarantin blir starkastgenom en mångfald institutionella lösningar.Stiftelseuniversitet kan vara en av dessa.I sin interpellation antar attökad frihet i förhållande till staten innebär ökatberoende av kommersiella intressen. Jag förstårinte det resonemanget. Låt mig emellertid innanjag kommenterar det närmaste understryka att ettkonstruktivt samarbete mellan universitet ochföretag är riktigt och viktigt om skall kunnaåterta en plats i den industriella världstoppen. TetraPak, och andra liknande exempel äringenting som någon har anledning att beklaga.Mig veterligt har det inte från någon tillskyndaressida förutsatts att statlig finansiering avuniversiteten skall ersättas med exempelvisfinansiering från näringslivet. Omvandlas någrauniversitet och högskolor till stiftelser förefaller detrimligare att anta att den ökade autonominkommer att gälla i förhållande till alla externaintressen, inkl. stat och näringsliv.Beträffande sju frågor byggersamtliga på en missuppfattning. Det finns inte nunågon modell för stiftelsebildningar frånregeringens sida. Vissa grundläggandefrågeställningar av juridisk och ekonomisk artbearbetas inom regeringskansliet.Jag kan dessutom till min glädje konstatera att designaler som regeringsförklaringen i detta avseendegivit har lett till en intensiv och konstruktiv debattinom flera universitet och högskolor. Av allt attdöma kommer man från flera håll att föra framegna förslag till hur ett stiftelseuniversitet skallkunna skapas, vilka i så fall kommer att ingå igrunden för en dialog mellan regeringen ochhögskolan.Regeringen har alltså ingen ambition att påtvingauniversitet och högskolor en färdig stiftelsemodell.I stället är det frågan om ett erbjudande till dialog.Jag måste mot denna bakgrund svara BengtSilfverstrand genom att förklara vad jag hoppas attett universitet i stiftelseform skall kunna innebäraför den högre utbildningen och forskningen.1. En stimulans för internationelltkonkurrenskraftiga studier och forskning inom densvenska högskolan.Jag är övertygad om att mångfald i organisatoriskform ger de bästa förutsättningarna för konkurrensoch därmed för hög kvalitet.Väl fungerande, privata universitet kommer iframtiden att kunna fungera som ''riktkarlar'' föratt motverka ett orättmätigt politiskt inflytandeöver högre utbildning och forskning.2. Mångfalden kommer även att stärkauniversitetens integritet i förhållande till både statoch andra intressen.Silfverstrands interpellation andas en oro förintegriteten i förhållande till främst s.k.kommersiella intressen. istiftelseform bör ha sin finansiering i sådana formeratt det kan hävda sin självständighet åt alla håll.Själva mångfalden i organisatoriska lösningar bliren väg att garantera frihet för kritiskt tänkande.3. I ett långsiktigt perspektiv är jag övertygad omatt förekomsten av privata universitet eller tekniskahögskolor även kommer att leda fram tillspännande och kreativa fall av profilering. Redanden debatt som tanken på en relationsförändringtill staten stimulerat, leder i riktning mot nyalösningar, såväl i fråga om arbetsformer sominnehåll i forskningen och den högre utbildningen.Alldeles bortsett från att det inte finns någotstiftelseförslag från regeringen att kommentera, ärmina svar på Silfverstrands frågor dessa:1. Allas delaktighet i utbildning och forskningfrämjas bäst genom mångfald i organisatoriskalösningar.2. Väljarnas valda ombud avsvär sig inte rätten attpåverka universitet och högskolor bara därför accepterar och främjar olika juridiska ochorganisatoriska lösningar. Däremot litar man merapå universitetens eget ansvar.3. Tror man inte att universitet och högskolorförmår att hävda sin integritet bör man återgå till enmera fullständig statsstyrning. Det vill inte jag.4. I ett fritt universitets- och högskolesystem ärforskarnas och lärarnas frihet större än i ett systemdär staten bestämmer allt.5. Det är inte ''näringslivet'' som skall avgöra vaduniversiteten och högskolorna skall göra. Det skallhögskolorna och universiteten göra själva.6. De mindre högskolorna är viktiga delar av vårtnationella högskolesystem. De mindre högskolornaär också viktiga inte minst för utvecklingen av enstark regional infrastruktur.7. Samarbete främjas genom olikhet. Samarbetetskall ske på de inblandade högskolornas ochuniversitetens egna villkor.Det är svårt att komma ifrån känslan att BengtSilfverstrand egentligen inte vill frigöra universitetoch högskolor från statens inflytande. Hans frågorsynes mig bekräfta att det socialdemokratiskareformarbetet på dessa område sker just under dengalge jag inledningsvis diskuterade.Anf. 11 ():Fru talman! Jag ber att få tackautbildningsministern för svaret på mininterpellation. Låt mig redan från början utmönstraPer tal om socialdemokratisk förnyelseunder galgen. I så fall är det åtskilliga bådeframstående forskare och professorer liksommånga Per närstående personer somhamnat under eller i denna galge.Min historieskrivning är nämligen helt korrekt. Detråder inte det minsta tvivel om att våra universitetoch högskolor befinner sig i en dynamiskförnyelseprocess, en process som socialdemokratinbåde bejakat och befrämjat. Att så är falletbekräftas för övrigt av både prominentaföreträdare för universitetsvärlden och denborgerliga pressen. Ja, förnyelsens hjul snurrar såsnabbt att en sådan auktoritet som professor , rektor vid , t.o.m.varnat för att en avreglerad högskola riskerar attinskränkas till en produktionsapparat.Den senaste propositionen från densocialdemokratiska regeringen gick mycket långt isjälvbestämmande, skriver t.ex. . Vad som sedan hänt är att den nyaborgerliga regeringen fört upp ägarfrågan pådagordningen. Därmed reses den inte oväsentligafrågan vem som skall ha makten över en avsamhällets allra viktigaste sektorer. Vem skallbestämma över kunskapens villkor?Utbildningsministern är på flera punktermotsägelsefull i sitt svar. Redan i den inledandemeningen frångår han regeringsdeklarationen. Dentalar om fristående stiftelser. Per talar baraom stiftelser. Han använder sedan termen ickestatliga universitet, något som han senare taravstånd från genom att deklarera att staten skallgarantera den högre utbildningens ochforskningens fristående ställning i förhållande tillolika särintressen.Litet längre fram i texten talas det så plötsligt omatt väl fungerande privata universitet i framtidenkommer att fungera som ''riktkarlar'', för attmotverka ''orättmätigt politiskt inflytande'' överhögre utbildning och forskning.Syftar Per här på stiftelseuniversiteten, närhan talar om privata? Eller vill han föra inytterligare någon form? Och vad innebär ettorättmätigt politiskt inflytande? Är detförekomsten av moderata riksdagsledamöter --, , , m.fl. -- i styrelser föruniversitet, institut och danshögskolor som beskärmångfalden? Eller är det de socialdemokratiskahögskolestyrelseledamöterna som hindrar FågelFenix fria flykt?Jag har inte, som utbildningsministern påstår,hävdat att ökad frihet i förhållande till stateninnebär ökat beroende av kommersiella intressen.Det är ett exempel på en medveten eller i bästa fallomedveten feltolkning av interpellationen.Däremot, och det framgår klart av texten, har jagställt den helt avgörande frågan på vilket sättuniversitets och högskolors möjligheter att stå emotkraven från starka kommersiella intressen skulleförstärkas, när avtal om försäljning av utbildningoch forskning skall ingå, enligt den modellregeringen föreslår. Det är en väsentlig skillnad.Hur blir det bättre och friare på alla sätt, en merakonstruktiv och utvecklingsbar framtid föruniversiteten, om de får in mer av den privata sfärsom Per , och regeringen villföra in i stiftelserna? På den frågan harutbildningsministern inte lämnat något svar.För att kunna stå emot starka kommersiellaintressen på en marknad där utbildning ochforskning skall säljas, som man frigör sigfrån det statliga beroendet, måste man -- det bordevi ändå vara överens om -- ha en mycket starkekonomisk bas. Om man bättre än skall kunnahävda sig mot dessa starka ekonomiska intressen,måste ju basen ytterligare förstärkas. Det är logikoch borde inte vara främmande för den nyaregeringen.Detta kan bara ske om stiftelsekapitalet ärtillräckligt stort. Per undviker sorgfälligt attkommentera kapitalavkastningskravet. Jag har iinterpellationen angivit vilka nästan gigantiskasummor det handlar om: ett stiftelsekapital som ärfemtio gånger årsförbrukningen vid en så måttligrealavkastning som 2 %.I har man räknat mera pretentiöst ochkalkylerat avkastning. Av universitetetsomsättning på 2,5 miljarder går ca 1 miljard i Lundtill forskning. Detta förutsätter ett kapital på 20miljarder kronor, dvs. ungefär lika mycket som detsamlade löntagarfondskapitalet.Jag vill gärna instämma i vad utbildningsministernsade om att förslaget att omvandla universitet ochhögskolor till stiftelser har lett till en intensivdebatt. Det har det förvisso. Men inte ens vid detuniversitet som har förgreningar ända in iutbildningsdepartementet har glädjen varit odelad.Flera framstående forskare ställer de inteoberättigade frågorna: Vad menas med ökdautonomi? Vilken forskning och utbildning harhämmats av det nuvarande högskolesystemet?Vilka problem avser stiftelsebildningen primärt attlösa?Eftersom utbildningsministern i avklarsyn uttrycker tveksamhet införstiftelsemodellen, vill jag uppmana honom att vilapå hanen inför det tilltänkta snabba stiftelseklippeti och att erbjuda de berörda en dialog. Jaghoppas att jag på så sätt skall kunna få klara ochpreciserade svar på mina frågor.Anf. 12 ():Fru talman! Regeringen vill skapa mer autonomauniversitet och högskolor. I ett led för att uppnådetta tänker man ombilda något eller några av vårauniversitet och högskolor till fristående stiftelser.Detta reser naturligtvis en mängd frågor och kräverförtydliganden.I media har det framkommit att det är Umeåuniversitet och som skulle kunna varaaktuella för den nya organisationsformen.Den övergripande frågan är naturligtvis: Vad läggerutbildningsministern i begreppet ''mer autonomahögskolor''? Vad är innebörden i den terminologin?Jag tycker inte att detta framgår av detinterpellationssvar som har lämnats i dag.Jag vill koncentrera mig på några av alla de frågorsom detta reser. Hur kommer öppenhet och insynatt garanteras i stiftelseformen?Vilka konsekvenser får en ny organisationsform föranställda och studerande? finnsrepresentanter för dessa grupper ihögskolestyrelserna tillsammans medallmänrepresentanter. Vilka kommer att harepresentation i stiftelsernas styrelse? Instiftarnakommer naturligtvis att ha det, men vad händermed just grupperna anställda och studerande?Vilket inflytande och vilken insyn kommer de attfå? Det kommer naturligtvis att stadgas i resp.stiftelseurkund, men jag vill gärna veta hurutbildningsministern ser på detta, hur mangaranterar öppenhet och insyn för allmänhet ochbrukare.Min nästa fråga berördes också av BengtSilfverstrand. Vad händer när stiftelsekapitalet intelängre är tillräckligt och statsbidrag kanske inteställs i utsikt? Det är väl då man kommer i densituationen att man måste anpassa verksamhetentill marknadens krav. Vad betyder det förverksamhetens innehåll och inriktning? Vadbetyder det för den fria forskningens ställning? Ochvad betyder det för de olika ämnena? Vilka ämnenkommer då att prioriteras? Eller snarare: Vilkaämnen blir inte längre intressanta?Jag kan tänka mig att det i en sådan negativsituation, när en högskola kommer i ett sådant lägeatt man blir beroende av ekonomiska resurserutifrån, är delar av humaniora som får svårt atthävda sin position. Mig förefaller det som om detdå finns en risk att uppdragsutbildning ochuppdragsforskning får alltför stort utrymme påbekostnad av grundutbildning och grundforskning.Jag måste fråga mig om detta verkligen leder till attvi får mer självständiga och fria universitet ochhögskolor. Mig förefaller det som om resultatet kanbli det omvända, att vi kan få mer beroendeuniversitet och högskolor.Vad kommer att hända med sådana delar avverksamheten som inte är direkt lönsamma? Jagkan exemplifiera med distansutbildningarna. Enbärande princip är att högskolan skall varatillgänglig för alla, det är vi säkert överens om.Även om man bor utanför en högskoleort skallmöjligheten finnas att studera på högskola.En marknadsanpassning kan också innebära tvingas ta ut elevavgifter. Jag menar atttillgängligheten minskar också genom detta. Omman begränsar möjligheten för de studenter somenbart har studiemedel för finansieringen av sinastudier att läsa vid en speciell högskola, kan detleda till att vi får elitistiska högskolor, där mångautestängs.Jag har svårt att se att en ny organisationsformleder till större pluralism och mångfald. Denviktigaste frågan jag vill ställa är den jag börjademed: Hur kommer öppenhet och insyn attgaranteras i en ny organisationsform?Anf. 13 ():Fru talman! För att också i fortsättningenskall vara ett vitalt och konkurrenskraftigtvälfärdsland är vi överens om att forsknings- ochhögskolepolitiken är ett prioriterat område.Högskolan är en spjutspets in på sammagång som en hävstång för tillväxten.Jag tror på en utveckling mot mer autonomauniversitet och högskolor. Motiven är att vibehöver bättre pedagogik och bättre kvalitet igrundutbildningen. Vi behöver fler som vill skaffasig en forskarutbildning. Vi behöver högreexaminationsfrekvens.