prot · GE09101 · 1991-04-24 00:00:00 — är det fråga om enfullständig anpassning till kapitalets ochmarknadens villkor.Budskapet från den socialdemokratiska regeringenär: Arbeta hårt, spara och var disciplinerad! Mankan naturligtvis fråga sig varför. Vilken ärregeringens politiska vilja medsamhällsutvecklingen? Var finns jämlikhetstanken,solidariteten och den ekonomiska demokratin? Varfinns de grundläggande värderingar somarbetarrörelsen har burit? Av regeringens politiktycks det som om partiet ständigt måste anpassa sigtill kapitalet och till marknadens villkor utan att hanågon egen politisk kraft.Regeringens politik är nu en kvartalspolitik, däranpassningen sker gradvis efter kapitaletsutveckling och efter de senaste prognoserna från deekonomiska bedömarna. Hänsynslöst kastar sig nusocialdemokratin ut i och krävermedlemskap i större förbehåll förSverige och för de värderingar som harburit -- t.ex. en generell välfärdspolitik förbefolkningen -- finns knappast kvar. I vissa stunderoch med en viss överdrift framstår regeringens egenpolitik som så fanatisk att t.o.m. Hur har regeringen tänkt sig det hela?Kan arbetarrörelsens mål genomföras genomunderkastelse? Eller tänker man överge dessa måli och med EG-processen?Vänsterpartiet var vid val med och slogtillbaka de borgerliga partierna. Vi betraktadevalet som en framgång. Det fanns nämligen hossocialdemokratin avgörande kvalitativa skillnader ijämförelse med en ren och skär borgerlig politik.Vallöftena om föräldraförsäkringen, åtgärder föratt förbättra arbetsmiljöerna och partiets sågningav främst skattepolitik är exempel påsådana skillnader. Dessutom var försvaret avsjukförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen,välfärden i kommunerna och strävan efter arbete åtalla också avgörande skillnader gentemot deborgerliga. är dessa skillnader svåra attupptäcka, eller kanske rör det sig nu bara omkvantitativa skillnader? Efter vad jag har förståtthar både och nästanunderstött analysen.Tyvärr har regeringen kört in på samma väg som deborgerliga -- den blå vägen. Man ser nu EG framförsig, och man ser tydligen att man där skall finnadrivkrafter för vad man skall göra påhemmamarknaden. Skillnaden är egentligenhastigheten.I högerpartiernas framställning -- det har här talatsom ett dokument som skulle uppfattas som börjantill slutet för eller någonting liknande -- sägsdet ärligt och rakt vad högerpolitik innebär. Det ärfråga om sänkt moms, karensdagar, sänkta ellerborttagna bostadssubventioner och besparingarinom välfärden -- det är raka och entydiga förslagfrån högerhåll. Frånsett högerns syn på AP-fondssystemet funderar man över om regeringenhar några direkt principiellt avvikandeuppfattningar från det program som högerpartiernaredovisar. Hur tänker sig t.ex. regeringenskatteharmoniseringen med EG? Skall den ske pånågot annat sätt än vad som föreslås avhögerpartierna? Det vore mycket klargörande ochen politisk framgång om påavgörande punkter kunde ta avstånd från avsiktenmed förslaget och den principiella inriktningen ihögerförslaget och inte bara göra bedömningar avifall det är en svartmålning eller inte.Apropå högerdokumentet kan man konstatera attdet politiska språkbruket har tunnats ut ytterligare.Vi hörde säga att det inte fanns någonfördelningspolitik i högerdokumentet.Fördelningspolitik kan ju vara vad som helst. Jaghar uppfattat det så att det viktigaste inomfördelningspolitiken har varit sysselsättningen,men är det tillväxten. Det intressanta när detgäller dessa avgörande fördelningspolitiska frågorär att man ökar inkomstskillnaderna,ökar förmögenhetskillnaderna och minskarsolidariteten inom skattesystemet. Dettraditionella synsättet på fördelningspolitik dumpasalltså.Regeringens politik har som sagtpräglats av uppgivenhet och anpassning tillmarknaden, till samhällsutvecklingen och till en alltstörre makt till kapitalets marknadskrafter. I ställethade det behövts ett större motstånd och enmobilisering från arbetarrörelsen. Vart togtankarna om ekonomisk demokrati vägen?Löntagarfondsdebatten handlade ju i grunden omdemokrati i hela samhället. Varför skall SAF hamonopol på klasskampen i detta land?Skrivningarna i propositionen om AP-fondssystemet och löntagarfonderna är i många fallhäpnadsväckande. Systemet skall enbart bli ettpensionssystem. Det skall t.o.m. kunnakompletteras med individuella tilläggspensioner.Samtidigt går utvecklingen därhän att de storaföretagen i landet flyttar sin tyngdpunkt utomlands.Sverige behöver långsiktiga investeringar i enframtidsinriktad industri. För att åstadkomma detär det nödvändigt att på något sätt kunna användadet kollektiva sparandet. Det är också ett sätt attsäkerställa en bra utveckling i Sverige.I kompletteringspropositionen framgår attregeringen tror att konjunkturen vänder uppåt ihöst. Med tanke på prognosers tillförlitlighet kanman fråga sig vad det egentligen handlar om. Är detfråga om ett hopp ? Tydligen litarregeringen inte heller på sin egen politik, utan pådessa prognoser eller på den vändning ikonjunkturen som skall rädda partiet i valet.Vi saknar en mängd saker ikompletteringspropositionen. Främst är viförvånade över att regeringen inte vill påbörjagenomförandet av en sänkning av matmomsen.Med förslag om en skärpt skatt förde välbeställda och en sänkning av matmomsenskulle vårt land få en mycket rättvisare skattepolitikän . Min fråga till finansministern är:Är det helt uteslutet att regeringen framläggerförslag om sänkt matmoms för att åstadkomma etträttvisare skattesystem? Eller tänker man, somOlof sade, här i undervåren rösta för de föreliggande förslagen?Regeringen har bytt överordnadparoll för sin politik. Inflationsbekämpningen äröverordnad kravet på arbete och sysselsättning åtalla. Detta byte är ingen tillfällighet. Det är inteheller någon tillfällighet att man är negativt inställdtill beredskapsarbete. Egentligen är det en ganskacynisk politik som regeringen för på detta område.Man kalkylerar helt kallt med en arbetslöshet pånärmare . Det är detgenomsnittliga arbetslöshetstalet. Vad händer iutsatta regioner? Att AMS får 6 miljarder i ställetför begärda 10 miljarder för framför allt utbildningär också ett tecken på denna politik. Huvudnumretär utbildning, och det är mycket bra. ärdet en avsaknad på nya arbeten. I och med attsådana inte finns blir följden en ökad skara avvälutbildade arbetslösa. Effekten blir attregeringen i praktiken skall bekämpa inflationenmed välutbildade arbetslösa. Är det vadfinansministern kallar för att gå på två ben, dvs. attSverige skall ha världens mest välutbildadearbetslösa? Jag undrar om inte regeringen har gåttett steg längre än vad tänkte sig den 27mars, när den fattade beslut om att inta en ganskavälvillig syn på beredskapsarbeten.Vad säger man i , och iandra krisorter med hög arbetslöshet? Visserligenkan man utbilda sig, men när man väl har gjort detbehöver man också ett arbete. Vad händer undertiden, dvs. innan arbeten har tillskapats? Skallregionalpolitiken bara vara ett medel iflyttningskarusellen?Regeringen har haft chansen att göra bra ifrån sig ien fråga, nämligen i frågan om sysselsättning. Menman har tydligen misslyckats även där. Handlar detinte i den politiska verkligheten egentligen om etthänsynstagande till EG och dess anpassning tillarbetslöshet, finansminister ?Vi i , som anser att varje arbetslös ärett nederlag för ett samhälle, vill verkligen satsa allatänkbara resurser på att förhindra att någon ärarbetslös i ett visst skede. Det behövs snabbainvesteringar i infrastrukturen, inte minst regionalt.Vi kan tänka oss ROT-program för skolor och VA-nät. Vi kan också tänka oss insatser i kommunernaför att se till att äldreomsorg och barnomsorgverkligen bedrivs. Vi vill vidare sätta in åtgärder föratt öka industrins investeringar.Som jag ser det är regeringen mycket passiv pådessa områden. Anmärkningsvärt i hela dettasysselsättningspaket är varifrån man har fått stödför det, nämligen från och folkpartietliberalerna. Regeringen förlitar sig också mycketpå stabiliseringsavtalet ochRehnbergskommissionen och säger att man här harnyckeln till lösningen på inflationen. Men trotsRehnbergsavtalet kan vi se att lönespridningenökar. Väletablerade grupper drar lönemässigt ifrånandra. De som alltid har haft det svårast, de somhar haft hjälp av en solidarisk lönepolitik, sitter nufast i långvariga Rehnbergsavtal. De blir knappasthjälpta av att lönespridningen i ett längreperspektiv kraftigt kommer att driva på inflationen.Ökad lönespridning betyder nämligen helt klartinflation.Hur blir det med fackens roll ? Hur socialdemokratiska regeringen egentligentänkt sig den? En stor del av fackföreningsrörelsenmåste kanske sitta med armarna i kors i stället föratt vidta nödvändiga åtgärder för att hjälpa sinalågavlönade. Vad händer efter nästa avtal? Vadhänder på marknaden, ? Är interisken mycket stor för att de välbeställda ''fixar'' sinkompensation även efter Rehnbergsåren, samtidigtsom de lågavlönade förlorar?Vi i tycker att det hade varit oerhörtmycket smartare att i stället för Rehnbergsavtalföra en kraftfull fördelningspolitik med insatser ifrämst skattepolitiken. Vi betonar än en gång attinflationens grundorsak inte ligger ilöneutvecklingen. Grundorsaken hittar vi i ställethos dem som sätter priserna, och dessa måste visätta press på.Regeringen fullföljer även sin politik gentemotkommunerna. En real minskning av kommunernasresurser, är vad man åter för höra. Dennäraliggande välfärden vill man inte garantera.Statsbidragen skall minska realt sätt. Vi ivänsterpartiet kräver däremot ettkommunalt stödpaket.Arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen är också eneftergift åt marknaden och borgerligheten. Den haregentligen inget berättigande. Om man misstror defackliga organisationerna och deras möjligheter attpåverka utvecklingen i arbetslivet, då skall mannaturligtvis ge efter och se till att motparten stärkersina positioner.Vi är också förundrade över regeringens hanteringmed hyrorna. Varför vill man redan nu se till attkompensationen för byggmomsen minskar? Är detinte en signal om att man egentligen vill höjahyrorna ytterligare efter de rekordhöga hyreslyftsom människor har fått vidkännas.Vi vill också peka på arbetsmiljön, som iföregående val var en av de stora slagnumren. ,nästan senare, vet vi ju resultatet avregeringens prestationer. Vi har tagit del av enkartläggning av de 400 sämsta jobben, även omdessa inte pekades ut. Framför allt saknas detförslag, befogenheter och åtgärder för att kunnavidta åtgärder som förbättrar situationen. I ställetför insatser från skyddsombud och fack får denenskilde bara läsa välvilliga skrivningar om hur detskall vara. Regeringen talar mycket om tillväxt ochproduktivitet, men man bryr sig inte om självagrundvalen för produktionen, dvs. Man underskattar de arbetandesmöjligheter att utveckla det svenska samhället.Inflytandet, miljön och villkoren för de anställda --det som kan inordnas under begreppen ekonomiskdemokrati och demokratiska rättigheter -- hartydligen inte längre någon plats i socialdemokratinspolitik. Likadant är det med miljön. Här saknas ettklart samband i de skrivningar som regeringen hari kompletteringspropositionen med den politik manegentligen företräder. Marknadskrafternasmekanismer skall få fritt fram. Tillväxten harnaturligtvis sina konsekvenser på miljön.Därför är dessa skrivningar kosmetika, bortsettfrån några enstaka punktinsatser.Helhetsperspektivet och helhetsåtgärderna saknas,och tydligen också insikten om att miljön sättergränser för vår produktion och konsumtion.Herr talman! Regeringens politik kansammanfattas med att regeringen hoppas på bättretider. måste naturligtvis delavänsterpartiets bekymmer för arbetarrörelsen ochdess framtid. När människor känner förvirringinför den politiska situationen, skulle det behövasklarhet och ett tydligt budskap från regeringen, ettbudskap som skulle kunna stimulera människornatill insatser i samhället. Men vad de får höra är attvi hoppas på bättre tider. Du skall arbeta mer, duskall spara om du kan, bråka inte utan var lydig!I kompletteringspropositionen är det mycket svårtatt se vilka värderingar regeringen har för sinpolitik, som på avgörande punkter skiljer sig frånde borgerligas. Kunde finansministern bringaklarhet i detta skulle den politiska debatten ifortsättningen vara mycket enklare och klarare frånarbetarrörelsens sida.Anf. 48 ():Herr talman! Vi har en ny finansminister.Vi har ''ny start för ''.Vi har ''ny demokrati''.Det ser ut som om den svenska politiken harförändrats, men i själva verket är det en gammalpolitik i ny tappning.Det är samma gamla tillväxtmedicin som vi har settså förut.I redovisningen av den ekonomiskt-politiskastrategin sätts tillväxtmålet ivanlig ordning före miljömålet. Det räcker inte,, att på femte plats säga att denekonomiska politiken skall medverka till uthålligtillväxt. Under avsnitt 7 i propositionen: ''Politikför uthållig tillväxt'' står det dessutom att läsa:''Miljöpolitiken måste vara i linje med denekonomiska politikens allmänna förutsättningaroch mål. ''Problemet med denna formulering är att den måsteuttydas så, att den ekonomiska politikensförutsättningar och mål skall bestämmamiljöpolitiken. Det var ju precis så vi inte ville hadet, utan vi ville ha det tvärtom -- vi ville attmiljömålet skulle ligga först och bestämmaramarna och utrymmet för den ekonomiskapolitiken.Jag saknar också en grundläggande kritik avbedömningen av landets ekonomi. Genom attanvända de traditionella ekonomiska begreppen fårman en värdering som egentligen är irrelevant förhur det egentligen står till. Ju snarare en grönnationalbudget läggs till grund för värderingen,desto tidigare vet vi vad vi måste göra. I självaverket står vi inför ett vägval, där vi måste väljamiljövägen med seriös ekonomisk politik. Det kaninte ske med ofinansierade skattesänkningar.Den ekonomiska politiken bör naturligtvisunderordnas de ekologiska ramarna. Menmiljömålen kan endast tillgodoses genomstrukturförändringar och alltså inte i första handgenom speciella ''miljösatsningar''. Miljömålenmåste byggas in genom omstrukturering avproduktionssystemen och konsumtionssystemen,alltså både produktion och konsumtion.Miljöpartiet de gröna vill därför aktivt stödjautveckling av ny teknik, som är energi- ochresurssnål och som helst inte smutsar ner vare produktion eller vid användning avprodukterna. Slutmålet är att ersätta dagens linjäraproduktionssystem, där materialet vandrar frångruvan till avfallshögen, med ett cirkulärt systembyggt på förnyelsebara råvaror, återbruk ochåtervinning.Framväxten av ett cirkulärt system kan vi påskyndagenom att aktivt använda ekonomiska styrmedel iform av kraftigt höjda skatter på råvaror, energioch miljöutsläpp för att i stället sänka skatten påarbete.Varför är ni så rädda att föreslå en kraftfullomläggning av skattesystemet? Frågan går till bådeBildt, , och . Varför?Men det räcker inte med en miljövänlig teknik.Sådan har införts på många områden under desenaste decennierna, men miljöproblemen harändå ökat. Felet är naturligtvis att de positivaeffekterna av den nya tekniken har motverkats avatt den materiella produktionen harökat. Vi har konsumerat mer. Både medden av regeringen och av ochfolkpartiet föreslagna utvecklingen kommermiljöproblemen att fortsätta att öka. Den ensidigatillväxtsatsningen skapar fler problem än den löser.Om man räknar med miljöskadorna, kommer viförmodligen att få en negativ tillväxt i underhela 90-talet. Utredningar har visat att denstrålande tillväxten i vårt grannland under80-talet i själva verket har varit negativ, när manräknar med miljökonsekvenserna. Förmodligengäller samma sak för Sverige.Det räcker inte att vi stabiliserar utsläpp ochresursförbrukning på nuvarande nivåer. De måstedrastiskt minska, om vi menar allvar med allt tal omsolidaritet med fattiga länder och kommandegenerationer. recept för en sådanminskning är en kraftig satsning på miljövänligteknik kombinerad med en minskning av den totalamateriella förbrukningen. Det betyder en lägreeller ingen ekonomisk tillväxt, mätt på traditionelltsätt. Men det betyder att vår livskvalitet kommeratt öka.Propositionens inriktning mot en ökadsamhällsekonomisk effektivitet genom avreglering,ökad konkurrens samt satsning på utbildning ochforskning är bra, om detta leder till en förbättradproduktivitet. Men är inte överensmed regeringen om hur den förbättradeproduktiviteten skall användas. Regeringen villanvända produktivitetsökningen till en snabbproduktionsökning för att kunna öka framför alltden privata konsumtionen.Regeringen gör ingen analys av eller åtskillnadmellan en produktion som innebär ytterligarerovdrift på knappa naturresurser som förstörmiljön och på andra typer av tillväxt. Därförkommer rovdriften och miljöförstöringen attförvärras både med regeringens och även medmoderaternas och politik.Miljöpartiet vill i stället ha en grön tillväxt med mervaror och tjänster som är skonsamma mot miljön:-- Vi vill ha en jordbrukspolitik som inte är baseradpå kemikaliejordbruket, något som riksdagensövriga partier har fattat beslut om.-- Vi vill förbättra resurshushållning och miljögenom hårdare betoning på ekonomiska styrmedeli miljöpolitiken och en bättre miljölagstiftning.-- Vi vill minska beskattningen av arbete.-- Vi vill ta bort momsen på kollektivtrafik ochmat.Är det t.ex. rimligt att en gratis parkeringsplats frånarbetsgivaren är skattebefriad men inte årskortetpå kollektivtrafiken. Nej, det är naturligtvis interimligt, men detta visar på inkonsekvensen i detnuvarande systemet, som direkt motverkar enmiljöriktig politik.Miljöpartiet de gröna anser att vinsterna av enförbättrad produktivitet i första hand skallanvändas till en förkortning av arbetstiden, inte ökad produktionsvolym. Om produktivitetenkan förbättras på det sätt som förutsätts ipropositionen, skulle det vara möjligt att minskanormalarbetstiden pervecka . Det förutsätter i så fall en grönekonomisk tillväxt på mellan 0,5 och om åretför att klara det investeringsprogram fören bättre miljö som vi eftersträvar.En förkortad arbetstid medger också att människorsjälva i ökad utsträckning övertar arbetsuppgiftersom bekostas med skattemedel. Ett exempelhärpå är ökad föräldramedverkan på daghemmenoch i skolan. får Waldorfskolorna inte ensanständiga bidrag från staten. Därför demonstrerari dag föräldrar till elever i Waldorfskolorna utanförriksdagen. Sådana här fristående skolor, därföräldramedverkan är ett väsentligt inslag, bordepremieras i stället för att bestraffas av staten.Såväl en storsatsning på miljöinriktadeinvesteringar som en arbetstidsförkortningkommer att bidra till hålla nere arbetslösheten denärmaste åren.Miljöpartiets politik ger inget ökat utrymme förökad privat konsumtion och kräver en ekonomiskpolitik som slår vakt om de svaga i samhället. Vikan inte få mer av allt, utan vi måste använda det vihar på ett bättre sätt. Vår politik ger inte hellersamma skatteinkomster som den snabbatillväxtpolitik som regeringen föreslår. Dettamotverkas dock av att en del av samhällets utgifterför miljöskador och utslitning av människorminskar. Men det behövs också en sparsamhet medoffentliga utgifter samt en översyn ocheffektivisering av de offentliga systemen.Miljöpartiet de gröna vill verka för att kostnadernaför de stora transfereringssystemen minskar genomen successiv övergång till skydd för grundstandardi socialförsäkringssystemet i stället för en ersättningför inkomstbortfall. De storabostadssubventionerna måste minskas och deboende själva i huvudsak betala bostadskostnadenmed en omfördelning i tiden somräntelånesystemet kan ge.Vi stöder inriktningen på besparingar i den statligaförvaltningen och på en bättre samordning avsamhällets resurser, t.ex. mellansjukförsäkringssystemet och sjukvården.Låt oss sälja ut och använda pengarna tillmiljöinvesteringar, något som dessutom skapar nyaarbetstillfällen. Investeringar i infrastruktur ochforskning måste ges en klar inriktning på att skapakommunikations-, energi och produktionssystemsom är långsiktigt ekologiskt hållbara. Minskadvägtrafik förbättrar miljön, minskar behovet avimport av drivmedel, förbättrar handelsbalansenoch bytesbalansen samt minskar antalet dödadeoch skadade på vägarna.Miljöpartiet de gröna är för en fri handel på likavillkor och ett alleuropeiskt samarbete pådemokratiska grunder och med en bevaradneutralitetspolitik.Det intressanta är att det faktiskt går att föra enpolitik som hjälper oss att minska och komma tillrätta med de ekologiska störningarna och samtidigtlösa våra ekonomiska problem. Vi haranalysinstrumenten, vi har kunskaperna och vi harredskapen. Men ni vägrar ju allihop att göranågonting rejält. Varför gör ni det -- Bildt,och ?Anf. 49 Finansminister ():Herr talman! Jag vill börja med att uttrycka minstora uppskattning över den uppmärksamhet somoppositionen har ägnat åtkompletteringspropositionen och att partiledarnahar tagit av sin dyrbara tid för att debattera denekonomiska politiken. Ni har ju, som DagensNyheter påpekat, varit litet frånvarande när vidiskuterat den ekonomiska politiken här iriksdagen.Vi skall tala om men framför allt omframtiden. Men jag vill ändå ägna åt1980-talet med tanke på den orättfärdigabeskrivning som gav av . Hanbeskrev det som ett misslyckat årtionde frånekonomisk synpunkt.Vad menar ? Var det ett misslyckande attytterligare 330 000 människor kunde få arbete? Vardet ett misslyckande att kunde hållaarbetslösheten långt under den nivå som gäller iEuropa? Var det ett misslyckande att löntagarnakunde förbättra sina reallöner och återvinna denmånadslön som man förlorade under de borgerligaåren? Var det ett misslyckande attindustriinvesteringarna fördubblades 1982--1990?Var det ett misslyckande att vi har kunnat ökabarnbidragen med ? Var det ettmisslyckande att vi byggde ut barnomsorgen med186 000 platser och att vi kunde bygga utsjukvården och äldreomsorgen? Var det ettmisslyckande att vi kunde förbättra pensionärernasvillkor genom ATP-systemet, pensionstillskott ochKBT?Nej, , det var inget misslyckande. Alltdetta var stora och viktiga framgångar. Det har viåstadkommit i samverkan med näringslivet,löntagare och samhälle. Det kan vi vara stolta över.Ingen av alla dem som varit med och åstadkommitdetta skall behöva ta på sig av kritik.Sverige är ett bra land, och blev bättre på1980-talet, och vi har stora uppgifter framför oss.Det är om detta som den ekonomiska politikenhandlar. Det är det som är innebörden i denproposition som är levererad. Här framträder nutydliga alternativ genom det förslag somhögeralliansen har lagt fram häromdagen.När ni presenterade era förslag beskrev jagdet som en såpbubbla av skimrande löften omskattesänkningar och anslagsökningar. Jag sade dåatt det skulle gå med det som det går med ensåpbubbla. Så snart någon petar på den sprickerden. har den borgerliga såpbubblan spruckit.Nu har vi i stället fått högeralliansens valmanifest.Det innehåller ett tydligt alternativ, som bör göradebatten och vägvalet tydligare.Carl Bildt sade -- jag såg det på TV -- atthögeralliansens program är den enda vägen. Jag seratt samma formulering finns i . Menar allvar med detta? Har inteväljarna rätt att ta ställning? Och är det inte folketsom skall avgöra vilken väg som är rätt? en god demokrat, men uttrycker sigslarvigt. Högeralliansens program är inte den endavägen, och det är säkert inte den rätta vägen. Detär ett alternativ, och får stå ut med attalla andra partier utanför högeralliansenpresenterar sina förslag till vägar för det här landet.Vad har presenterat är en bred väg fördem som får lättnader i förmögenhetsbeskattningoch annan beskattning. Men det är en dålig väg föralla som skall vara med och betala genomförsämringar av alla de slag. Hur skall det t.ex. gåmed bostäderna om ni skall genomföra ertprogram? Jag såg i attSveriges största hustillverkare, Team , nuvarnar för en valseger för högeralliansen. Envalseger för och innebären katastrof för bostadsbyggandet, säger företagetsVD. Är det detta som är den enda vägen?Vad har presenterat är en väg som lederbort från rättvisan. Det går inte att bygga ettsamhälle på den grunden.