prot · GE09121 · 1991-05-29 00:00:00 — Det borde vara så självklart att vi inteens skulle behöva använda någon tid fördiskussioner om saken i den här kammaren. Men såförhåller det sig alltså inte. Genom kollektivabeslut i en organisation som man av andra skäl änförsäkringsskäl anser sig behöva tillhöra kanintrång göras i de privata angelägenheterna. Istället för att den som blandar sig i mina privataangelägenheter måste be mig om mitt tillstånd ärjag tvungen att ta initiativet till att reservera migfrån att behöva ingå i ett försäkringskollektiv. Intenog med det, herr talman, den argumentation manunderbygger denna möjlighet med ger intryck avatt detta ingrepp i mina privata angelägenheteribland kan vara motiverat av att jag som enskildindivid skulle vara sämre skickad att bedöma mittförsäkringsbehov än kollektivet. sämreskickad att ta ansvar för mig själv. Det här sättet attargumentera talar verkligen för sig självt.Det är den här typen av ingrepp i våra privatliv somskapar misstro mot hela samhället och ger näring åtsådana krafter som vill avveckla det mesta av detgemensamma engagemang som behövs i andraangelägenheter. Det är verkligen att onödigtvisspäda på draget under vissas galoscher. Enligtcenterns mening är det nödvändigt att genom enlagstiftning sätta spärr för den här formen avkollektiv inblandning i våra privatliv.Precis som föregående talare tillstyrker vi fråncenterpartiet reservation nr 2.Samtidigt vill jag understryka att vi naturligtvisockså ansluter oss till de övriga reservationerna tilldetta betänkande, bl.a. den som tar upp densnedvridning av konkurrensen som automatisktuppstår om kollektiva sakförsäkringar blir enutbredd företeelse, som ett flertal människor har.På det här sättet kommer vissa försäkringstagare,precis som har nämnts, att drabbas av högreförsäkringskostnader för att ett antal skall få lägrekostnader.Herr talman! Kollektiva sakförsäkringar, som intebygger på individuell anslutning, hör inte hemma ien demokrati och en marknadsekonomi. Jag tyckeratt det är hög tid att man från socialdemokratiskthåll verkligen inser att man gör samhället och sigsjälva större skada än nytta med den här typen avsystem.Anf. 77 ():Herr talman! I den här frågan dokumenterarmiljöpartiet sig som det parti som står fritt från debåda blocken. Vi röstar med de borgerliga när detgäller den individuella anslutningen, men säger nejtill de borgerligas krav på utredning och lagstiftningom anbudstvång.För oss i , som anser att statlig regleringoch styrning skall hållas på miniminivå och attindividernas fria val skall främjas, är det självklartatt fackföreningsmedlemmar icke skall anslutas tillnågon försäkring som de inte individuellt har sagtja till.Vi tycker att det är riktigt och lämpligt attfackföreningarna engagerar sig i sådant som kan gederas medlemmar ekonomiska fördelar. Vi vill intepå något sätt hindra detta. Men när en sådanverksamhet ligger vid sidan av föreningensegentliga syfte är det riktigt och rimligt att kräva attmedlemmen skall säga ja om han vill ta vara på deterbjudande som fackföreningens ledning harförhandlat fram. Detta är en fråga om respekt förindividen. Negativ anslutning är ett sätt attprofitera på medlemmarnas passivitet.Samtidigt anser vi att det räcker med individuellpositiv anslutning, och vi har mycket svårt att förståde borgerligas krav på utredning och lagstiftningom anbudsinfordran. Enligt vår uppfattning bör deträcka med att marknadskrafterna driver framkonkurrenskraftiga anbud och attförsäkringsinspektionen övervakar att godförsäkringssed upprätthålls. Tilltron tillmarknadskrafterna och till att fria organisationerkan bevaka sina egna intressen är tydligen i det härfallet svag på den borgerliga sidan.Om fackföreningsmedlemmarna är dumma nog attbara fråga ett försäkringsbolag -- -- när devill teckna kollektiv sakförsäkring, bör välföreningsfriheten garantera dem rätten att varadumma. Staten behöver inte vara dadda åt facket.Tids nog kommer medlemmarna att kräva att mansöker de för dem billigaste lösningarna. Försummarfackets ledning detta kommer antingen denkollektiva försäkringen att få en mycket lågindividuell anslutning eller också kommerledningen i facket att bytas ut.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation nr 2.Anf. 78 ():Herr talman! Som framgått av tidigare inlägghandlar detta ärende om kollektivasakförsäkringar. Jag vill påstå att om man lyssnar pådessa inlägg, får man en stark känsla avhistorielöshet hos debattörerna. Fackföreningarnastillkomst bygger på styrkan i kollektivet, detkollektiv som stått mot de krafter som framtvingatfackföreningarna.Till detta betänkande har fogats tre reservationer. begärs en utvärdering. Man begär lagregler somskall baseras på individuell anslutning och man villtvinga fram inhämtande av anbud frånkonkurrerande företag.Motionerna och reservationerna har i stort settsamma innehåll som . De här motionernabörjade dyka upp . Men kollektivaförsäkringar dök upp 1925. Sedan har man förfinatdem och utvecklat olika typer av kollektivaförsäkringar.Den här frågan behandlades senast under hösten1990. Man kan inte höra några större förändringari reservanternas argumentering.Utskottsmajoriteten ser nu liksom tidigare positivtpå att möjligheten till kollektiva sakförsäkringarsom form nyttjas. Genom den kollektivaförsäkringen har man skapat bättre balans mellanförsäkringstagare och försäkringsgivare. Det harockså lett till att stora kostnadsfördelar haruppnåtts för fackföreningsmänniskorna.Den utvärdering som begärs i reservation 1 anserutskottsmajoriteten redan är tillgodosedd genomförsäkringsinspektionens försorg.Jag yrkar avslag på reservation 1.I reservation 2 vill reservanterna, bestående avmoderater, , och ävenmiljöpartiet, lagstifta mot fackföreningarnashandlingsfrihet. Man vill helt enkelt begränsafackföreningarnas utrymme för handlingsfrihet.Detta är märkligt. Vad blir nästa steg? Man villvarna fackföreningarna, genom hot om lagstiftning,att helt ge upp tanken på denna försäkringsform.Utskottsmajoriteten anser att individens rätt vältillgodoses genom reservationsrätten och deninformation som den enskilde medlemmenonekligen får, om han vill ha information.Jag är inte förvånad när jag hör om sina vänner som har blivit så stötta överatt upptäcka att de har en kollektiv hemförsäkring.Jag är inte förvånad över att de blir stötta, för dehar naturligtvis samma uppfattning som KarinFalkmer har.Jag yrkar avslag på reservation 2.Av reservation av framgår att samma reservantervill gå längre än man gör i konkurrenslagen.Reservanterna förordar helt enkelt en nylagstiftning som är hårdare än nu gällandekonkurrenslag när det gäller upphandlingen avkollektiva sakförsäkringar. Reservanterna villtvinga fram en skrivning om att det är nödvändigtatt inhämta anbud från olika försäkringsbolag. Devill alltså helt enkelt ha en speciallagstiftning motde olika föreningarna.I dag finns det ingenting som hindrarförsäkringsbolag, vilket det än vara må, som önskarofferera kollektiva sakförsäkringar att göra det.Detta har också förekommit i något fall.Reservanterna går så långt att de säger att det intehandlar om ett förbud, om ett statligt ingripandemot de fackliga organisationerna. De anser inte attdet är något konstigt med att man börjar angripa defackliga organisationernas beslutanderätt.Utskottsmajoriteten anser, i likhet medförsäkringsinspektionen och NO, att det inteföreligger några som helstkonkurrensbegränsningar beträffande den nugällande ordningen. Yrkandet i fråga avvisas.Herr talman! Med det anförda yrkar jag bifall tillutskottets hemställan och avslag på de trereservationer som är fogade till betänkandet.Anf. 79 ():Herr talman! är, vilket i och för siginte förvånar mig ett enda dugg, fullständigtoförstående när det gäller den problematik somutgör grunden för det som vi diskuterar. Dethandlar nämligen om den enskildes möjligheter attsjälv välja, bestämma och påverka i frågor som rörden personliga sfären.Varför skall fackföreningar ha rätt att så att sägaflytta in i medlemarnas hem och se till att dessa harspecialförsäkring hos dem? Jag tycker att det närdet gäller rågången mellan vad facket skall sysslamed resp. inte syssla med borde göras en rättelse.När det gäller de här försäkringarna har ju StigMalm hållit ett anförande som haruppmärksammats väldigt mycket. Han talade viddet aktuella tillfället om vikten av ett starktFolksam som ett verktyg för LO.Jag skall uppehålla mig ytterligare ett slag vid vadsom nu är historia. Något senare fattades nämligenett beslut här i . Det gällde då att föraöver från A-kassornasfondmedel till facket. I en artikel i en LO-tidninghar det stått att läsa att avsikten med dennamiljardgåva var bl.a. att den skulle kunnafinansiera en kollektiv hemförsäkring i förhela LO-kollektivet.Jag har försökt att via utredningstjänstfå reda på vad som har skett i just denna fråga. Jaghar alltså frågat huruvida fackförbunden har träffatomfattande och alla omslutande avtal av det härslaget. Jag har då fått svaret att sådana här frågorbehandlas av tre personer på LO. Men alla dessavisade sig vara oanträffbara.Vid en förfrågan hos TCO framkom det att manfrån centralt håll inte känner till förhållandena hosde olika förbunden vad gäller kollektivaförsäkringar.Leif försvarar alltså en sjuk sak. Men jaghoppas att vi skall kunna rätta till detförhållandet, så att den här debatten blir den sistaav detta slag i riksdag.Med detta tänker jag för min del avsluta den härdiskussionen.Anf. 80 ():Herr talman! Man får nästan ett intryck av att LeifMarklund försöker teckna en bild av en kampmellan facket och arbetsgivaren. Man riktigt kanana de röda fanorna. Men, , det ärinte det som det här handlar om. Nej, det handlarom att det bör göras en avvägning mellan vad enförening skall ha rätt till och vilka möjligheter denenskilde har. Det handlar alltså å ena sidan ombeslut som den enskilde själv skall få fatta -- andraskall inte fatta beslut åt den enskilde -- och å andrasidan föreningsrätten.Det är kanske inte så konstigt att personer som haren individualistisk människosyn, som vill att denenskilda människan själv skall få bestämma i storutsträckning -- andra skall, som sagt inte bestämmaåt den enskilde -- dra slutsatsen att det inte är riktigtatt någon, vem det nu än vara må, av facket eller avvilken organisation som helst skall kunna påförasen försäkring utan att vederbörande har blivittillfrågad om denna. En kollektiv försäkring som ärså beskaffad att människor själva får välja och sägaifrån om de vill ha den eller inte motsätter jag miginte. Men jag tycker att det är fel att påföra någonen försäkring som vederbörande personligen intehar haft möjlighet att ta ställning till. Principiellt ärdet utgångspunkten för mig, och här är det enskillnad mellan och mig. Han harinte samma värderingar som jag när det gäller vadsom är individens sfär och vad föreningar ellerandra kollektiv skall kunna bestämma om iindividens ställe. Det är alltså detta som skiljer ossåt.Sedan är det värt att notera att detta naturligtvisockså utgör ett led i strävan att stärkafackföreningsrörelsens eget företag fackliga beslut stödjer man ju ett rörelsennärstående företag. Men man förlorar säkert pådetta. Jag är övertygad om att flertalet har sammauppfattning som jag, nämligen att människor självaskall få bestämma sådana här saker.För att facket närstående intressen skall tjänapengar är man alltså beredd att ta den förlust -- jagtänker då på förlusten av röster och på förlusten avpolitisk respekt -- som ett sådant här beslut innebär.Men det är en sak som får avgöra.Det ankommer inte på mig att avgöra den saken. Ialla fall bidrar vad jag har nämnt inte till att LeifMarklunds argumentering stärks.Anf. 81 ():Herr talman! När det kollektiv som jag har anslutitmig till för att på ett område utnyttja styrkan ikollektivet -- för att använda egnaord -- börjar blanda sig i mitt privatliv och minegendom utan att jag har bett om detta, handlar detinte längre om styrkan i kollektivet. Det handlarinte om någonting annat än ett övergrepp frånkollektivets sida mot mig som enskild individ.Man kan leka med tanken att något liknandeförekom även på andra områden. Ponera t.ex. attfackföreningsrörelsen skulle bestämma sig för att vifr.o.m. nu skall ha kollektiva beslut omblindtarmsoperationer. Jag blir då kallad tilloperation. Men för att slippa denna måste jag självsäga ifrån. Jag medger att det här verkligen är ettextremt exempel. Men härmed illustreras vad somär individens rätt och möjligheter resp. vad som ärkollektivets rätt. Kollektivet har inte rätt, det mågälla en organisation eller en förening, att göranågot som jag som enskild person inte har bett om.Hela systemet måste på något sätt vara fel om mankan medge något sådant. Vi skulle kunna ta mångaandra områden med liknande exempel, och viskulle få häpnadsväckande resultat -- det kan jaggarantera.Detta, , reagerar många människoremot, även de som inte blir utsatta för dettasocialistiska ingrepp. Många människor tycker attdet här är ett exempel på ett område där samhälletlägger sig i för mycket. Man kan inte se skillnadenmellan vad fackföreningarna gör och vad samhälletgör. Det här är ett exempel på att kollektivet ochsamhället lägger sig i våra privatliv på områden därde inte har med oss att göra. Det är så människornaupplever det. Detta gör att draget undergaloscherna hos vissa kan öka och att man medpopulistiska uttryckssätt om saker som frihet ochmöjligheter att själv bestämma kan dra poäng i endebatt. Ni borde själva medverka till att vi kanslippa den typen av debatter . Det kanni ju lätt göra genom att avskaffa det här systemet.Anf. 82 ():Herr talman! Jag tror, , att de flestamänniskor har en känsla för och en klar uppfattningom vad som är fackföreningarnas centrala uppgift.Det är att sköta relationerna mellan arbetsgivareoch arbetstagare. Där krävs solidaritet, det ärallmänt accepterat.Vid sidan om denna verksamhet kanfackföreningarna naturligtvis såsom fria föreningarsyssla med andra saker, om medlemmarna såönskar. Då kan de t.ex. i medlemmarnas tjänstanskaffa sakförsäkringar, men detta kan intebetraktas som deras centrala verksamhet. Om enfackförening på en ort kan få en rabatt på bensinfrån en viss firma, är det sannolikt att mångamedlemmar är intresserade av att få denna rabatt.Men att alla skulle tvingas att handla bensin frånsamma bensinbolag vore enligt min uppfattning enorimlighet.Påståendet att om man skulle ha individuellanslutning så skulle de kollektiva försäkringarnaplötsligt upphöra verkar helt orimligt. Jag vet att idet fackförbund som jag har tillhört hade mankollektiva s.k. grupplivförsäkringar medindividuell anslutning. Där hade man godanslutning, trots att det byggde på att varje individskulle tala om ifall vederbörande ville vara med omen grupplivförsäkring eller inte. Tron att dennamöjligheten på något vis skulle dö ut om vi infördedet som de flesta tycker är rimligt, nämligen att varoch en själv skall få ta ställning till vilkaförsäkringar man tecknar, har jag svårt att förstå.Å andra sidan har jag också svårt att acceptera enlagstiftning som reglerar vad fackföreningarna fårsyssla med vid sidan av sin centrala verksamhet.Anf. 83 ():Herr talman! Man slutar aldrig att förvånas överden argumentering som förs i den samladeborgerlighetens reservationer. Det grundläggandeproblemet i denna fråga är inte juridiskt, för det ärprövat ända upp i högsta domstol. Det här är enpolitisk fråga. Här sitter man och lyssnar till densamlade borgerligheten, som försöker ta övermedlemmarnas beslutanderätt i deras egnaföreningar. Det är vad ni gör. Ni yrkar på enlagstiftning om att vi här i riksdag skall taöver medlemmarnas beslutanderätt. Det ärskamligt!Det kan vara klokt med kollektivets styrka, ochgemensamma beslut kan också vara kloka.Individen har sitt skydd i och med att han har fåtten broschyr med fullödad information om vad dethär handlar om. Om man sätter ett kryss slipperman den oerhörda kvarnsten som ni försöker göraden kollektiva försäkringen till.I dag finns 800 000 fackliga medlemmar som haråtnjutit denna förnäma form av försäkring. Manhar sparat ungefär 200 milj.kr. genom att tecknakollektiva försäkringar. Det har också visat sig attdet finns en benägenhet hos människor attunderlåta att försäkra sig. Det visade sig inte minstvid en brand i . I sambandmed en brand i visade det sig att avlägenheterna var helt oförsäkrade. I varungefär av lägenheterna oförsäkrade.Det är fråga om omtanke och solidaritet. Det är enfackförenings uppgift att ta till vara sinamedlemmars intressen. En fackförening utgörs avmedlemmar, inga andra. Ni försöker tala om någonövergripande grej, men fackföreningar utgörs avaktiva enskilda medlemmar.Jag tycker faktiskt det var en oerhört dåligjämförelse att börja tala om blindtarm i det härsammanhanget. Jag skulle vilja kontra med att sägaatt det faktiskt visar på en blindhet när det gällerföreningslivets historia.Anf. 84 ():Herr talman! Mycket kort: Visst är detta enpolitisk fråga. Debatten visar mycket tydligtatt det krävs en förändring i . Svenska folketär så innerligt trött på en socialdemokrati som ikollektivistisk anda lägger näsan i blöt i denenskilde individens vardag i frågor som denna ochandra.Anf. 85 ():Herr talman! Det är väldigt märkligt att jag ute isamhället och i föreningslivet -- jag träffar väldigtmånga fackföreningsmänniskor, säkert betydligtfler än både och andra debattörer idenna fråga -- aldrig hör sådana argument som nihär försöker göra gällande. Jag förstår att KarinFalkmer vill avsluta diskussionen så fort sommöjligt, men en sak bör påpekas: i sitt huvudanförande tala om valseger och taden i förskott. Hon säger att är dennadiskussion avslutad. Då får de borgerliga maktenoch börjar lagstifta om fackföreningarnas enskildaarbetsuppgifter. Det måste noteras för den svenskafackföreningsrörelsen. kommer attbörja lagstifta och begränsa fackföreningsrörelsen.Men då kan man räkna med att det blir en ordentligeklut. Jag vill kalla detta Thatcherism.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 13 §. )12 § Export av alkoholdrycker ochtobaksvarorFöredrogsnäringsutskottets betänkande1990/91:NU47 Export av alkoholdrycker ochtobaksvaror.Anf. 86 ():Herr talman! I näringsutskottets betänkande nr 47behandlas intressekonflikten mellan samhälletssociala ansvar och önskan att expandera och tjänapengar på export av alkoholdrycker ochtobaksvaror. I två motioner från folkpartietliberalerna pekar vi på att det krävs etiska normerför marknadsföring av alkohol och tobak också närdet gäller exporten av dessa varor.Sverige har inom WHO uttalat sig för en sänkningav såväl alkohol- som tobakskonsumtionen.Europarådets parlamentariska församling harförordat en mer aktiv nationell och europeiskalkoholpolitik. Inom EG pågår det ett intensivtarbete för att minska tobaksbruket och dessskadeverkningar. deltar som fullvärdigmedlem i en särskild kommission bestående avländernas ledande cancerforskare. arbetar för att minska tobaksbruket.Sverige verkar alltså i flera internationella organ fören minskning av konsumtionen och för etiskanormer när det gäller marknadsföring av alkoholoch tobak.Huvudmotivet för det svenska monopolsystemetbeträffande alkohol är att eliminera vinstintressetoch att förhindra konsumtionshöjandemarknadsföring. Samma etiska inställning somtillämpas vid försäljningen i bör naturligtvisde svenska aktörerna vinnlägga sig om på denutländska marknaden. Det duger inte med en sådandubbelmoral som när av svenska staten ägdaföretag bedriver en intensiv marknadsföring avspritdrycker och tobak i ett stort antal länder. Ettsådant handlande kan omöjligt vara ägnat att höjatrovärdigheten för agerande.Nej, vad vi behöver är utarbetade etiska riktlinjerför den svenska marknadsföringen avalkoholdrycker och tobaksvaror i andra länder. Detär också vad som krävs i reservationerna nr 1 ochnr 3.I betänkandet behandlas också EG-kommissionensförslag att förbjuda s.k. fuktigt snus. Det tilltänktaförbudet står i överensstämmelse med ett programför ett ''utan tobak'', ett program som justrekommenderar förbud mot alla nyatobaksprodukter som innehåller nikotin.Vi har föreståelse för EGs inställning att inte ta inytterligare en produkt på marknaden, det fuktigasnuset. Det finns för övrigt en WHO-rekommendation -- som också har ställt sigbakom -- om att tobaksbruket rent allmänt, ochbruket av snus i synnerhet, inte skall öka i världenutan tvärtom minska. Man har fastslagit att snus ärbåde hälsofarligt och beroendeframkallande. Snusbör totalförbjudas i alla länder där det inte redan ärvanligt förekommande. I är denna typ avsnus föga spridd eller ens känd.Jag kan inte se det som annat än dubbelmoral omSverige för att främja den halvstatligatobakskoncernens exportplaner skulle agera ochprotestera mot insatser för attminska tobaksbruket. Vi måste för övrigt även härhemma bryta den konsumtionsökning av snus somnu sker bland både pojkar och flickor. Det är högtid att just i genomföra en kampanj motsnuset.Men jag tycker att det är viktigt att påpeka att ävenom vi från liberalernas sida är mycketoroade över den ökande användningen av snus iSverige, vill vi å det bestämdaste protestera mot attEG skulle kunna tänka sig lägga sig i bruket av snusi . Det måste enligt vår åsikt gå att iförhandlingar med EG hävda attsnuskonsumtionen hos en tiondel av Sverigesbefolkning inte kan bringas att upphöra genom enukas från EGs sida. Ett nationellt undantag från detnu berörda förbudet måste helt enkelt medges viden svensk EG-anslutning. Om detta handlarreservation nr 4.Herr talman! liberalernas ståndpunktervad gäller dessa frågor framgår klart avbetänkandet, så för att bespara kammaren arbete,kommer jag att avstå från att begära votering.Anf. 87 ():Herr talman! har härdebatterats de statliga företagen och derasvarierande framgångar. Som en kuriosa medanknytning till denna diskussion vill jag nämna attSveriges framgångsrikaste exportprodukt desenaste åren kommer just från ett statligt företag,nämligen från Vin- och spritcentralen, som medprodukten vodka har nått mycket storaexportframgångar i världen. Absolut vodkautpekas emellanåt som ett mycket bra exempel påhur aktiv marknadsföring kan öka en produktsförsäljning. Enligt mitt sätt att se innebär aktivmarknadsföring i det här fallet en ganskahänsynslös reklamkampanj som har bedrivits imånga länder, framför allt i , för Vin- ochspritcentralens produkter.Samtidigt som detta pågår har anslutit sigtill WHO-målet att minska alkoholkonsumtionenmed . Detta står ibjärt kontrast mot just den tidigare nämndaexportframgången.Herr talman! Även i en marknadsekonomi måsteman kunna ställa krav på att en fritt fungerandemarknad skall fungera med utgångspunkt i etik ochmoral. I annat fall underblåses de krafter som påolika sätt ifrågasätter marknadsekonomin somekonomiskt system. De etiska principer som gällerför marknadsföring av alkohol och tobak i Sverigebör naturligtvis också gälla när det helt statligt ägdaVin- och spritcentralen säljer samma produkter påandra länders marknader, inte minst mot bakgrundav att världens länder genom WHO-uttalandet harett gemensamt intresse av att minska konsumtionenav alkohol.Herr talman! Det är därför som vi i haruttalat att man skall ställa krav på att sammaprinciper för marknadsföring av alkohol som gälleri också skall omfatta exportmarknaderna.Vi ansluter oss därför till reservationerena 1 och 3,utan att för den skull yrka bifall till dem -- dettaenbart för att bespara kammaren ytterligarevoteringar.Jag vill säga några ord om snus, som jag faktisktinte ens tål lukten av, men som används av mångamänniskor.Jag har full förståelse för de krav som reses i olikadelar av världen på att man skall förbjuda snus ellerpå något sätt förhindra spridning av sådanaprodukter, då de har visat sig vara farliga. Jag haräven full förståelse att man inom EG vill försökaförhindra spridning av ytterligare en farlig produkt.Men jag vänder mig emot att detta skall ske genomhandelshinder. Det måste vara upp till varje nationatt själv avgöra vad man skall tillåta inom det egnalandet.