prot · GE0958 · 1991-02-07 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:58Torsdagen den 7 februariKl. 9.001 § Allmänpolitisk debatt(forts. från prot. 57)Anf. 1 ():Herr talman! Med stigande förvåning har jag påsenare tid hört alltmer bestämda förutsägelser frånregeringshåll om en snar vändning uppåt iekonomin. Enligt finansplanen skall självavändpunkten nås , och sedan väntasåterhämtningen fortsätta . Men lika litetsom det går att prata bort prishöjningar ochvalutakriser, lika litet går det att med bara ordbetvinga den dystra verklighet somsocialdemokraternas misslyckade ekonomiskapolitik har fört oss till. Jag skall därför inleda medatt slå fast några kalla fakta, med att som kontrastteckna den rätta bilden.Sverige får enligt samstämmiga bedömningarden sämsta tillväxten bland industriländerna. Ellerrättare sagt: Det blir ingen tillväxt alls, utan enproduktionsminskning. Med nuvarande politiktalar det mesta för att fallet fortsätter även nästa år.Men även om det skulle kunna bli en obetydligförbättring, som regeringen hoppas, kommerutnyttjandet av våra produktionsresurser attytterligare försämras. fortsätter därmed atti rask takt halka efter jämförbara välfärdsländer.Förra året steg priserna i med över 10 %.På grund av skattehöjningar vid årsskiftetaccelererade inflationen med bortåt 4 %på en enda månad. Årstakten är därmed uppe inärmare , och efter den höjning avboendekostnaderna som inträffade får viräkna med en ytterligare uppgång till ca 13 %.Bakom dessa stigande tal ligger de höjda hyror ochde fördyrade arbetsluncher och resor som hardrabbat medborgarna till följd av strävan,envisheten, att trots marginalskattelättnader hållaskattetrycket uppe på en oförändrat hög nivå. Ävenom man för framtiden inte förutser nyakostnadsökningar av samma storleksordning tar deterfarenhetsmässigt ändå en avsevärd tid att driva utinflationssjukan ur det ekonomiska systemet.Löftet i finansplanen om att prisstegringen under1992 skall ha kommit ner klart under nivån i vårakonkurrentländer är minst sagt lättsinnigt.Med västvärldens sämsta tillväxt och snabbasteinflation är det inte underligt att utbytemed utlandet fortsätter att försämras.Finansministern förutser själv växande underskott ibytesbalansen både och . Vid sidanhärav förekommer en snabb utströmning avplaceringskapital. Man söker bättre avkastning iaktier, fastigheter och företag utomlands. Därmedställs det krav på en växande utlandsupplåning, ochdet förutsätter att den svenska räntenivån förblirhög och i stigande i förhållande till omvärlden.Höga räntekostnader minskar ytterligare intressetför satsningar i . Därmed får vi inte de nyajobb som kan ersätta sådana som slås ut till följd avden alltför höga kostnadsnivån. Det störstamisslyckandet för den tredje vägens ekonomiskapolitik är naturligtvis att man, trots att inflationenhar tillåtits skena i väg, inte kan förhindra attarbetslösheten stiger till oanadehöjder. kommerarbetslöshetsstatistiken för januari att presenteras.Jag förutser en uppgång när detgäller antalet arbetslösa med ca 20 000 till totaltöver 100 000 arbetslösa. Skulle inte den gränsenpasseras , sker det med säkerhet nästamånad.Att vrida utvecklingen rätt igen, att återställaförutsättningarna för tillväxt och sysselsättning, ärinte gjort i en handvändning. Det blir ett långt ochmödosamt arbete, och det förutsätter enomprövning av många socialdemokratiska dogmer.Den har regeringen bitvis påbörjat. Men det gårtrögt, eftersom motståndet är starkt på sina håll irörelsen och eftersom hjärtat naturligtvis inte kanvara med när hjärnan säger att man måste handlamot sin ideologiska övertygelse.Om nu inte allt kan ställas till rätta med en gång ärdet desto viktigare att lämna klara besked om atten kursändring kommer, att sända tydliga signaleroch -- vilket är ännu bättre -- att vidta konkretaåtgärder som ett första steg på vägen mot en bättretingens ordning. Låt mig då understryka attregeringens planer på att driva fondsocialismenvidare i ATP-systemets hägn är raka motsatsen.Det är ett säkert sätt att ytterligare försämranäringsklimatet i vårt land.Det kanska allra viktigaste just nu är i stället attklart och tydligt uttala att kommer att sändain en ansökan om medlemskap i före årets slut.Denna vår avsikt bör ges ökat eftertryck genom enomedelbar anknytning av kronan till deneuropeiska valutaenheten, ecun. Den direktaföljden av ett sådant åtagande blir en minskning avden räntemarginal som vi måste ha i förhållande tilleuromarknaden, och det stimulerar naturligtvis tillsatsningar i Sverige.Därutöver är det av största vikt att nu börja sänkaSveriges rekordhårda skattetryck. Det behövs ensänkning , eller med nära 100miljarder kronor, för att vi skall komma ner tillsamma nivå som gäller för vår närmaste konkurrentsom högskatteland, , och med 17procentenheter, eller med nära 250 miljarderkronor, för att vi skall komma ner till genomsnittetinom EG.Glädjande nog uttalar man nu i både folkpartietoch i sina partimotioner att man ärinställd på en minskning, åtminstone ned till vadsom är nivå. Regeringspartiet talarom en sänkning av de offentliga utgifterna för att pådet sättet kunna reducera skattetrycket på sikt.Men vad är det egentligen för ''sikt''? I fråga om denvalplattform som presenterades och somuttryckligen skall gälla för --benämningen är Valplattform för 90-talet -- sägs detinte ett ord om att skattetrycket skall sänkas.Självfallet måste den nödvändigaskatteanpassningen till ske successivt. Detär mycket som behöver göras. Men allt kan inte skepå en gång. Då bör vi givetvis börja med att sänkade skatter som skadar mest. Eftersom kapital ärmest lättrörligt över gränserna och eftersominvesteringsflykten redan har inletts, gäller det attsnabbt sänka skatterna på sparande ochföretagande -- skatter som olyckligtvis harhöjts med bortåt . Vidare blirdet angeläget att sänka kostnadsnivån för svenskaföretag genom en reducering av löneskatterna. Detgår heller inte att särskilt länge dröja med enjustering av den indirekta beskattningen ner moteuropeisk nivå. Men då är det generellanedsättningar av momsen som är det väsentliga.Utrymme för skattesänkningar måste skapasgenom besparingar på den offentliga utgiftssidan.Det moderata budgetalternativet /92innebär t.o.m. en viss förstärkning jämfört medregeringens förslag, som visserligen presenterassom balanserat men i realiteten visar ettunderskott. Ekonomisk effektivitet uppnås genomavregleringar, som befrämjar konkurrensen ochökar människors valfrihet. Det allmänna skall intesyssla med sådant som lika bra eller bättre utförs ienskild regi. Det betyder att offentligatjänstemonopol skall brytas och att statligt ochkommunalt ägda tillgångar i betydandeutsträckning kan privatiseras.Men måste det allmänna se till att det somingen annan kan utföra sköts bättre än vad somvarit fallet . Trots den kraftigaökningen av offentliga utgifter har statligakärnområden som försvar, rättsväsen och polis fåttförfalla -- för att inte tala om hur infrastrukturen iform av kommunikationer samt högre utbildningoch forskning har försummats. Försäljningen avstatliga företag ger oss moderater utrymme attföreslå 2 miljarder mer än regeringen tillväginvesteringar och nästan 1 miljard mer tilluniversitet och högskolor.Herr talman! Jag har tidigare i denna kammarekonstaterat att kampen mellan kapitalism ochsocialism är avgjord till kapitalismens fördel. Vadmera är: det finns ingen tredje väg. Den har intevisat sig framkomlig när den prövats i . Denavvisas av de nya östeuropeiska ledare som, när denu gör upp med det socialistiska systemet, i likhetmed den tjeckoslovakiske finansministern att den tredje vägen leder till den tredjevärlden. Samstämmigheten är stor om att vad sombehövs är mer av marknadsekonomi och mindre avplanhushållning och politisk styrning.Det finns de som hävdar att även svenskasocialdemokrater har insett detta. Och det gör desäkert -- några, långtifrån alla. Men även om ettomtänkande kan vara på väg, vill jag hävda att ettparti som står för gårdagens idéer inte kan klaraframtidens, eller rättare samtidens, krav. På sammasätt som jag i debatter med företrädare för andraborgerliga partier har brukat hävda attsocialdemokratisk politik drivs bäst avsocialdemokraterna själva, är det naturligtvis santatt de svarar bäst för en marknadsliberal politiksom verkligen tror på den, som är övertygade omatt den är riktig. För den uppgiften krävs det enborgerlig regering, som utgår från de grundsatsersom och presenteradei höstas och som ytterligare utvecklats ipartimotioner nu i januari.Anf. 2 ():Herr talman! I ett antal dokument under detsenaste halvåret, nu senast i finansplanen, harregeringen konstaterat att det ekonomiska lägetpräglas av problem. Regeringen är värd en elogeför att den är så sanningsenlig. Den s.k. tredjevägens politik har definitivt förpassats tillpapperskorgen.Regeringen beskriver själv resultatet av den fördapolitiken så här: Den totala produktionen i landetminskar, prisökningarna är skyhöga,investeringarna sjunker, underskottet i vårautlandsaffärer blir större ocharbetslösheten ökar i rasande takt. Jag har ingeninvändning mot den beskrivningen -- den är tyvärralltför sann. har det lagtsvarsel om permitteringar i en tidigare aldrig skådadomfattning.Trots dessa problem finns det ändå ljusglimtar.Under de senaste månaderna har det skett flerapositiva förändringar: skattereformen, ,energipolitiken. Dessa är en bra början, men demåste följas av fler. finns mångaillavarslande tecken på att socialdemokraterna inteförmår fortsätta, och t.o.m. backar, när det intelängre är akut valutakris.Låt mig peka på några illavarslande tecken.Partisekreteraren tycker inte att manskall prioritera kampen mot inflationen. Hanskriver i : ''Vi prioriterar fullsysselsättning -- -- --. Antingen för man enekonomisk politik som prioriterar fullsysselsättning eller också ger man i praktiken uppden målsättningen.'' Han går t.o.m. så långt att hanindirekt berömmer partiet för att ha skapat denöverhettning som gav extremt låg arbetslöshet förraåret.Detta är precis motsatsen till vad i finansplanen.Jag måste därför fråga : Vilketbudskap är det som egentligen gäller -- är det AllanLarssons budskap om prioritering av kampen motinflationen eller är det partisekreterarens budskapom prioritering av sysselsättningen? På vilken sidastår i denna interna konflikt?Låt mig tills vidare anta att beskeden i finansplanengäller och att blir överkörd. Kampenmot inflationen skall alltså överordnas. Hur skall dådetta ske? Även på denna punkt tycks det finnsganska ordentliga interna motsättningar.Statsministern har t.ex. sagt att det skulle ha varitbättre för svensk ekonomi om bara regeringen hadefått igenom sitt förslag att höja momsen med 2 %våren 1989. Finansministern däremot har sagt attskattehöjningar inte hjälper. Det verkar som omIngvar egentligen skulle vilja föra enannan politik. Men det går inte, för då blir detvalutakris. Detta är inte särskiltförtroendeskapande.Statsministern har också sagt att svensk ekonomiskulle ha varit bättre om det s.k. stopp-paketet medlönestopp, prisstopp, strejkstopp, m.fl. hade gåttigenom i . Finansministerndäremot har sagt att parterna har ansvaret föravtalsförhandlingarna och att vi inte skall haprisstopp.De olika budskapen skapar stor förvirring, och jagvill fråga om han nu har skrinlagtplanerna på någon form av lagstiftning för lönerna.Jag skall också vända mig till Hans Gustafsson:Tänker han förhandla med i utskottet omett slags lönelag?Herr talman! Regeringen berömmer sig ifinansplanen av att ha sparat ett antal miljarderkronor i statsbudgeten. En av besparingarna somman räknat sig till godo gällerarbetsskadeförsäkringen. Den skall samordnasmed sjukförsäkringen, står det.På denna punkt har därefter sagt nej.Han vill inte ha någon samordning, eftersom detskulle innebära en viss sänkning aversättningsnivån inom arbetsskadeförsäkringen.Regeringen har redan visat betydande eftergiftermot den fackliga grenen av arbetarrörelsen. Mansnålar och sparar på anslag till handikappade, påbiståndet till fattiga pch på kulturen, menman vidgar avdragsrätten för fackavgifter. Och ettanslag på en kvarts miljard kronor för fackliginformation om MBL, en lag som funnits i mer än15 år och rimligen är välkänd , det vågar man inteminska med en enda krona.I dag har socialministern meddelat att det inte blirnågon samordning mellan sjukförsäkringen ocharbetsskadeförsäkringen. Det beror på tekniskaproblem, sägs det. Så kanske det kan uttryckas -- detekniska problem som skulle uppkomma församordningen mellan LO och detsocialdemokratiska partiet i valrörelsen om Malmfick ge sig nu igen.Jag tycker det är beklämmande. Partiet är tydligenviktigare än en bra politik.Jag vill fråga vad som återstår avregeringens planerade förändringar inomtransfereringssystemet -- finns det någon endaåtgärd kvar som främjar arbetslinjen och minskarutgiftsexplosionen? får tydligenvackert finna sig i att räkna om regeringens budgetmed mindre besparingar.Herr talman! I finansplanen står att regeringenanser att industrin måste växa och erbjudas godautvecklingsbetingelser. Detta är alldeles sant. Detär i själva verket den enda möjligheten att skapariktiga jobb och värna den fulla sysselsättningen.På åtminstone två grundläggande områden tycksregeringen vara i full färd med att aktivt göra precistvärtom. Även i dessa fall handlar det omeftergifter till facket.Först AP-fonderna. Påhejad av LO vill regeringenlåta AP-fonderna köpa mera aktier och dessutomkanske tredubbla fonderna i storlek. Såvitt jag vetär den den enda i världen somtror att ökat statligt ägande inom näringslivetbefrämjar tillväxt och erbjuder godautvecklingsmöjligheter. Alla andra regeringar är ifull färd med att avsocialisera och privatiseraägandet.Skälet till detta är mycket enkelt. Privat ägande ären grundförutsättning för en fungerandemarknadsekonomi. Omsorgen om den egnaegendomen, oavsett om det är ett eget företag somskall gå med vinst eller en egen bostad som skallunderhållas, är en grundpelare för ett samhällesmöjligheter att skapa, utveckla och vårda resurser.Regeringen tänker sig också att lägga inlöntagarfonerna i AP-systemet. Detta illustrerar äntydligare att AP-fonderna skall användas för utökatstatligt ägande och ökad makt. Folkpartietliberalerna säger nej till alla former avfondsocialism.Det andra området som jag vill peka på gällerskatten på företagens arbetande kapital. I enpromemoria från föreslås enkraftig skärpning av denna skatt.Det vittnar om en sällsynt dålig förståelse förföretagandets villkor. Risken är mycket stor att detskulle tvinga fram försäljning och nedläggning avmånga mindre och medelstora familjeföretag,eftersom de helt enkelt inte klarar ökade skatter.Effekten blir att jobb försvinner, kreativaföretagare ger upp, och maktkoncentrationen inäringslivet ökar.Mot detta står att LO troligen gillar tanken påskärpt företagsskatt. Men det borde vara en klentröst för en finansminister som säger sig vilja skapatillväxt och framtidstro.Folkpartiet liberalerna vill avskaffa skatten påföretagens arbetande kapital.Jag vill fråga finansministern om han vågar visanågon förståelse för företagandets villkor och läggafram ett sådant förslag eller om han även på dennapunkt måste böja sig för LO.Herr talman! Verkligheten är sådan att allainsiktsfulla bedömare är ense om att det som krävsär en borgerlig politik. Jag förstår att det är svårt fören socialdemokratisk regering. En borgerlig politikförs faktiskt bäst av en borgerlig regering. Det ärmin fasta övertygelse att skall få en sådanefter höstens val.Anf. 3 ():Herr talman! Den internationellahögkonjunkturen är över. sjunker tillväxten,och inflationen stiger. bör dock enviss återhämtning kunna ske, men osäkerheten ärbetydande, inte minst med tanke på kriget iMellanöstern och utvecklingen av USAs ekonomi.Sveriges egen, inhemskt tillverkadekonjunkturnedgång slår nu igenom i ekonominmed full kraft. Antal varsel, företagsnedläggelseroch arbetslöshet ökar markant.Socialdemokraterna säger sig ha ambitionen att slåvakt om den fulla sysselsättningen, men de har intevisat förmågan. Trots internationellhögkonjunktur kommer vi att tvingas se fram emoten snabbt stigande arbetslöshet. Det politiskaansvaret för detta bör först och främst lastas densocialdemokratiska regeringen.Regeringen hävdar att industriproduktionen ochsysselsättningen åter kan börja stiga redan under1991. Vi har svårt att tro att så kan bli fallet. Underförutsättning av samhällsekonomiskt ansvarsfullalöneavtal kan kanske en sådan omsvängningkomma under 1992.I nuvarande läge är utgången av avtalsrörelsenförmodligen av än större betydelse än normalt.Med eller utan Rehnbergkommissionensförhoppningsvis positiva utfall kommer dock denärmaste åren att bli kärva, och stora krav kommeratt ställas på den ekonomiska politiken.En sådan ekonomisk politik måste bl.a. ha målenlåg inflation, full sysselsättning, rättvis fördelning,regional balans och en god miljö.Utgångspunkten måste vara en fortsatt stramfinanspolitik och en fast valutapolitik. För att intebytesbalansen ytterligare skall försämras, måsteutrymme för investeringar skapas genom attoffentlig och privat konsumtion hålls tillbakasamtidigt som sparandet ökar.Vi måste med all kraft bekämpa inflationen.Kostnaderna rent allmänt måste ned, men viktigastär att åstadkomma lägre priser på nödvändigkonsumtion som boende, mat och arbetsresor.Arbetslöshet skall inte användas som ett medel iden ekonomiska politiken.Arbetsmarknadspolitiken måste inriktas påkompetensgivande utbildning för att undanröjaflaskhalsar. Det krävs åtgärder för rehabilitering, såatt arbetsskadade snabbt kan återgå till arbetet menockså en bättre arbetsmiljö för att minskasjukskrivningar på grund av arbetsskada. Genombeslutet om arbetslivsfonden kan vi nu läsa positivarubriker om t.ex. i , vilkenmed hjälp av pengar från arbetslivsfonden kundeåtergå till sitt arbete därför att åtgärder somvidtagits sparade hennes axlar.Den offentliga sektorn måste förnyas, ochskattetrycket minska. Konkurrensförhållandenamåste stärkas och monopoltendenser motverkasinom flera branscher. I vårt budgetförslag minskarvi skattetrycket med nära 6 miljarder utöverregeringens budgetförslag, vilket vi klarar genombesparingar i statsutgifterna.Omfattande investeringar i infrastruktur,utbildning och forskning måste genomföras. Deskall bidra till att lägga en grund för en godekonomisk utveckling på längre sikt.Centerns budgetalternativ innebär enframtidssatsning på kommunikationer ochutbildning. För kommande budgetår satsar centern3,på infrastrukturella åtgärderutöver regeringens budgetförslag.Jag vill i samband med detta lyfta ett varningensfinger till regeringen. Det blir ingen regionalbalans, om satsningar endast görs istorstadsområdena. Då kommer i stället köernaoch miljöproblemen där att fortsätta. Det är i ställetviktigt att fördela satsningarna i landet. Då kanproduktionen öka mer än annars, utan att resultatetblir överhettning.Om hela skall utvecklas, krävs också bättrevillkor för små- och nyföretagandet. Skatt påarbetande kapital måste bort. Möjlighet tillkvittning för nystartade företag måste införas,liksom lägre arbetsgivaravgifter för de mindreföretagen.Det totala sparandet i ekonomin måste öka genomatt det personliga hushållssparandet främjas. Dettillfälliga obligatoriska sparandet bidrog med 11miljarder i ökat sparande. En stor del av detta kangenom sparstimulanser bli ett frivilligt sparande.Centern har under föreslagit skattefriaavsättningar till personliga investeringskonton förboende och nyföretagande.Ekonomi och ekologi måste förenas. Den på långsikt viktigaste strukturfrågan i ekonomin är atthejda miljöförstöringen. Det gäller attåstadkomma en hållbar ekonomisk utveckling därtillväxten skapas genom miljövänlig produktionoch miljövänliga produkter.Sverige behöver en politik som får människorna attkänna att de för den sittande regeringen inte är ettsärintresse. Det gäller våra gamla, familjer,ensamstående utan barn, våra ungdomar ochstuderande. Det gäller småföretagen i vårtnäringsliv, och det gäller också alla i våraföreningar.Numera anser regeringen att det t.o.m. räknas somett särintresse att påverka bytesbalansen i positivriktning genom att sänka turistmomsen. Densenaste rapporten på det området visar att antaletarbetslösa ökat med 8 000. 450 restauranger gickomkull 1990, och ytterligare 47, ochomsättningen låg under sammamånad 1989. I en isolerad beräkning ses höjningenav turistmomsen som en del av finansieringen avskatteomläggningen. I ett vidare statsfinansiellt ochframför allt samhällsekonomiskt perspektiv är deten katastrof.När resurserna är knappa och en ekonomi i krisskall saneras, är behovet av rättvis fördelning somstörst. Bara den som saknar förankring iverkligheten kan bortse från att landets kris gällerde många människornas vardagsekonomi. Krisengäller kostnaderna för mat, resor och boende samtutsikterna att få behålla jobbet. Den gällermöjlighetern att få vård och omsorg den dag hälsanoch orken inte längre står bi, liksom rätten att självfå påverka och välja sin framtid.En ny regering kan inte acceptera de orättvisor somhar förekommit . Den måste därförskriva in målsättningen rättvis fördelning i sinregeringsförklaring.Herr talman! fullföljer rättvisepolitiken.Skatteomläggningens snedfördelning måste rättastill. Skatteomläggningen har en fördelningspolitiskslagsida som skapas av bl.a. höjda kostnader förboende och kollektivtrafik. När momsen vid nästaårsskifte skall sänkas, anser vi i attsänkningen skall göras på matmomsen ner till13,64 %.Vidare anser vi i att byggmomsen ochmomsen på tjänster kopplade till boende skallsänkas till samma nivå, vilket betalas bl.a. genomslopade investeringsbidrag. Slopad energimomsbidrar också till sänkta boendekostnader.Sänka mat- och boendekostnader gynnar främstlåg- och medelinkomsttagare, vilka använderförhållandevis störst andel av sitt ekonomiskautrymme till sådan nödvändig konsumtion. Jagtycker i likhet med tidningen att sänktmoms på mat är en bra målsättning förfinansministerns budgetarbete , vemdet nu än blir.Vi måste ta ett helhetsgrepp på marginalskatten.Trots skatteomläggningens marginalskattesänkningär det flera grupper som råkar ut för myckethöga marginaleffekter. Det gäller bl.a. studerande.En inkomst på . utöver det sk. fribeloppet istudiemedelssystemet betyder inte ikommunalskatt. Det betyder också minskadestudiemedel och minskade bostadsbidragmed . En summering av detta ger vid handenatt en ungdom som studerar får en marginaleffektpå vid t.ex. ett vak-jobb på sjukhus.Förhållandet är detsamma för pensionärerna. Sålänge vi skall bolla med deras särskildagrundavdrag, kommer deras marginalskatt att varabetydligt högre än vanliga löntagares, speciellt närförmögenheten skall påverka. Vårt förslag är enhöjd grundpension på . Detger ökad grundtrygghet, bättre fördelningspolitikoch minskade marginaleffekter.Sammanfattningsvis innebär förslag lägreskatt med lägre kostnader för bidrag, lägreinflation, rättvisare pensionssystem, störremöjligheter till produktivt arbete, mindrestödbehov, mindre rundgång, mer dynamik blandmänniskorna och därmed en effektivare ekonomi.Anf. 4 ():Herr talman! I den ekonomisk-politiska debattenfinns det många sanningssägare. För tillfället är detinne att hylla marknaden. Kapitalistiskmarknadsekonomi, valfrihet och konkurrens skalllösa alla samhällsproblem och ge oss det idealasamhället, om man får tro merparten av deekonomer, samhällsplanerare och andraproffstyckare som uttalar sig i media. Det är somom det plötsligt funnes en enda sann ekonomiskteori -- den sista och slutgiltiga, sanningarnassanning. Men ekonomiska teorier är inte detsammasom verkligheten.Aftonbladet hade i går ett citat av ,som sagt följande om ekonomiska teorier: ''Genomhela den moderna nationalekonomins historia draren rad av spådomar om vad som inte skulle kunnahända, därför att det av ekonomiska lagarförbjudes -- och som likväl sedan hänt -- ochspådomarna om vad som måste hända om någonviss åtgärd företages -- och som sedan inte hänt.