prot · GE09120 · 1991-05-28 00:00:00 — Ja, men jag tycker nog att jag skullegå litet väl långt om jag stollade mig här genom atträtt upp och ner säga att poliserna skall bära enannan uniform under Europamästerskapen, när detfinns så mycket kvar att planera för till det tillfället.Jag kan i en sådan här fråga naturligtvis ha enuppfattning, men det är ganska olämpligt om jagdels går ut och talar om att en upphandling skallske, när vi inte har klarat ut frågan vem som skallanskaffa denna uniform, dels på något sätt antyderatt man inte skulle gå den reguljära vägen, som nären statlig myndighet upphandlar är att följaupphandlingskungörelsen.Lennart Brunander har ju själv hört att frågan kanbli föremål för litet olika bedömningar beroende avom uniformen anskaffas som ett enskilt initiativ,även om den skall vara enhetlig, eller om det är enstatlig myndighet som skall upphandla den.Anf. 121 ():Herr talman! Är det ändå inte så, civilministern,att det är ännu viktigare att det finns en tillverkare iSverige som kan tillhandahålla alla de olika nyansersom kan behövas av uniformen, om varje polismanskall köpa sin uniform? Då kan beställningarna inteheller göras i så stora partier.Jag får ungefär samma svar av civilministern somjag fått från försvarsministern när jag tidigarefrågat om uniformer till försvaret, att det ärupphandlingsförordningen som gäller. Jag vet det,och jag vet dessutom att om det finns en skillnad ipris, måste regeringen gå in. Då kan myndigheteninte själv ta beslutet. Det är därför som jag har ställtfrågan, och jag vill att civilministern skall ha det häri åtanke när frågan kommer upp.Överläggningen var härmed avslutad.23 § Svar på fråga 1990/91:626 om kommunalatrafikövervakningarAnf. 122 Civilminister ():Herr talman! har frågat mig om närregeringen avser att lägga fram förslag som innebäratt den kommunala trafikövervakningenförbättras.Den 16 maj, som ställdesin fråga, fick jag regeringens bemyndigande atttillkalla en särskild utredare för att se över polisenstrafikövervakning.Huvuduppgiften för utredaren är att söka görapolisens trafikövervakning effektivare. Bland defrågor som vi vill ha svar på återfinns frågan omkommunernas roll i trafikövervakningen och dåsärskilt möjligheterna till ökad kommunalmedverkan på trafikområdet.När regeringen på grundval av utredningsarbetetkan lägga fram förslag på detta område kan jag intenu bedöma.Anf. 123 ():Herr talman! Jag får tacka för svaret. Det är bra attnågonting har hänt. Det är naturligtvis ocksåpositivt för mig som ledamot att ha fått ett välvilligtsvar på den sista fråga som jag har ställt här iriksdagen och även att få gehör för krav som jag harställt sedan.Men bortsett från det är det egentligen skandal attallvarliga olyckor skall behöva inträffa och denallmänna opinionen tvingas sätta press påregeringen för att någonting skall ske. Tillfälle attgöra någonting har funnits tidigare. Frågan omtrafikövervakningen i storstäderna har nämligenaktualiserats på grund av deallvarliga missförhållanden som rått. Folkpartiethar såväl i som i rest krav påinrättande av gatupolis. Det skedde iStockholm 1987, med resultat att brev sändes tillcivildepartementet med krav på åtgärder. I februari1990 väcktes en ny motion med anledning avfallande trafikmoral i . I togfolkpartiet liberalerna upp frågan 1989.Här i väckte jag en motion 1990 med kravpå att regeringen skulle utreda frågan omkommunal gatupolis. Motionens förslag togs upp iproposition 1989/90:155, Förnyelse av polisen, ochdär sade faktiskt statsrådet: Jag avser att föreslåregeringen att en särskild utredare tillkallas för attse över ett antal frågor påtrafikövervakningsområdet om hur kommunalmedverkan i trafikövervakningen skall kunnautformas samt att i övrigt granska arbetsformerna,organisation m.m. förtrafikövervakningsverksamheten.Utskottet tillstyrkte detta av regeringen framlagdaförslag, men ingenting hände. Man spelade t.o.m.oförstående på departementet vid förfrågan. Åroch människoliv har gått till spillo. har det häntnågot, och frågan är då: Kommer den särskildeutredaren att få möjlighet att arbeta snabbt och gestillfälle att pröva alternativ som kan uppfattas somrealistiska av allmänheten? Det sistnämnda anserjag vara oerhört viktigt. Enligt tidningsintervjuer iDagens Nyheter tycks rikspolisen inse att manmåste sätta in realistiska åtgärder, som allmänhetenkan uppfatta som verkningsfulla.Anf. 124 Civilminister ():Herr talman! Om jag uppfattade rätt är svaret ja.Anf. 125 ():Herr talman! Då ser jag fram emot resultatet avutredningen.Överläggningen var härmed avslutad.24 § Svar på fråga 1990/91:642 omförebyggande åtgärder mot bankrån etc.Anf. 126 Civilminister ():Herr talman! har frågat mig om vilkaåtgärder regeringen har vidtagit eller avser att vidtaför att begränsa och undanröja möjligheten till våldoch rån mot affärer, banker, postanstalter m.fl.penninginrättningar.Som nämner har antalet rån motbutiker och banker haft en oroväckande utvecklingde . Det är inte ovanligt att rånen skermed vapen. Jag har noga följt den här utvecklingen.Regeringen har i den senaste budgetpropositionenangett målen för polisens arbete. Där har särskiltbetonats att en central uppgift inombrottsbekämpningen är att förebygga och förhindraatt brott begås. Polisen skall särskilt inrikta sinverksamhet på åtgärder som går ut på att värna ommänniskans trygghet till liv och hälsa. Polisensinsatser när det gäller spaning och utredning skallsärskilt inriktas på bl.a. våldsbrott. Med andra ordhar statsmakterna utpekat just den här typen avbrottslighet som ett av de mest prioriteradeområdena för polisens insatser.I enlighet med statsmakternas prioriteringar harpolisen vidtagit en rad åtgärder för att förhindra rånmot kvällsöppna butiker, mot värdetransporter ochmot post och banker. Polisen satsar också stort påatt avslöja gärningsmännen när sådana här brotthar begåtts. I praktiken är det ofta en relativtbegränsad grupp kriminella som står för ett stortantal av rånen. Polisen har genomett framgångsrikt kriminaltekniskt arbete bunditsamme gärningsman till flera fall av rån mot butik.Men det finns också andra åtgärder som det finnsanledning att nämna. antog förra åretregeringens proposition (1989/90:119) angåendelag om övervakningskameror m.m. (SFS 1990:484),vilken bl.a. gör det lättare för post och banker attanvända sådan teknisk utrustning. Det verkaravskräckande för presumtiva rånare.Rikspolisstyrelsen har tidigare sammanställt enrapport om åtgärder mot butiksrån (RPS rapport1989:2). I rapporten har ett konkrethandlingsprogram sammanställts som bl.a. liggertill grund för information till anställda inomdetaljhandeln. Motsvarande handlingsprogramdelges anställda vid post och banker.Jag vill dessutom erinra om att regeringen ibudgetpropositionen särskilt betonat att polisenskall sätta dem som drabbats av brott i centrum förpolisens uppmärksamhet och omsorg.Slutligen vill jag konstatera -- i själva verket är dethelt centralt -- att hur många poliser som än arbetarmed brottsförebyggande och brottsuppklarandeverksamhet på detta område, så eliminerar det interisken för sådana här brott. Det är därförnödvändigt att näringsidkarna -- var och en på sitthåll -- vidtar alla de åtgärder som de kan för attminska riskerna för brott av detta slag.Anf. 127 ():Herr talman! Jag tackar civilministern för svaret påmin fråga och för den redovisning som har givits närdet gäller regeringens avsikter och ambitioner. Detär intressant att civilministern bejakar mittpåstående att den här brottsligheten har mycketstor omfattning. Läget är, som jag själv har skrivit,alarmerande. Många människors liv är i fara.Statsrådet berättar att regeringen vill förhindra ochkomma till rätta med bl.a. våldsbrott.Med anledning av den redovisning som givit är min fråga om statsrådet anser attdet här räcker till. Jag har en känsla av att det skullebehövas en del kompletteringar. Vad gör man t.ex.för att öka möjligheterna till upptäckt? Vad kan vigöra för att polisen skall bli mera synlig? Jag tänkerdå på kvarterspoliser och andra insatser. Vad skullestatsrådet vilja göra för att förstärka attityderna ifrågor om vad som är rätt och fel och om vad som ärmitt och ditt? Vad kan vi göra på ett grundläggandestadium i hem, skola och arbetsliv för att mera fåingjutet i folksjälen att man inte skall göra någratillgrepp, varken med eller utan våld? Jag tror attdet här skulle ha mycket stor betydelse, och detskulle vara intressant att få del av civilministernsreaktion på den frågan.Vad skulle man kunna göra utöver det somstatsrådet har redovisat i sitt frågesvar?Anf. 128 Civilminister ():Herr talman! Jag har försökt att ge ettförhållandevis utförligt svar, men det är klart att detfinns oerhört mycket mer att säga om detta. Jag trorinte att vi har möjlighet att inom ramen för dennafråga gå in på hela den diskussionen.Denna fråga var uppe till behandling i går påKöpmannaförbundets kongress, som jag gästade.Det förs en mycket intensiv debatt om detta,särskilt bland de handelsanställda och inombranschen i stort, bl.a. inom Köpmannaförbundet.Det finns också en hel del uppslag till hur man skallkomma till rätta med en del av denna brottslighet,i meningen att ytterligare förebygga riskerna för attråka ut för ett sådant här rån, öka möjligheterna attlarma personal eller polis och ocksåklara upp fallet.Jag vill vidare säga till att den strävansom vi har att göra polisen synlig osv. väl har ettbegränsat värde i detta sammanhang. Det är frågaom rutinerade och ganska så kalkylerandepersoner, och jag tror därför inte att vare sig sådanaåtgärder eller våra försök att påverka attitydernaminskar riskerna för den här typen av brott pånågot radikalt sätt. Det är personer som ofta harvarit straffade tidigare. En del av dem som gör dehär tillgreppen eller rånen kommer utifrån till vårtland, och jag tror att det är viktigt att se till deförutsättningar som gäller. Vi måste gå in med deförebyggande åtgärder som är möjliga att vidta justför butiker. Jag tror inte att det här i första hand ären attitydfråga.Anf. 129 ():Herr talman! Jag är först litet nyfiken på vadköpmännen sade efter civilministerns föredrag . Var de nöjda?Statsrådet säger vidare att det inte räcker medattityd- och opinionspåverkan, eftersom det ärfråga om ganska avancerade brottslingar. Jag gerhonom rätt så till vida att det i slutfasen handlar omsådana personer. Men vi får inte glömma bort ensak. De mycket rutinerade brottslingarnarekryteras ur småsnattarledet och de kommer frånen början av en brottslig bana som utvecklasalltmer åt fel håll. Det ligger en viss fara i att sägaatt det inte endast räcker med attityder. Jag tror attde är en viktig del i sammanhanget. Det behövsmycket avancerade insatser från polisens sida närdet gäller att ta tag i de svåra brotten. Det vore felatt säga att attitydinsatser skulle vara otjänliga isammanhanget. Jag skulle gärna se attcivilministern håller ett större tal på det temat.Anf. 130 Civilminister ():Herr talman! Jag kan försäkra attjag har hållit många tal på det temat. Men jag troratt den länkningen blir litet ogripbar. Regeringenhar nu planerat för sommaren med intensivainsatser i hela landet när det gäller att försökaförhindra gatulangning av narkotika i syfte attdärigenom motverka tillströmningen av fler nya falloch unga som blir beroende av narkotika. Vi harhaft goda erfarenheter av de insatser som har gjortspå en rad platser i landet, och vi vill nu intensifieraden verksamheten. Jag tror att det kan vara ettviktigt led att förhindra att fler blir beroende avnarkotika. Vi vet erfarenhetsmässigt att ganskamånga av dem som begår rån också gör det i sin jaktefter narkotika.Anf. 131 ():Herr talman! Det är helt riktigt attnarkotikabrotten föder många tillgreppsbrott. Jagtror att det allra mesta i vårt samhälle har någotsamband. Också en narkotikabrukare har ofta tagitsteget från att ha varit alkoholbrukare ochmissbrukare. Det finns många samband.Egentligen gäller det att vi har grundvärderingarsom skulle innebära att ''rekryteringsgruppen''skulle bli betydligt mindre.Herr talman! Det vore bra om vi från regeringensoch sida kunde säga att det är viktigt attvi alla engagerar oss i att hjälpa till när det gällerupptäcksrisken i så måtto att vi faktiskt kan gepolisen tips och råd när det händer saker. Vi skallinte ha den inställningen att det är fel att ''lägga sigi'' när det händer saker som inte är riktiga. Jag troratt vi är överens när det gäller grundfrågan, och jagönskar god lycka i sommararbetet. Samtidigtönskar jag en god sommar i övrigt.Anf. 132 Civilminister ():Herr talman! Jag önskar detsamma.Det är viktigt att vi har klart för oss att desituationer där hälften av brotten begås av enväpnad rånare utgör farliga situationer där man intekan råda personer att ingripa utan vidare. Däremothar jag naturligtvis ingenting emot den allmännainställningen som har, nämligen attvi måste hjälpa polisen i deras arbete. Det är enutomordentligt viktig sak.Överläggningen var härmed avslutad.25 § Svar på fråga 1990/91:657 Omarbetsfördelningen inom regeringenAnf. 133 Civilminister ():Herr talman! har frågat mig om enlandshövding får vända sig till landets statsministermed ett ärende som tidigare avgjorts av enfackminister.Jag vill först påminna om regeringensarbetsformer. Ärenden som kräver ettställningstagande av regeringen avgörs inte avnågot enskilt statsråd på egen hand utan kollektivtav regeringen med gemensamt ansvar för beslutet.Sedan skall myndigheterna under regeringen --t.ex. länsstyrelserna -- lojalt verkställa regeringensbeslut. Detta hindrar inte att en landshövding tarkontakt med någon av regeringens ledamöter föratt t.ex. diskutera fattade beslut. Sådana kontaktermåste emellertid ske med omdöme.Anf. 134 ():Herr talman! Jag ber att få tacka för svaret.Frågan som jag har ställt grundar sig på att detråder oklarhet om beslutsordning och enlandshövdings befogenheter. Det är därför jag harställt frågan. Frågan reser ett parförvaltningsrättsliga frågor, som jag delvis har fåttsvar på. Dock återstår frågan om landshövdingen ärlänets företrädare i dess verkliga bemärkelse. Fårhan eller hon i så fall vända sig till landetsstatsminister när han eller hon inte har fått gehör ien sakfråga hos fackministern?Statsrådet svarar att det är möjligt, men att sådanakontakter måste emellertid ske med omdöme. Dåreses naturligtvis frågan vad det innebär att detskall ske med omdöme. Kan jag få en ytterligareförklaring till det?Jag vill också ställa denna fråga ur länsbornasperspektiv. Är det en plikt för en landshövding attföra länets talan, dvs. i en hastigt uppkommensamhällssituation? Dessa frågor är mycketväsentliga för vårt regionala och demokratiskasystem. Är det en omöjlig uppgift att kombinerarollen som länets främste företrädare, talesman, iett ärende där folkflertalets vilja inte fått gehörcentralt hos fackministern, somlandshövdingen även skall vara regeringensförlängda arm? Hur ser statsrådet på uppgiften fören landshövding? Får han eller hon ställa upp förfolket? Det är viktigt att veta i dendecentraliseringsprocess som pågår. Detkommer säkert fler påfrestningar liknande den jaghar tänkt på.Anf. 135 Civilminister ():Herr talman! Det finns inget generellt svar påfrågan vad omdöme innebär. Jag har gett ettprincipiellt svar på ett principiellt ställt spörsmål.Så bör det vara. Jag har i och för sig mina aningarvad bakgrunden till frågan är. Men det kommer uppsenare under frågestunden. Det är rimligt attstanna just vid den principiella frågan.När det gäller en landshövdings ställning är han enstatlig tjänsteman. Han är chef för länsstyrelsensom är en statlig myndighet. Därmed skiljer han siginte från andra verkschefer. utgörstatens regionala myndighet, och den skalllandshövdingen företräda.Historiskt och på annat sätt har landshövdingenkommit att få en speciell ställning. Det finns mycketatt säga om det. Det är viktigt att komma ihåg attlandshövdingen är chef för en statlig myndighet.Därmed skall han följa alla de regler i övrigt somgäller för statliga chefer.Anf. 136 ():Herr talman! Statsrådet skriver i svaret att enlandshövding får ta kontakt med någon avregeringens ledamöter för att t.ex. diskuterafattade beslut. Till regeringens ledamöter måste välstatsministern höra? Var det då fel av en visslandshövding att ställa en fråga till statsministern,vilket har påståtts av inte minst politiker iVästerbotten?Anf. 137 Civilminister ():Herr talman! Jag har svarat på frågan i det svar somredan har redovisats.Anf. 138 ():Herr talman! Det finns ett ordspråk som säger attdet är bättre att fråga och verka okunnig än attförbli det. Jag tycker att det kan vara skäl för enlandshövding att ställa sig på länsbornas sida, vilkethar skett i detta fall. Jag tror att problemet kommeratt uppstå på fler håll i landet i dendecentraliseringsprocess som pågår.Överläggningen var härmed avslutad.26 § Svar på fråga 1990/91:663 om ökadförståelse för problemen med bortrövade barnAnf. 139 Statsrådet ():Herr talman! har frågat omsocialministern kommer att ta initiativ till attsocialtjänsten i kommunerna får större kunskap omfrågor som är förknippade med bortrövandet avbarn.Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jagsom skall svara på frågan.Det är viktigt att kvinnor som fått sina barnkidnappade av barnens utländska pappor eller somlever under hot om kidnappning får stöd avsamhället. Det finns i lagstiftningen inga hindermot att bevilja ekonomiskt bistånd för att kunnautöva umgänge med barn som befinner sigutomlands. Men som vet är deten fråga som måste avgöras från fall till fall. Detskall alltid ske en individuell behovsprövning.Socialtjänsten kan också ge andra former av stödoch hjälp till en drabbad förälder. Inte minst viktigtär det naturligtvis att på olika sätt försöka förhindraatt barn olovligen bortförs. harsedan den 1 mars skyldighet att erbjudaföräldrar samarbetssamtal. Syftet med dessa samtalär att nå enighet i frågor rörande vårdnad ochumgänge. Det är viktigt att harkompetens att på ett sakkunnigt sätt bistå även i dekonflikter som kan uppstå mellan föräldrar av olikakulturell härkomst.Socialstyrelsen kommer att på olika sätt följa uppde ändrade reglerna för vårdnad och umgänge,bl.a. genom att initiera och stödja metodutvecklinginom området. Efter vad jag inhämtat, kommerstyrelsen att i det sammanhanget ävenuppmärksamma de problem som MargaretaPersson tar upp i sin fråga.Anf. 140 ():Herr talman! Jag tackar för svaret.Som alltid när s.k. nya frågor dyker upp står detsvenska samhället famlande. När man är osäker tarman fram regelboken och tittar i lagen. Regler ochlagar är inte skrivna för de extrema situationer vitalar om. Om man då som handläggare är förosäker är det risk för att agerandet blir helt galet.Jag skall ta ett exempel. Jag träffade förra veckanen ung kvinna som begärt skilsmässa och fåtthjälp av myndigheterna att gömma sig och det lillabarnet , eftersom mannen misshandlathenne och hotat döda henne. Han är utländskmedborgare. Han har också hotat att döda barnetoch klyva det på mitten, så att han kan få återförasin andel till sitt hemland. Allt detta skall han göraom han inte får ta barnet själv.Denna unga kvinna uppmanades av socialtjänsteni sin kommun att ändå lämna barnet till pappan ifredags, visserligen under överinseende avsocialtjänsten, därför att ett barn behöver sinpappa. Man hade dessutom den ambitionen att fåparterna att kunna tala bättre med varandra. ''Menom han tar barnet och sticker, kan ni hindra honomdå?'' frågade den stackars mamman. ''Nej, det kanvi inte'', svarade socialtjänsten.Nu fick hon stöd av andra och vägrade att lämna utbarnet under de villkor som råder.Detta var ett exempel där jag menar att man harbristande kunskaper, förståelse och där mantydligen lever efter den nya regelboken för s.k.normala skilsmässor. Samarbetssamtal i sådana härfall ter sig något bisarra. Enskilda handläggaresbeteende kan få katastrofala följder.Min fråga är då: Vad kommer regeringen att göraför att öka kunskaperna och försöka, som BengtLindqvist själv säger, förhindra att barn bortförs?Anf. 141 Statsrådet ():Herr talman! Låt mig allra först slå fast att de fallsom pekar på, där ettbortrövande faktiskt har skett, naturligtvis ärutomordentligt tragiska. Vi måste göra allt vad vikan för att förhindra detta. vet vi att detmellan två vuxna människor med barn kanförekomma mycket djupgående konflikter därbarnet lätt blir ett verktyg. Min erfarenhet är att dekan vara båda föräldrarna som använder barnet pådet här sättet i sådana konflikter. är detutomordentligt svårt för den tredje part som skallskydda barnets intressen att finna de rätta vägarnaför att ge det effektiva stöd som barnen i de härfallen behöver.Vi behöver öka kunskapen om de förhållanden somleder till den här typen av djupa konflikter mellantvå vuxna människor, en man och en kvinna medbarn, och i mycket hög grad även när de vuxnakommer från olika kulturella bakgrunder. Det kanfinnas olika synsätt som ligger djupt nere i denvärderingsgrund som de båda vuxna har och somkan vara grunden till detta.För att över huvud taget öka socialtjänstenskompetens i de här situationerna som gäller svårtutsatta barn, har regeringen anslagit en betydanderesurs. Det är med dess hjälp som nuskall skapa större kunskap och större beredskap utei kring de här frågorna.Jag kan gärna nämna för attsocialstyrelsens avsikt är att redan i början av nästamånad ta upp de här frågorna, som är aktuellamellan oss, på det möte som skall hamed socialkonsulenterna kring barnfrågor.Anf. 142 ():Herr talman! Jag kan i mångt och mycket hålla medBengt om behovet av medling ochsamarbetssamtal. Jag har själv varit tillskyndare avdet när det gäller skilsmässor. Men dessa frågorligger litet grand utanför detta. Jag tror att mångaav de kvinnor som har drabbats av nitiskasocialarbetare när det handlar om dödliga hotkanske inte riktigt förstår vad vi talar om.Jag vill ta upp ett annat exempel. Det är detekonomiska biståndet som taladeom. En kvinna fick sitt barn bortrövat till Indien.Barnet vistades hos mannens familj. Mannenfortsatte att leva i . Men familjen i Indienaccepterade att kvinnan besökte barnet, men honhade inte några ekonomiska medel för detta. Honfick inte heller ekonomisk hjälp till att besökapojken. Förmodligen finns inte heller den här typenav frågor med i exempelsamlingar och liknande.Allt är ju ekonomiskt behovsprövat per person.Jag tror att man kan ta initiativ, därför att om ensvensk domstol dömer att mamman skall havårdnaden, och det sedan sker ett brott. Då är juhon ett brottsoffer. Därför menar jag att man kanta ett initiativ. Jag hoppas att vi får se det.Anf. 143 Statsrådet ():Herr talman! Det är här mycket tal om resursernaför att ge den förfördelade parten, som i de härfallen är kvinnorna, möjlighet att få umgänge medsina barn också när de befinner sig utomlands. Vihar funderat ganska mycket på det här, och jag skallerkänna att det är en ny frågeställning för mig, ochjag tror även för i stort, hurman skall lösa det här.Frågan är om det skall ske genom generellaordningar eller om man i de här oförutsägbarafallen där det sker en kidnappning skall räkna medatt de är och det ekonomiskabiståndet som är den möjlighet som står till vårtförfogande. Vi är naturligtvis inte färdiga meddetta, men mycket talar väl för att det ärekonomiskt bistånd som är den rimligaste formenav stöd i de här sammanhangen för att kunnabesöka barnen. Detta får den fortsatta utredningenkring de här viktiga frågorna ge besked om.Det är viktigt, det tycker jag precis som MargaretaPersson, att vi flyttar fram positionerna bådekunskapsmässigt och när det gäller de åtgärder visätter in.Anf. 144 ():Herr talman! Jag tackar för att slårfast, vilket vi redan vet, att det är en ny fråga ochatt man på departement och andra myndigheterinte har tillräcklig kunskap. Det är ju detta dethandlar om. Jag hoppas att man nu verkligen sätteri gång och arbetar speciellt med handläggningen avumgängesrätten och det ekonomiska stödet.Jag litar på att nu kommer attsätta i gång det här, eftersom det är bråttom.