prot · GE0986 · 1991-03-26 00:00:00 — Statsrådet hänvisar till en paragraf.När jag läste den fick jag emellertid uppfattningenatt -- vilket jag som sagt inte är ensam om -- att detinte rör de kommuner som har deltagit iförsöksverksamheten, utan kommuner som harbedrivit den reguljära 2-åriga utbildningen påvårdlinjen. Så har skett i de fall landstingen inte harbedrivit den utbildningen.För ungefär två veckor sedan uppvaktadesutbildningsutskottet av en delegation som varmycket orolig över vad som skall hända med det 30-tal kommuner som har bedrivit omvårdsutbildningoch skött den mycket bra. Det har här funnitstveksamheter.Min första fråga till statsrådet mot bakgrund avsvaret är följande: Kommer man nu snabbt att gå uttill berörda kommuner och anordnare och tala omhur det verkligen förhåller sig? På många håll sersig lärare omkring och söker sig från de kommunersom har bedrivit denna utbildning, eftersom mantror att den kommer att försvinna.Riksdagen fattade ganska beslut om dens.k. ÄDEL-reformen, som medför attkommunerna kommer att få ta över en hel del avansvaret för bl.a. primärvården. Kommunernakommer då att behöva folk. Kommer statsrådet attställa upp på att även andra kommuner kan fåbedriva den här utbildningen?Anf. 25 Statsrådet ():Herr talman! Jag börjar med den sista frågan. Detframgår tydligt av såväl ansvarspropositionensresonemang om statsbidragen som av dennaproposition att vi inte avser att göra någonförändring i vad gäller möjligheterna att anordnaomvårdnadsutbildning. Landstingskommunernafår ha den rätten i fortsättningen. Jag har emellertidsagt, jag vill än en gång understryka det, att om detskulle visa sig att detta är en ordning som intefungerar i praktiken -- bl.a. mot bakgrund av denbeskrivning som gör av -- pågrund av de resonemang som av och till förs mellankommuner och landsting, är jag beredd attompröva ställningstagandet om skolan ochutbildningen skulle komma i kläm. Det har myckettydligt uttryckts i proposition till riksdagen.Den första frågan gällde information till deberörda. Övergångsregeln i lagstiftningen harnaturligtvis inte kommit till utan att vi har haftkontakt med landstings- och kommunförbunden.Övergångsregeln syftar ju exakt på den situationsom frågan avser. Jag utgår ifrån att resp.huvudorganisationer på såväl detsekundärkommunala som det primärkommunalaområdet klarar av den informationen. Vi har fåttnågra förfrågningar till departementet, men de harinte rört den här aspekten.Anf. 26 ():Herr talman! Det finns nog anledning för statsrådetatt ta sig ytterligare en funderare på detta område.Kommunförbundet, med dess ordförande , uppvaktade utbildningsutskottet och togupp just denna fråga. Man hade inte tolkat 12 § pådet sätt som statsrådet ger uttryck för i det härsvaret, som jag tycker klargör den situation som jagtog upp. Jag tror därför att det är viktigt att man tarkontakt med ledningen så att man klarar ut dettaoch informationen når ut till kommunerna.När det gäller frågan om man kan tänka sig attvidga denna verksamhet till kommuner som i daginte har sådan verksamhet, tycker jag att texten ärganska motsägelsefull. Man konstaterar nämligenatt kommunerna har fått ta över ett stort ansvar,men man är inte beredd att låta dem bedrivautbildning. Mot bakgrund av de erfarenheter vi hartror jag att konflikter kommer att uppstå mellanlandsting och kommun. Landstingen kommer inteatt tillåta kommunerna att anordna dennautbildning.Anf. 27 Statsrådet ():Herr talman! Det har också redovisats sommotsägelsefullt, inte bara i den nu aktuellapropositionen, Växa med kunskaper, utan även ipropositionen om ansvaret för skolan.Gränsdragningen är inte riktigt logisk med tanke påde förändringar vi har gjort. Vi har dock valt attbehålla denna anordning mot bakgrund av attlandstingen har skött omvårdnadsutbildningen påett mycket bra sätt. Vi utgår ifrån att landsting ochkommuner faktiskt kan klara en ömsesidigdiskussion om hur utbildningar skall dimensionerasoch lokaliseras. Klarar man inte detta får viåterkomma som jag sade i ansvarspropositionen.Jag tycker dock att det vore ganska trist på mångasätt om det skulle behöva inträffa.Jag tackar för tipset att man skall informera såvälKommunförbundet som kommuner.Kommunförbundet skall självfallet få del av dettafrågesvar om informationen inte har gått fram tillförbundsordföranden.Anf. 28 ():Herr talman! Det sista som statsrådet nämndetackar jag för, framför allt å deras vägnar somanordnar denna utbildning i kommunerna. Jag troratt det är viktigt.Statsrådet sade att har sköttutbildningen bra. Ja, det har de gjort. Från moderatsida har vi varit tveksamma tillförsöksverksamheten. Delen medomvårdnadsutbildning har dock utan tvivel varitbra. Jag ställer också upp på att den skall vara 3-årig. Det intressanta är dock att de utvärderingarsom har gjort visar attkommunerna har varit väl skickade att skötautbildningen, precis som landstingen. Ser mangeografiskt hur det ser ut i länen med länslasarettoch annat, finner man att det i den framtidaäldreomsorgen kan komma att uppstå vita fläckarpå kartan om man inte tillåter kommuner att hadenna typ av utbildning.Anf. 29 Statsrådet ():Herr talman! Vi är medvetna om att sådanasituationer kan inträffa. Vi utgår emellertid ifrånatt man såväl i landstingen som i kommunerna harlänsinnevånarnas och kommuninnevånarnasintressen för sina ögon när man gör sinskolorganisation. Dystert vore det annars. Medtanke på att de har sammanfallande territorier ochuppdragsgivare -- väljare och medborgare -- voredet uselt om de inte klarade av den typen avsamarbete. Vi skall ge dem den chansen. Skulle detmisslyckas får vi återkomma.Anf. 30 ():Herr talman! Det statsrådet säger låter mycket braoch förhoppningsfullt. Erfarenheten ser tyvärr litetannorlunda ut. brukar ofta tala omatt han reser mycket ute i landet. Det vet jag att hangör, men det finns det flera som gör.Det finns ju både landstingspartier ochkommunpartier. I de fall där man har misslyckatsmed utbildningen och inte har kommit i gång hardet berott på att landsting och kommuner inte harkunnat komma överens. Jag är inte såförhoppningsfull som statsrådet är om att mankommer att kunna komma överens. Jag tror tyvärratt landstingen -- oavsett vilket landsting vi talarom -- kommer att säga nej om en kommun villbedriva den här utbildningen. Det är allvarligt. Vivet ju att vi inom denna typ av vård kommer attbehöva utbildad personal. Jag tycker därför att detfinns anledning för oss att se till att det också blirmöjligt att få tag på personal.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på fråga 1990/91:471 om närradiolagenoch enskilda föreningars fasta programtiderAnf. 31 Utbildningsminister ():Herr talman! har frågat mig omjag är beredd att lägga fram förslag om en ändringav närradiolagen som markerar att evenemang avmycket stort allmänintresse skall gå före enskildaföreningars fasta programtider.Enligt 8 § närradiolagen (1982:459) skallsändningstiden så långt det är möjligt fördelasenligt sammanslutningarnas önskemål. Om derasönskemål ej kan förenas skall förtur ges åt densammanslutning som bedöms ha störst intresse avatt få sända vid en viss tidpunkt.Enligt min mening möjliggör lagens nuvarandeutformning att man tar hänsyn av det slag somfrågeställaren åsyftar. Någon ändring är därför intebefogad.Anf. 32 ():Herr talman! Jag tackar för svaret.Den statliga närradionämnden har på senare tidfattat två uppmärksammade och kritiserade beslut.I februari tog nämnden Filadelfiaförsamlingens iStockholm bästa sändningstid och gav den till enperson som har blivit dömd till fängelse för hets motden judiska folkgruppen. För två veckor sedanvägrade nämnden godkänna enhälliga beslut att sända ettbibelmaraton med anledning av 450-årsjubileumetav den svenska . Nämndens beslut var inteenhälligt, och vad jag kan förstå gäller dettolkningen av 8 § i närradiolagen.Statsrådet refererade till 8 § i sitt svar till mig.Därav klargörs konkret att om man inte kan enasskall förtur ges åt den sammanslutning som bedömsha störst intresse av att få sända vid en visstidpunkt. Det är viktigt. Frågan blir då varförnärradionämnden stoppar kyrkornasbibelmaraton? Jo, bl.a. därför attsocialdemokraterna i under de aktuelladagarna skall bedriva en minivalrörelse.Majoriteten i nämnden bedömmer tydligen attdenna aktivitet är av större allmänintresse änbibeljubileet. Att man gör denna prioritering finnerjag både häpnadsväckande och oerhörtförvånande. Det var också bakgrunden till minfråga.Statsrådet gör det nu ganska enkelt för sig. Hantycker att det är bra som det är. Statsrådet måste väländock som kulturminister reagera på det som harskett? När den samlade kristenheten lyfter frambibeljubileet, borde väl detta jubileum irimlighetens namn slå ut rapporteringen från enminivalrörelse? Anser kulturministern att densvenska ur kulturhistorisksynpunkt har ett större allmänintresse än rapporterfrån en lokal minivalrörelse?Anf. 33 Utbildningsminister ():Herr talman! Jag noterar att att närradionämnden skall ha fattat ettbeslut mot den samlade kristenhetens uttaladevilja. Det är sakligt fel. har tagitställning till en framställning om beslut attåsidosätta de tider som sändande föreningar inärradion faktiskt disponerar.Min utgångspunkt när jag har formulerat mitt svaroch när jag har sagt att detta skall lösas inom ramenför den lagstiftning som finns är, att det är värdefulltatt föreningar som har rätt att sända kan kännatrygghet i de tider de har fått. Lagstiftningen kan såatt säga inte åberopa vad den samlade kristenheteni detta fall kräver. Generellt måste gälla att vissa,icke specificerade intressen, skall ha företräde. Jagtycker att det är bra att föreningarna vet vilka reglersom gäller och att de kan känna att de är skyddadei sin verksamhet.Å andra sidan anser jag att de föreningar som hartider i närradion och som i olika sammanhangmöter framställningar från andra sändandeföreningar, så långt som det är möjligt skall visadtillmötesgående och hjälpa dem att genomföra deevenemang som föreningarna planerar. Det tyckerjag är rimligt. Jag anser att det är alldeles orimligtatt regeringen skall gå in och överpröva och taställning till vem som skall få sända. Vi skall erinraoss att framställningen som lämnades in avsåg fyradagars oavbruten sändningstid.Anf. 34 ():Herr talman! Jag har aldrig begärt att regeringenskall överpröva närradionämndens beslut. Jag harfrågat om man är inne på tanken att ändra 8 § så attdet klarare framgår att det skall vara möjligt attändra i ett program när oenighet har uppstått.Detta är mot kristenhetens vilja. Det råder ingettvivel om det. Kulturministern säger att det skallinte ändras i program. Men Filadelfiaförsamlingenshonnörsprogram på fredagkvällarna har ändrats.Där ryckte närradionämnden ut och försökteblockera filadelfiaförsamlingens mest populäraprogram. Det är väl ett bevis på attnärradionämnden fingrar och styr och ställer.Kulturministerns argument håller icke. Här finnsdet ett, vad jag förstår även ur kulturministernssynvinkel, mycket mer angeläget allmänintresse änden minivalrörelse som pågår i Stockholm.Anf. 35 Utbildningsminister ():Herr talman! I den aktuella frågan handlar det omatt ändra på tider under löpande år som sändandeföreningar har fått tillstånd att använda, dvs. attåterkalla tillstånd som redan är givna.I det fall som gällde Filadelfiaförsamlingen iStockholm är det fråga om en församling som haråtskilliga tider. För att möjliggöra för en annanförening att få tider förutsattes församlingen avnärradionämnden vid en ny fördelning släppa visstid. Jag har i det stycket -- och det torde inte varafrämmande för -- i en intervju sagtatt jag tycker att det är rimligt att ta stor hänsyn tillönskemålen om sändningstid från de föreningarsom med gott anseende har skött sinverksamhet. I det stycket får detta anses vara ettuttalande som ger en anvisning om mingrundläggande uppfattning omFiladelfiaförsamlingens närradioverksamhet.Anf. 36 ():Herr talman! Jag håller statsrådet räkning för detuttalande som statsrådet gjorde i anledning avFiladelfiaförsamlingens program påfredagkvällarna. Jag har förstått att kulturministernansåg att det var ett klavertramp.Jag kan inte förstå att kulturministern i dettasammanhang, med den position som statsrådet hari regeringen i dessa frågor, när närradionämnden äroenig inte säger när det är självklart att 8 § skullege firandet av 450-årsjubilet av den svenska bibelnförtur före en minivalrörelse i stad. Jagkan inte fatta att ett statsråd i den positionen kanförsvara den uppläggning som har gällt närnärradionämnden har varit oenig.Anf. 37 Utbildningsminister ():Herr talman! Jag tillhör dem som respekterarprincipen att också i nämnder skall majoritetenfatta beslut. Är man oense och det blir ettmajoritetsbeslut, måste det rimligen varamajoritetsbeslutet som gäller. Jag har ingenanledning att i det stycket i den ena eller andraformen överpröva nämndens ställningstagande.Om det är som säger, vilket jaginte har anledning att betvivla, att den samladekristenheten kräver denna sändning, förmodar jagatt det går att lösa problemet utan ingripande avregeringen.Anf. 38 ():Herr talman! Innan jag kom till denna frågestund,trodde jag att kulturministern och jag skulle varaöverens. Jag tror att kulturministern skulle vinnaenormt på att dela min uppfattning. Det skulle dåbli rubriker i kyrkliga tidningar över hela landet.Det behöver ni i en regering som har det oerhörttrångt och besvärligt i dag.Anf. 39 Utbildningsminister ():Herr talman! Låt mig till detta få fogakommentaren: Hade jag gjort så, hade jag därmedöppnat för ett enkelt argument att under den veckasom föregår ett viktigt val skulle uteslutandepolitiska program släppas fram med hänvisning tillden relativa betydelse som valet har. Därmed skullede önskemål som kristna människor haråsidosättas, att även den veckan få lyssna påradioprogram där deras kristna tro bearbetas ochdär de får tillfälle att via radiomediet förmedla sinatankar i bön.Anf. 40 ():Herr talman! Det senaste argumentet är heltohållbart. Vi talar om ett jubileum i mars månad1991 och inte om vilka program som skall sändas iseptember månad i valrörelsen . Detta är enaktuell fråga . Det är i den jag har försökt att fåett positivt svar på men inte har fått det.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på fråga 1990/91:475 ombiståndsmyndigheternas fältpersonalAnf. 41 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig hurförslaget i budgetpropositionen om finansieringenav biståndsmyndigheternas fältpersonal skalltolkas.I dag finns biståndskontor i 17 länder. Samtidigterhåller ca 50 länder minst 10 milj.kr. vardera ibistånd från . I många av dessa ansvarar inormalfallet ambassaderna förfältrepresentationen. Behoven växlar dock starktmellan olika länder beroende på biståndetsinriktning. Det är inte möjligt att tillgodose allfältrepresentation enbart inom ramen förbiståndskontorens och ambassadernas normalakapacitet.Huvudregeln bör också fortsättningsvis vara attbiståndsmyndigheternas mer långsiktiga behov avfältrepresentation skall finansieras inom ramen förresp. behöverbiståndsmyndigheterna kunna anlita konsulter ochkorttidsanställda för särskilda uppgifter i mottagarländerna för planering,genomförande och uppföljning i biståndet. Jaganser att det i sådana fall skall finnas viss möjlighetatt finansiera fältpersonal över sakanslagen.Anf. 42 ():Herr talman! Jag skulle först vilja påminna om atti för den offentliga verksamheten,budgethandboken, står det klart och tydligt attförvaltningstjänster bekostas överförvaltningsanslaget. Den regeln har gällt i mångaår, och den gäller för god hushållning medskattebetalarnas täkter.I dag när den offentliga sektorn är så mycket störreär ännu det viktigare att hålla på dessa viktigaprinciper och huvudregler, att man är noggrann ochrenodlar dessa huvudregler. Jag vill inte medverkatill att skapa utrymme för slarv och fiffel. Jagförutsätter att biståndsministern inte heller vill göradet. Jag tycker att det är både min och statsrådetsuppgift att föregå med gott exempel. Vad skullestatsrådet säga om respekten för budgethandbokenoch de principer som den ger uttryck för minskadeallmänt inom den statliga förvaltningen och inomandra departementsområden?Jag tackar för svaret. Det är positivt i den meningenatt biståndsministern i propositionen inte är sånyanserad som i svaret. I svaret sägerbiståndsministern att det som står ibudgethandboken skall gälla långsiktigt men att detnär det gäller korttidsanställningar och konsultermåste finnas ett visst utrymme. Jag kan inte deladen uppfattningen. Men jag tackar för att vi harkommit en bit på väg.Är biståndsministern beredd att inför kommandebudgetår pröva om det inte går att renodla detta,dvs. att följa budgethandboken mera konsekvent?Är statsrådet beredd att sprida denna uppfattningutanför dessa väggar, inte minst i SIDAs ledning?Anf. 43 Statsrådet ():Herr talman! Som jag har slagit fast i mitt svar skallhuvudprincipen vara den som talarför. Men finns möjligheten för SIDA ochandra biståndsmyndigheter att också ta hjälp avsakanslaget när korta, tidsbegränsade och väldefinierade arbetsuppgifter skall genomföras. Detär då denna lösning skall tas till. Det skall alltså intevara ett lättvindigt sätt att fylla påförvaltningsanslaget. Det är vi helt överens om.Detta förfarande ligger helt i linje med flerainitiativ som faktiskt utrikesutskott hartagit och som har fattat beslut om. Dennaavvägning mellan administration och sakanslagethar gjorts . Jag kan erinra omriksdagsbeslutet under förra budgetåret, dvs. atttillåta SIDA att omdisponera upp till 10 milj.kr.från sakanslaget för att täcka administrativakostnader. I samma anda uttalade riksdagenbudgetåret innan att erforderlig andel av det påslagom 100 milj.kr. till miljöanslaget, som riksdagenbeslutade om, skulle få användas till administrativförstärkning. har redan varit inne pådetta. var i det sammanhanget,såvitt jag minns, inte emot detta.Anf. 44 ():Herr talman! Det är som biståndsministern säger,dvs. att utrikesutskottet har gjort ett sådantuttalande. Jag betraktade mig då som nybörjare ibiståndspolitiken. Jag lär mig allt mer och mer omdet stora, svåra och komplicerade ämnet. Tyvärrser jag allt fler fall av fiffel eller slarv. För attkomma till rätta med det måste man vara noggrannoch renodla reglerna. Jag menar att om vi -- jag,mina kolleger i kammaren och regeringensföreträdare i dessa frågor -- tillåter att man följerreglerna på detta suddiga sätt, vet jag inte riktigtvad konsekvenserna blir. Jag har lärt av läxan. Jagskulle vara glad om jag kunde få med migbiståndsministern på denna linje.Anf. 45 Statsrådet ():Herr talman! Jag tycker inte att det är riktigt av AlfWennerfors att använda ordet fiffel i dettasammanhang. Det är inget som döljs. Riksdagenhar själv medverkat till att detta förfarande skallkunna tillämpas. Det borde vara riktigast av AlfWennerfors att ta tillbaka det uttalandet.Däremot kan vi vara överens om att det bör finnasordentliga regler för detta. Det är möjligt att detgår att bli tydligare, framför allt mellan den störstabiståndsmyndigheten, SIDA, och departementet såatt det blir en tydlig redovisning av i hur storutsträckning detta tillämpas.Anf. 46 ():Herr talman! Jag menade ''fiffel'' med citatteckenrunt om ordet och markerade det med en gest. Jagmenar då att det inte är fråga om att försöka sko sigsjälv. Jag tror inte att någon biståndsarbetare ellerannan försöker att göra det. Vad det gäller är försöker få anslag från ett annat konto än detsom ansetts för ändamålet. Jag vill understryka hurviktig denna noggrannheten är. De är lika viktigt ienskild verksamhet som i offentlig verksamhet. Detvi håller på med kan ''stimulera'' till ökadomfattning av sådant ''slarv''.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Meddelande om svar på interpellation1990/91:163Anf. 47 Statsrådet ():Herr talman! har framställt eninterpellation till utrikesminister den svenska underrättelseverksamheten.Arbetet i regeringen är så fördelat att det ärförsvarsministern som skall besvarainterpellationen. Försvarsminister förfall på grund av sjukdom.Interpellationen kan därför inte besvaras inom dentid som en sådan normalt skall besvaras.Interpellationen kommer i stället att besvarasfredagen den 26 april 1991.10 § Svar på fråga 1990/91:476 om den tillfälligaföräldrapenningenAnf. 48 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig vadjag avser att vidta för åtgärder för att underlätta förföräldrar till barn födda med missbildning ellerhandikapp, så att båda föräldrarna kan delta ibarnets behandling eller få den utbildning sombehövs för att klara barnets skötsel. Frågan gällerbarn vars levnadsålder understiger 240 dagar.Enligt 4 kap. 10 § lagen (1962:381) om allmänförsäkring utges tillfällig föräldrapenning för vårdav barn vars levnadsålder understiger 240 dagarendast om tillsynen av barnet är stadigvarandeordnad eller om barnet vårdas på sjukhus. För ettså litet barn är det enligt nuvarande bestämmelserinte möjligt för båda föräldrarna att uppbäraföräldrapenning för vård av barn med undantag förde s.k. pappadagarna.Regeln skall ses mot bakgrund av attföräldrar till helt övervägande del väljer att ta ut deflesta föräldrapenningdagarna med anledning avbarns födelse i direkt anslutning till barnets födelse.Det förekom relativt ofta innan 240-dagarsregelninfördes att föräldrarna begärde utbyte avföräldrapenningen mot tillfällig föräldrapenningom barnet drabbades av lindrigare sjukdomar.Detta ansågs inte acceptabelt, eftersom barnet varhelt beroende av vårdare oavsett om det var friskteller sjukt. Genom föräldrapenningen fårföräldrarna i huvudsak täckning för sininkomstförlust. Med anledning härav ansågs detinte rimligt att, utom i vissa fall, tillåta uttag avtillfällig föräldrapenning under barnets första 240levnadsdagar.Riksförsäkringsverket har på regeringens uppdragutarbetat förslag som syftar till att förenklaadministrationen av föräldraförsäkringen. Vidberedningen av dessa förslag kan den fråga BarbroSandberg tar upp komma att behandlas.Anf. 49 ():Herr talman! Jag delar att man inte skall kunna förlängaföräldraledigheten om ett barn drabbas av någonenklare åkomma, eftersom så små barn ständigt äri behov av tillsyn. Men när bestämmelserna omtillfällig föräldrapenning ändrades till att inteomfatta barn under 240 dagars ålder förbisåg mande fall som min fråga gäller.När en familj får ett handikappat barn drabbas manav stor sorg och oro. Det är viktigt att bådaföräldrarna kan stötta varandra och hjälpas åt iskötseln av barnet. Men då krävs det att bådaföräldrarna kan vara med vid eventuell behandlingoch få den utbildning som behövs för att kunnasköta barnet. blir föräldrar tvungna attantingen ta tjänstledigt utan lön eller att tasemester. Dessa föräldrar vill precis som alla andraföräldrar ta semester när det passar dem.Man kan också anlägga en annan aspekt på dennafråga. Om föräldrarna önskar dela påföräldraledigheten förhindras detta om den enaföräldern inte har de kunskaper som behövs för attvårda ett handikappat barn. Jag menar att manändå måste kunna skilja på vanlig snuva ochallvarliga sjukdomar eller handikapp som behöveromedelbar behandling.Det kan inte vara någon större administrativsvårighet att fastställa vilka föräldrar det gäller.Man borde lätt kunna få fram ett läkarintyg på attbarnet, även om det är , behöverbehandling.Det är bra att skall se överdetta, men frågan får inte dras i långbänk. Dessaföräldrar lider ju . Man borde snabbtkunna få fram ett förslag så att de kan få ta ut sinledighet.Anf. 50 Statsrådet ():Herr talman! haröverlämnats till regeringen. går man i denrapporten huvudsakligen i andra riktningen. Dethandlar om att finna former för att förenklaadministrationen av föräldraförsäkringen.Regeringen har ändå ansett att denna fråga är såangelägen att vi bör se till vad vi kan göra i sambandmed den översyn som genomförs. Jag kan inteutlova några förändringar, eftersom jag utan att haträngt djupare in i frågan misstänker att detta ärganska tekniskt komplicerat.