prot · GE0977 · 1991-03-13 00:00:00 — Kajenn är nog inte ensam om att med enviss skepsis lyssna tll vår förkunnelse.När vi debatterar både stormens svalor ochde allt större gliporna i molnens tak kan det varaanledning att göra några reflexioner kring detfaktum att vi har så olika verklighetsbeskrivning,ett förhållande som är väl dokumenterat ifinansutskottets betänkande.Jag frågar mig naturligtvis, från min horisont, hurdet kan komma sig att oppositionens företrädare ärså fångade i pessimism och svartsyn att de inteupptäcker de positiva dragen i den ekonomiskautvecklingen.En förklaring skulle kunna vara att oppositionenvill att det skall gå illa för för att det skallgå bra för oppositionen. Men den förklaringen ärnaturligtvis helt orimlig, herr talman.Jag utgår ifrån att ni som företrädare föroppositionen är lika angelägna som jag att det skallgå bra för , att ni gläds lika mycket som jagöver varje ljusning i tillvaron.Vad kan då förklaringen vara? Såvitt jag kan förståfinns det i det här avseendet en avgörande skillnadmellan regeringen och oppositionen. Oppositionenser på tillvaron genom backspegeln. Regeringen serpå tillvaron genom vindrutan; vi ser framåt.Backspegeln är utmärkt när man skall backa ellernär man vill se vad man har passerat. Men det ärlivsfarligt att sitta och stirra i backspegeln när manskall köra framåt. I backspegeln ser man stormenssvarta svalor. I vindrutan ser man allt större glipori molnens tak.Jag har också sett stormens svalor, och jag har talatklarspråk om ekonomiska problem. Jagsade att kostnadsutvecklingen var det storahotet mot jobben och välfärden.Jag sade att det var blodigt allvar, att det varnödvändigt att hålla igen på de offentliga utgifternaoch att det var nödvändigt att snabbt växla om fråninflationslöner till reallöner.Jag har lagt fakta på bordet. Och regeringen harinte dragit sig för att vidta de åtgärder som ärnödvändiga. Vi har verkligen inte gått den breda,lättsinniga vägen; vi har valt den smala vägen.Därför, herr talman, gör jag anspråk på att blitrodd, när jag nu säger att jag kan se en vändpunktför den ekonomiska utvecklingen i Sverige.Låt mig peka på några viktiga förhållanden:Vi genomför nu en snabb och kraftfullkostnadsanpassning genom tillkomsten avstabiliseringsavtalet. har avtal träffats för ca700 000 anställda, bl.a. för kommunalarbetare, förarbetsledare och för typografer. Förhandlingarpågår nu på bred front, och kan viräkna med uppgörelser på flera viktigaavtalsområden.Vi har vidare fått en nedgång i oljepriserna sombidrar till att sänka produktionskostnaderna ochsom ger en stimulans till internationell handel. Viräknar med att nedgången från kalkylerade 27dollar till dagens ca 18--innebär attinflationen sänks med en halv procentenhet och atthandelsbalansen förbättras med 6 miljarder kronor.Vi har kunnat registrera enrejäl nedgång i räntorna. harStadshypoteks rörliga ränta pressats ned 2,25 %.För ett hushåll med normala villalån betyder det enlättnad på 600--per månad.Vi kan nu se en radikal nedväxling av takten iprisstegringarna för . Fr.o.m. marsoch fram stannar prisstegringarna påstrax under 3 %.Den snabba kostnadsanpassningen bör betyda attvi kan börja återvinna konkurrenskraft gentemotomvärlden redan under det här året. Vi börjar fåtydliga uttryck för en ökad tilltro till somindustriland. Volvos koncernchef sade att förutsättningarna föratt bedriva industriell verksamhet i harförbättrats och att nu ser sinkonkurrensförmåga sakta bli bättre.Vi har också ett annat mönster ikonjunkturutvecklingen än vad som varit fallettidigare. Lagercykeln är annorlunda. Företagenproducerar inte för lager i samma omfattning somtidigare. Det är förklaringen till att nedgången harvarit så brant. Det bör i sin tur leda till attuppgången kommer snabbare och med störrestyrka.Till detta vill jag lägga några uppgifter om deinternationella bedömningarna av den ekonomiskautvecklingen.Den osäkerhet som präglat världsekonomin ochomgett den internationella utvecklingen har nuväsentligt minskat. Kriget är slut, och dettakommer att få en rad positiva effekter påvärldsekonomin. De lägre oljepriserna stärkertillväxten och dämpar inflationen ytterligare.Hushåll och företag blir mer benägna tillkonsumtion och till investeringar. Denåteruppbyggnad som blir nödvändig ger viktigastimulanseffekter på andra länders ekonomier.Min slutsats är att vi bör kunna se en vändpunktunder det här året när det gäller industriproduktionoch totalproduktion. bör kunna bli ett årmed återvunnen tillväxt. Men detta förutsätter attvi håller fast vid den ekonomiska politikensinriktning.Det finns mycket som är positivt i framtidsbilden.Men även om vi nu kan se mer optimistiskt påframtiden än för , så kommer vi attha stora påfrestningar på arbetsmarknaden.Visserligen är arbetslösheten låg i i ettinternationellt perspektiv -- 2,3 %.I och är den nästan tregånger så hög, , och i är den fyragånger så hög, 9,7 %.Med den uppgång som redan skett och de varselsom nu föreligger så finns det skäl för ytterligareinsatser för att bekämpa arbetslösheten.Det finns en del som ser arbetslösheten som ettmedel i den ekonomiska politiken och sombetraktar en hög arbetslöshet som någotoundvikligt. sade ibudgetdebatten att en arbetslöshet på 4 %kan man inte göra något åt. Ja, det är väl ett beskedom vad som skulle ske med en borgerlig politik.Men det kan vi socialdemokrater aldrig acceptera.Vår strategi mot arbetslösheten innehållerföljande:-- är den första försvarslinjenför den fulla sysselsättningen -- vi skall klarakostnadskrisen och återvinna konkurrenskraften.-- En stram och ansvarsfull finanspolitik skall bidratill att varaktigt pressa ned inflationen och därmedhävda välfärd och trygghet.-- Åtgärderna för att stimulera investeringar inäringslivet, frisläppet av investeringsfonderna ochsatsningen på infrastruktur skall bidra till att sättafart på , att stimulera tillväxten.-- Vi satsar hårt -- och långsiktigt -- på utbildningen.Det gäller såväl högskola, som gymnasieskola ocharbetsmarknadsutbildning.-- Vi skall hävda arbetslinjen iarbetsmarknadspolitiken. AMS har möjlighetatt snabbt öka insatserna, framför allt påutbildningsområdet, och så sker också. har AMS ökat utbildningsinsatserna tillöver 50 000, en ökning med 10 000.-- Det är särskilt viktigt att ungdomar snabbtkommer in i arbete och att långtidsarbetslösheteneffektivt förhindras. Det behövs många flerinskolningsplatser både i företag och kommuner --pengarna finns, det behövs fler lokala insatser.När det är lågkonjunktur på arbetsmarknaden skalldet vara högkonjunktur i utbildningen. Insatsernaskall göra nytta på kort sikt, men de skall ocksåverka på lång sikt för att möta behovet avyrkeskunnande och kompetens under 90-talet.Syftet är att både bekämpa både arbetslöshet ochinflation.Det är nu dags att gå vidare och vidga insatsernabåde för dem som är i arbete och för dem som stårutan arbete.Det kan ske genom rejäla erbjudanden omutbildning och kompetensutveckling för dem somredan har ett jobb. Därmed kan vi skapa öppningari form av utbildningsvikariat för dem som förtillfället står utan arbete.Det finns hundratusentals människor som under desenaste årens goda konjunktur inte har fått chansenatt bygga på sin kompetens. Det har inte funnits tid,när hjulen har rullat för fullt. Det finns starka ochväl motiverade fackliga krav på insatser för dem.Det handlar både om breda allmänkunskaper ochdirekt yrkeskunnande. Om vi kan finna bra formerför att nu tillgodose dessa behov, då kan vi ocksåsnabbare ge arbete till dem som står utan arbete.Därför har arbetsmarknadsministern och jag gettvåra medarbetare i uppdrag att arbeta fram förslagtill åtgärder av det här slaget. Vi vet att det finns ettintresse från enskilda löntagare, och vi vet att detfinns ett starkt intresse från de fackligaorganisationerna. Men det krävs också ett rejältgensvar icke minst från de privata arbetsgivarna föratt man skall klara det här.Innan regeringen fattar beslut, kommerarbetsmarknadsministern att ha överläggningarmed parterna på arbetsmarknaden om hur ettsådant system med kompetensutveckling ochutbildningsvikariat skall kunna fungera så att detblir bra för löntagarna och bra för företagen.När det gäller finansieringen så menar jag att vi pådet här sättet kan skapa ett alternativ till passivtkontantstöd, och i detta ligger en bättre hushållningmed de pengar som arbetsmarknadspolitikenkostar.Till detta har vi för avsikt att återkomma ikompletteringspropositionen, men det kan finnasanledning att på försök pröva detta redan undervåren i de län som har den mest ansträngdaarbetsmarknaden.På det här sättet kan arbetsmarknadspolitiken genågot mycket positivt både för dem som är i arbeteoch för dem som står utan jobb.Herr talman! Dagens debatt handlar inte bara omregeringens ekonomiska politik. Den handlar ocksåom oppositionens alternativ. Om detta alternativkan man ju fatta sig kort: det finns inget alternativ,det finns bara löften, som mest består av luft.Här finns tre partier som gör anspråk påregeringsmakten, men som inte ens i det bekvämaläge som oppositionsbänkarna utgör kanåstadkomma ett sammanhängande alternativ.Hur skulle ni klara er i den hårda verklighet somregerandet utgör?Dagens Industri skrev för sedan att er politikinte duger att regera på, ja den duger inte ens att gåtill val på. Förhandlingarna i finansutskottet har påintet sätt ändrat på den bilden.Vad ni erbjuder är en såpbubbla som skimrar avlöften om sänkta skatter och ökade anslag, enbubbla som brister så snart någon försöker fångaden. Genom dessa luftiga löften skapar ni ettunderläge på 50 miljarder för en finansminister i eneventuell borgerlig regering.En borgerlig regering har inte råd att starta på detsättet , skrev i ett anfall avklarsyn, eftersom en sådan politik skulle påminnamarknaden om gamla synder.Vad säger kan tolkas på två sätt:antingen att DN ber högre makter att bevaraSverige för en borgerlig regering, eller att era löfteninget annat är än såpbubblor, som kommer attspricka inför regerandets hårda verklighet.Jag skulle i detta sammanhang vilja citera enperson, som verkligen vet vad det handlar om, UlfAdelsohn. I skrev han så här:''Tänk er en riksdag sammansatt som de senasteopinionsundersökningarna angett med cirka 25procent moderater och fyra jämnstarka borgerligapartier på mellan . Vilken regeringkan bildas på ett sådant regeringsunderlag och hurlänge kan den överleva? ''Herr talman! Jag skall göra allt för att oppositionenskall besparas de problem som det skulle innebäraoch den risk som det innebär för landets ekonomi.När oppositionen nu är väl samlad här för attredovisa sin stora splittring skulle jag vilja ställanågra frågor till de tre borgerliga språkrören.Jag förstår att det har varit hårda och ansträngandeförhandlingar mellan de tre borgerliga partiernaom den ekonomiska politiken. har nuverkligen etablerat sig som ett stödparti. Vi som serdet utifrån kan se att det är som styroch ställer och förhandlar.Mot denna bakgrund vill jag fråga långt subordineringen har gått. Kan vi nuuppfatta uttalanden också somfolkpartiets uttalanden när det gäller så viktigadelar av den ekonomiska politiken som skatterna,familjestödet, biståndsanslagen ochförsvarskostnaderna?Var slutar och hur allomfattande ärnumera ?Sedan vill jag vända mig till med enfråga. I tidningarna ser jag att harspenderat mycket tid på förhandlingarna med LarsTobisson.Jag skulle vilja veta vilka framsteg som GunnarBjörk har gjort i fråga om fördelningspolitiken.Fick någon förståelse förfördelningspolitiken i dessa diskussioner? Fick nigehör för några initiativ när det gäller att skapa ettbättre arbetsliv? Lyckades förhandlabort planer på att slå sönderArbetslivsfonden, som är vårt gemensammaprojekt för att stimulera utvecklingen i arbetslivet?Gav förhandlingarna stora förhoppningar om enrättvis fördelningspolitik inför detregeringssamarbete som ni så hett åstundar, eller ärdet kanske så, , att också ärpå väg att ansluta sig till den moderatafördelningspolitiken?Till vill jag säga följande:Ni har visserligen inte kunnat enas om riktlijernaför den ekonomiska politiken, och ni har intekunnat enas om budgetpolitiken. Ni står i dagmycket tomhänta. Som uttryck för att föra förhandlingar till resultat är det enintressant uppvisning. Men finns det något som niinte vill redovisa här i ? Finns det enhemlig uppgörelse, en pactum turpe?Min fråga är föranledd av det enkla faktum att ni ier gemensamma har sagt att man måsteräkna in de tre borgerliga partiernas samtligabesparingsförslag för att kunna bedöma i vilketunderläge en eventuell borgerlig finansministerskulle hamna. Betyder det, , attfolkpartiet har accepterat era förslag omnedskärningar i u-hjälpen? Har folkpartietaccepterat era förslag om att urholka barnbidragenvid nästa årsskifte?Om inte kan ge besked på denpunkten, kvarstår min beskrivning av det lättsinnesom präglar det borgerliga alternativet. Då är deter löftespolitik som är det verkliga hotet mot denåterhämtning som är möjlig.Ni ser i backspegeln när ni skall framåt. Med ensådan ledning och en sådan politik skulle stormenssvalor snart ersätta gliporna i molnen.Anf. 20 () replik:Herr talman! Oppositionen ser i backspegeln ochregeringen i vindrutan. Det är den bild somfinansministern vill använda. Jag anser faktiskt attdet är tvärtom. Det är regeringen som gärna serbakåt, , på framgångarna med dentredje vägens politik, medan det är vi som på ettrealistiskt sätt skildrar den verklighet som väntar.Finansministern menar att han skönjer envändpunkt. Det helt avgörande för Sverigesekonomiska utveckling är det som händer medbytesbalansen. Där har regeringen själv sagt attunderskottet växer till 50 miljarder, ,1992, till 60 miljarder. Jag vill påstå attfinansministern inte på ett sanningsenligt sätt kanbeskriva hur det därefter skulle kunna minska medden politik som förs. Det är detta som är detgundläggande problemet.Jag erinrar om det räkneexempel som jag tidigareangav: om vi inte devalverar, och det skall vi integöra, behöver exporten öka för attbalansen skall återställas. Det förutsätter att125 000 människor överförs från offentliga sektorntill industrin. Tendensen är inte att industrinsanställda ökar, utan de varslas och friställs varjedag. För att få i gång verksamhet krävs det ocksåinvesteringar med 130 miljarder, men industrinsinvesteringar rasar i år.Industriproduktionen sjunker och sysselsättningengår ned. Detta är den realistiska bilden. Deterkänner finansministern, för han säger att det nublir mer pengar till AMS.Hur går det då med det som man har skrutit såmycket om, med budgetbalansen? Finansutskottetssocialdemokrater har redan klargjort att detfaktum att samordningen iarbetsskadeförsäkringen torkar in och att en delandra saker händer leder till att vi i själva verketinte längre har en balans i budgeten. Men det fårregeringen återkomma till ikompletteringspropositionen, säger man. Ja,regeringen skall återkomma ikompletteringspropositionen -- med nya utgifter.Det är vad man kommer med. Hur går det ihop?Nu försöker finansministern vända på det helagenom att anklaga den borgerliga sidan för att viljaorsaka ett underskott på 50 miljarder. Jag skullevilja fråga finansministern om han har funderat påen sak. I finansutskottets betänkande säger intesocialdemokraterna någonting om att vi skulle haett svagt budgetalternativ. Trots att en avmedhjälparna föredrog räknestycket om de 50miljarderna nämner inte finansutskottetssocialdemokrater det i sitt betänkande. De förstårvad det är. Det är propaganda. Vi kan föra dendebatten i , det kan vi fortsättamed, men här i denna kammare bordefinansministern visa den artigheten att han talar omverkliga förhållanden.Anf. 21 () replik:Herr talman! låter så allvarlig pårösten att man nästan förleds att tro att han harnågonting att säga. Men det var tyvärr bara ettönsketänkande från min sida, för det han sade varsannerligen ingenting nytt. Det var precis det hanhar skrivit i , fullständigt strunt.Det var precis det han har sagt förut.Jag vill instämma i det som sade. Detär nämligen också enligt min uppfattningsocialdemokraterna som tittar i backspegeln och deborgerliga partierna, framför allt ochmoderaterna, som tittar framåt. Det har vidiskuterat tidigare. Det omvändablir inte mer sant för att plötsligtpåstår det.Det han sade om vändpunkten var intressant.Första gången nämnde att han kundese en vändpunkt gjorde han ingen tidsangivelse.Det fick mig att hoppas att han skulle vara litet merrealistisk nu och inte ställa ut så lättsinniga löftenom att det redan börjar att vända och att alltkommer att gå så bra så bra. Detta är inte sant ochAllan borde ha modet att erkänna det. Hanförklarade sig vara så väldigt duktig att gå densmala vägen. Tala då också om sanningen, AllanLarsson, att står inför betydandeekonomiska problem, som det kommer att ta långtid att bemästra. Detta är en konkret effekt av denekonomiska politik som parti har fört under de senasteåta nio åren.Allan citerade i frågaom en arbetslöshet på . Jag vill gärna säga att står det talat om i finansutskottetsmajoritetstext, såsom en effekt av regeringensekonomiska politik. Nog måste det vara tillåtet attläsa i utskottets betänkande.Jag skulle gärna föra en diskussion om AllanLarssons oförmåga att räkna. Att för tredje, fjärdeeller femte gången upprepa den typen avräkneövningar som har ägnat sig åt imassmedia måste jag säga är litet förnedrande. Jagtycker faktiskt att , som är Sverigesfinansminister, skulle hålla sig litet för god för attgöra sådana ting. Jag tänker faktiskt intekommentera det. Det finns bemött i DagensNyheter.Sedan gällde frågan framtiden. Då vill jag påstå attde politiska partier som har förmågan attkonkretisera ett ekonomisk-politiskt alternativ,som tydligt pekar ut vad som måste göras för attvända ekonomiska utveckling, är departier som har framtiden för sig. Dit hörsannerligen inte parti. Jag är inte ettdugg bekymrad över den ekonomiska politik somvi beskriver i den med gemensammareservationen. Det är faktiskt sanningsenligt denenda politik som har någon förmåga att vändautvecklingen till det bättre i Sverige.Anf. 22 () replik:Herr talman! Finansministern säger attoppositionen svartmålar. Men jag tror inte att hanriktigt har deltagit vid de tillfällen då vi mycket ljusthar beskrivit våra egna förslag. Vi har faktisktganska bra idéer. Vi tycker inte att de direkt går isvart -- tvärtom!Finansministern hävdar att han har sagt att det nuär blodigt allvar när det gäller den svenskaekonomin. Men hörde vi härsocialdemokraternas talesman i finansutskottetsäga att den tredje vägens politik har lyckats. Hurskulle det vara om ni hade en åsikt? Är detfinansministerns bild som gäller -- dvs. att det nu ärblodigt allvar när det gäller ekonomin? Eller är detvad socialdemokraterna i finansutskottet talar omsom gäller -- dvs. att den tredje vägens politik nuhar lyckats? Det vore alltså intressant om ni kundesamla er kring ett anslag.Vidare säger : Vi socialdemokraterhar aldrig accepterat arbetslöshet. Jaguppmanar då finansministern att tala mednorrbottningarna eller med flertalet människor iskogslänen. Då får finansministern besked. Ni harju länge accepterat arbetslöshet.Ungdomsarbetslösheten är så hög, ochså har det varit . När det gällervissa regioner har det varit så, och det har mantydligen accepterat ganska bra hittills.Sedan tycker jag att finansministerns beskrivningav alternativen som luft och som såpbubblor kanskekan betecknas som ett något lättsinnigt sätt attbetrakta dessa saker. Det visar att finansministerninte riktigt tar alternativen på allvar. Finansministern har nog anledning att taalternativen på allvar.När det gäller att så att säga spåna om framtidaregeringskoalitioner vill jag säga följande. Den somär svaret skyldig i den frågan är väl ändåfinansministern. Jag har inte hört honom redogöraför vilka förslag han skall ha ihop med --eller om det nu är ; det framgår interiktigt. Det socialitiska förslaget borde välredovisas på något sätt. Man behöver bara åka tillFinland för att se att det finns en annan typ avkoalition, där socialdemokraterna gärna regerarihop med . Jag skall inte nämnaFäröarna. Men det finns andra exempel att anföra idetta sammanhang.Jag måste säga att förhandlingarna mellan de icke-socialistiska partierna har förts i god anda. Jagtycker att den gemensamma kappa som vi har ärmycket framåtsyftande och något som man kanslåss för. Jag måste också framhålla att jag tyckeratt genom i det härfallet som största parti i den aktuella gruppen hartagit sitt ansvar på ett mycket bra sätt. Det är alltsåfråga om ett bra alternativ.Finansministern säger att han tittar framåt ibackspegeln. Men jag tycker att man i stället kangöra en annan jämförelse. Jag tänker då på det nyaJAS-planet. När man färdas i detta ser maningenting av verkligheten, utan då är man helthänvisad till de skärmar som ger föraren av planeterforderliga anvisningar. Jag skulle nog viljasymbolisera finansministerns sätt att se framåt pådet sättet.Anf. 23 () replik:Herr talman! Finansministern har antagitstatsmannaminen. Han säger att det är fråga omblodigt allvar. Men några frågor återstårfortfarande.Priset när det gäller ekonomisk stabilitet och envändpunkt har, såvitt jag förstår, inneburit att dethela har gått ut över de sämst ställda. Det handlarom försämringar i sjukförsäkringen. Vidare skalldet vara lägre löner. Det är också fråga om enorättvis skattereform. De sämst ställda i samhälletupplever ingen vändpunkt i det läget. Det är enallmän reflexion beträffande fördelningspolitikenoch möjligheterna att i ett kapitalistiskt samhälleöver huvud taget bedriva en rättvis och solidariskpolitik.Så till det positiva. Det låter oerhört positivt, jaghälsar alltså med stor tillfredsställelse, när mantalar om utbildningsvikariat -- eller vad det nuheter. Det här liknar mycket våra förslag om enteknisk-humanistisk utbildning -- förslag som vi harlagt fram . Om den härutbildningen äntligen kommer till stånd, skulle detinnebära en gigantisk vuxenutbildningsreform. Jaghoppas således på ett ordentligt förslag i den vägen,som vi verkligen kan ansluta oss till.Men det handlar inte bara om utbildning. Detbehövs också fler arbetstillfällen i vårt samhälle.Det behövs några ekonomisk-politiskastimulansåtgärder för att skapa fler arbetstillfällen.Det finns ju bristområden inom den offentligasektorn som måste bibringas stöd. Stödet tillkommunerna kan ges i form av beredskapsjobbt.ex. -- formen spelar ingen roll. Men ävenäldreomsorgen och barnomsorgen måste få stöd.Regeringen satsar dock, så är det faktiskt, på --skulle jag vilja säga -- risken med Rehnberg.Regeringen vill inte riktigt ge besked i detsammanhanget. Den avgörande frågan är dock denom makten i samhället. Ser inte finansministernnågon fara -- har ju varit en del avfackföreningsrörelsen som expert -- i detta med attde lokala fackföreningarna i och med det häravtalet förlorar ytterligare i slagkraft? Man får jutävla med arbetsgivaren om . Kanskeförlorar man sin position. Och vad händer i nästaavtalsrörelse? Vad skall socialdemokratin baserasin verksamhet på? Arbetsgivarna har ju inte lagtsig. De genomför i stället förändringar under dennaperiod av fredsplikt, då facken är bakbundna. Denoro som människor känner i det avseendet bordeverkligen tas på allvar. Det gäller också den orosom människor känner inför risken medRehnbergavtalet.Satsar man på en lönekonkurrens och på att detskall gå bra framöver med låga löner -- det är juinnebörden här, dvs. att skall konkurreramed låga löner -- uppstår frågan: Var kommerproduktiviteten att så att säga stimuleras fram, ochhur är det egentligen med åtgärderna när det gällerdet stora arbetsmiljöområdet? Vidare handlar detom demokratin ute på arbetsplatserna och om delokala fackföreningarna, alltså om den gemenskapsom skulle kunna skapa en arbetsorganisation, somkunde vara en del av vår konkurrenskraft.Har finansministern några funderingar i dettaavseende?Anf. 24 () replik:Herr talman! Det vore väl ändå litet olyckligt attplacera finansministern i ett JAS-plan när det gällerdetta med att blicka mot framtiden.