prot · GF098 · 1991-10-09 00:00:00 — Sedan några år tillbakahar anslutit sig till denna linje. Den senastetiden har det gått mycket snabbt. Nykomlingarna ipolitiken, ny demokrati, anslöt sig från början tillkravet på en sänkning av matmomsen.Socialdemokraterna deklarerade redan före valetatt man ville sänka matmomsen, efter 17--. Nuhar t.o.m. partierna med ständig nystart startat omoch tänkt nytt om matmomsen.Jag vill utan omsvep gratulera föratt han har lyckats övertyga Ny start-partierna omdet riktiga och rimliga i att sänka matmomsen ocht.o.m. fått in det i regeringsdeklarationen. Detmåste ha varit en tämligen grannlaga uppgift medtanke på att vår nuvarande finansminister så sentsom kraftigt attackerade alla tankar på attsänka matmomsen mer än den generella momsen.Då verkade hon inte ha det minsta intresse av attlyssna på den växande opinionen i matmomsfrågan.Hon var så kallsinnig att en av de nuvaranderegeringskollegorna, centerpartisten , tyckte att hon lät som endesinfektionsspruta. Jag har kontrollerat att detstår så i protokollet.Regeringen presenterar alltså 82 löften. 30 löftenkostar pengar i form av skattesänkningar för rikaoch välbeställda, men allt sker naturligtvis i det rosaskimrets anda utan att man nämner att det meddenna politik finns risk för ökat budgetunderskottoch stigande räntor. Och vem betalar höjda räntor?Den borgerliga regeringen gynnar personer somredan har det hyggligt och storföretag, men denpåstår sig främst gynna småföretagen. Det endaförslaget med profil för småföretagen är slopandeav förmögenhetsskatten på arbetande kapital.Uppskattningsvis handlar det för statskassan ommellan 200 och 300 miljoner, alltså 0,2 miljarder.Det kan vara bra, men man skall inte överdriva dessbetydelse för att få skjuts på ekonomin.Övriga förslag från regeringen riktar sig lika mycketeller mer till välbeställda storföretag och saknarsmåföretagarprofil.Fru talman! Det brukar sägas att är ett en-frågeland, och att man bara kan klara en fråga itaget i den politiska debatten i landet och iriksdagen.I regeringsdeklarationen finns inget omarbetsmiljö, vilket harpåpekat. Där saknas på åratalnågot om jämställdhet mellan kvinnor och män. Iregeringsförklaringen saknas de anställdasperspektiv, arbetslivets perspektiv, och där saknasjämställdhet och barnens perspektiv. Däremot kanman gärna få starta företag med drift av barn -- detfinns som ett perspektiv i regeringsförklaringen.Det andra fick väl bara inte plats.Har regeringen inget positivt att säga till den viktigagrupp som kallas löntagare? Utanlöntagare stannar landet.I stället hör vi bara ord om att minska fackets makt,höjda avgifter för sjukförsäkringen, karensdagar,försämrad sjukförsäkring, slopad avdragsrätt förfackavgifter osv.Visst är det riktigt att det finns byråkratiskastrukturer och skatteregler som missgynnar vissasmåföretagare, och de skall naturligtvis bort. Menvarför vill man införa regler, , sommissgynnar löntagare?Regeringen hänvisar till Europaintegrationen föratt sänka skatterna. Regeringen uttrycker att EG-anslutningen måste följas av en betydandesänkning av skatterna på flera områden.Detta är fel, och det är dessutom fegt.Jag säger att det är fel och att det är fegt, eftersomingen i EG kräver att måste sänkaskatterna, något som statsministern på sinpresskonferens efter regeringsförklaringen ocksåfick medge och ta tillbaka påståendet att EG hardetta krav. Det går att ha andra skatter och andramomssatser än EG. Därför är det fel iregeringsdeklarationen.Och varför är det fegt? Jo, därför att om ni eller vi ---- vill sänka skatterna då skall vi säga att vivill det. Men vi skall inte gömma oss bakompåståenden att andra vill att vi skall göra det. Viskall våga säga vad vi själva vill. Det gör interegeringen, och det är det jag anser vara fegt ochsvagt. Det vore riktigare att säga sanningen:Europa ställer inga sådana krav -- kraven är inteekonomiska utan politiska från vår egen nyaregering.Då hamnar hela resonemanget i ett helt annat ljus.Vi kan själva, här i , välja hur vi vill ha vårekonomi och hur vi vill ha vår generella välfärd.Man kan välja att betala pensioner, sjukvård ochförsäkringar privat, och det blir då sannerligen inteen mindre utgift för den enskilde eller familjen . Eller man kan välja att betala detta via skattoch gemensamma avgifter och satsa på att alla skallha råd, att alla har ett lika värde och att vård,pensioner och sociala försäkringar är tillgängliga tillvardags för alla.Regeringen talar i deklarationen om attvälfärdspolitiken gynnar alla och att alla människorhar lika värde. Uppenbarligen finns dennamedvetenhet i allmänna termer även i den nyaregeringen, nämligen att välfärden skall vara föralla, men de konkreta förslagen säger tyvärrtvärtom.Regeringsdeklarationen motsvarar säkerligenockså förväntningarna hos många borgerligaväljare, som trott sig rösta på etik eller påhumanism.I kds partiprogram står:''Kds förordar en ny syn på den ekonomiskapolitiken, som innebär att den traditionellabetoningen av snabb ekonomisk tillväxt måste gevika för en satsning på omfördelning avresurserna. ''Det är vackert sagt, skulle egentligen kunna göra halt här ochkonstatera att den enda omfördelning av resursernasom finns i regeringsdeklarationen är till de rikasoch välbeställdas fördel. Vad kds än har menatfortsätter dess partiprogram så här:''Därför tar kds avstånd från ett utpräglatprivatkapitalistiskt samhälle byggt på deekonomiska krafternas fria spel, som gynnar ettfåtal men sviker solidariteten med de svaga. ''Det är så vackert sagt, , att jag hadekunnat säga det själv. Men var iregeringsförklaringen anser ni att ni har fått igenomdessa vackra tongångar?Till sist, fru talman! Bortsett frånregeringsförklaringen: Hur ställer ni er tillkonkreta fall som i , där helabygden hotas av utrotning, därför att företaget trotsen god affärsidé ämnar lägga ner och utplånabygden. Den moderate industriministern, självmiljonär, vill inte ingripa i detta fall av ''deekonomiska krafternas fria spel''.Jag tror mig veta att det i det här landet finnsförväntningar även på en borgerlig regering att denskall föra en solidarisk politik. Det finns sådanaförväntningar, inte minst om väljarna har läst kdsnyss citerade partiprogram.Nu har invånarna i rest sig som en man -- elleren kvinna -- inför hotet från om att lägga ner.På demonstrationerna kundeman se hemmafruar och pappersarbetare sida vidsida med officerare i den svenska armén, kan förstå dem, för nu hotas mellan 400 och800 jobb i . Det motsvarar tusentals jobb iMalmö. Med en relativt liten investering skulleföretaget kunna bli lönande och fortsätta att vararyggraden i östra har man ett pappersbruk och en massafabrik ien mycket utglesad bygd. Man har både produktionav pappersmassa och förädling avpappersprodukter, som förmodligen alltid kommeratt vara en av våra viktigaste exportprodukter.Högvis med statliga utredningar har visat att enökad förädling är en viktig del för ett levandeNorrland. Vi vet att det finns tveksamhet tillnedläggning hos en del av ägarna av pappersbruketi Karlsborg.Vi säger till regeringen: Tveka inte längre utan taklart ställning för en fortsatt drift. Vi säger till denborgerliga regeringen och särskilt till OlofJohansson och representanter: sitta och administrera en nedläggning av ett av deviktigaste företagen i näringsliv somett av era första beslut i regeringsställning?Ta i stället ett beslut som öronmärker pengar förinvesteringar och fortsatt drift i ! Ni vetmed all er erfarenhet av regionalpolitik att detsamhällsekonomiskt kostar oändligt mycket mer attställa så många människor utan arbete i en bygd därdet inte finns några alternativ, . 4 Statsminister ():Fru talman! Valet var till storadelar ett val mellan ett alternativ som föreföll attvilja säga att det mesta i är bra som det äroch olika krafter som från litet olikautgångspunkter krävde en förändring och enförnyelse i Sverige.Valresultatet blev så entydigt som man gärna kanbegära. Stödet för förändringar blev stort ochdärmed också det politiska mandat som vi har attförvalta och föra vidare under de kommande åren.Förändringens vindar har svept över i desshelhet . De vindarna har nuockså nått vårt land. Det politiska uppbrottet fråndet gamla har därmed också ställts på den svenskapolitiska dagordningen.Den regeringsförklaring som jag presenterade ifredags var därför en regeringsförklaring just förförändringar.Det fanns när kollektivistiska, storskaliga ochcentraliserade lösningar ansågs vara vägen tillframgång på snart sagt varje område. Ett tagverkade som om kollektivismen gick i förbund medutvecklingen själv. Den kontinuerliga expansionenav statsmakten sågs som så naturlig och såobeveklig att man t.o.m. i språket suddade ut denför varje fritt samhälle alldeles avgörandeskillnaden mellan staten och samhället i övrigt.Men är det bokstavligen en ny tid som randas.Kollektivismens tid är förbi. De centraliserade ochde storskaliga lösningarna fungerar inte längre, ochalla inser att styrkan i ett samhälle inte bara ochkanske inte ens främst ligger i styrkan hos staten.I regeringsförklaringen angav vi fyra alldelesavgörande uppgifter för : attfullt ut komma med i det europeiska samarbetet, attåterupprätta som en tillväxt- ochföretagarnation, att genomföra envalfrihetsrevolution i välfärdspolitiken och insatserför de sämst ställda och att driva på omvandlingentill ett samhälle som är mindre resursförbrukandeoch mindre miljöbelastande än det som vi har fått iarv. Dessa fyra uppgifter, som vi satt upp för oss,utgår från en ny syn på politiken och på dessuppgift. Vi tror inte att politiken kan, eller ens börförsöka, lösa alla problem eller ingripa i alla frågori samhället. Vi tror inte att allt blir bättre bara föratt det politiseras. Vi tror inte att i alla sinadelar kan styras och regleras vare sig härifrånriksdagen eller från regeringskansliet.Lars vädjade till regeringen att inteadministrera ett nedläggningsbeslut av ett företag.Jag kan försäkra att det är dennaregerings avsikt att inte administrera företag överhuvud taget så långt detta går att undvika. Det ärdenna regerings uppfattning att företag sköts bästav dem som är tillsatta att sköta företagen och attLars , min och andras kompetens på detområdet faktiskt har sina begränsningar. Ettsamhälle kräver ansvarsfördelning, och det är interegeringen eller som sköter företagen.Men vi tror att politik har en viktiguppgift att fylla när det gäller att riva hinder och attskapa möjligheter, hinder som begränsar förindivider, familjer och företag och möjligheter somden nya utvecklingen öppnar. Det gäller inte minsti det europeiska perspektivet. Där har vi nu enmöjlighet att vara med att bygga upp ensamarbetsordning som kan säkra frihet, utvecklingoch demokrati, förhoppningsvis för generationerframöver. Det är en stor uppgift. Där skall vi varamed.Det innebär också nya möjligheter för samarbetet iden nordiska familjen. Jag hade möjlighet att i gåri med president ochstatsminister diskutera vad vi gemensamt sersom nödvändigt för att ge också det nordiskasamarbetet den nya start som behövs. Ekonominställer oss självfallet inför stora utmaningar. Menavgörande är att vi inser vilka dessa problemfaktiskt är. Det handlar inte om att invänta den enavändpunkten eller den andra.Valrörelsens och valårets ständiga proklamerandeav vändpunkter var ett lika felaktigt som fåfängtförsök att se bort från de grundläggandeproblemen. Sanningen är att det, alldeles oavsettom det är högkonjunktur eller lågkonjunktur iSverige, har gått sämre förSverige än för andra motsvarande länder. Ingenkan bortse från att har halkat efter i en tidnär den ekonomiska och teknologiskaomvandlingen gör att ekonomin i världen i övrigthåller på att skjuta fart.Vi lovar -- låt oss vara alldeles entydiga på denpunkten -- inga snabba vändpunkter. Vi vet att vårekonomi nu försämras så snabbt att det kommer attta avsevärd tid att börja vända på kurvorna. Detsade vi i valrörelsen med all önskvärd tydlighet, ochdet kommer vi att få anledning att upprepa mångagånger som ligger framför oss.När socialdemokraterna lämnade överregeringsmakten till en borgerlig regering 1976sades det att det var ett dukat bord som lämnadesöver. Det blev ju, som vi alla vet, snabbt en klassiskfras i vårt politiska språk -- klassisk just därför attden var så uppenbart felaktig.När socialdemokraterna så återkom 1982förklarade de att det nu var deras uppgift att diskaupp efter de borgerliga åren, och det skulle ske meden jättedevalvering och med den magiska formelsom döptes till den tredje vägens ekonomiskapolitik.Nu vet vi hur det gick. Devalveringspolitiken var ettmisstag, och den tredje vägens ekonomiska politikgick mycket snabbt åt fel håll. I den månsocialdemokraterna försökte diska slog de ganskasnabbt sönder porslinet, och flyddede t.o.m. från spillrorna i allmän förvirring.I , som jag läste ,hävdas att läget för vår ekonomi nu är sämre än detvar 1976. Jag vill inte träta med Dagens Industrieller andra om detaljer i den jämförelsen, men påen alldeles avgörande punkt tycker jag attförutsättningarna är väsentligt bättre nu än vad devar då. Då fanns knappt insikten om att det faktiskthade gått snett. Det skulle dröja ända till början av1980-talet innan den fick sådan kraft att den kundebörja omsättas i politisk handling.I dag finns en bred insikt -- det visar inte minstvalresultatet -- om att den gamla politiken intelängre fungerar. Inte ens socialdemokraternaverkar längre vilja tala om den tredje vägenspolitik. Alla är vi eniga om att devalveringsvägenen gång för alla är stängd. Det finns en bred enighetom att vi skall söka medlemskap i den europeiskagemenskapen.Ingvar refererade i sitt anförande några avde beslut som fattades under framför allt detsenaste året. De fanns -- om vi nu skall tala om vadsom står i regeringsförklaringar och vad som intestår där -- inte till någon del i regeringsförklaringenefter valet . Där stod ingenting om att vi skullesöka medlemskap i . Ändå skedde vändningen.Det var positivt och bra, och bl.a. det medför attgrunden är bättre.Men motsättningarna och problemen finns därändå. Vi har en grundläggande motsättning -- detär alldeles uppenbart -- i synen på det enskildaägandet, det spridda sparandet och det friaföretagandet. Det var -- det skall jag inte dölja -- ett viktigt mål när vi arbetade medregeringsförklaringen att se till att vi blev klara justden , att det var som viäntligen kunde ge beskedet att löntagarfondernaavskaffades -- därför att i detta besked ligger en såstark signal om en annan syn på betydelsen av detfria företagandet, det enskilda ägandet och detspridda sparandet för att välståndet återigen skallbörja växa. Utan en renässans för företagandetkommer vi aldrig att kunna lösa den svenskatillväxtkrisen. Då kommer den arbetslöshet somplågar oss alla politiskt och som är en tragedi attfortsätta växa, och då kommer vi som nation attfortsätta halka efter.På 1970-talet trodde man ofta att det var denoffentliga sektorn som var utvecklingens motor.Den är förvisso viktig, men synsättet var felaktigt.På 1980-talet verkade man tro att bara mandevalverade fram en bättre konkurrenssituation förstorföretagen skulle allting lösa sig. Även detsynsättet var dess värre felaktigt. Det är baragenom att på bredden återupprätta det friaföretagandet som vi åter kan ge devälståndsskapande krafter som ligger slumrande ivårt samhälle och i vår ekonomi ny luft undervingarna. Det är detta som är inriktningen på vårpolitik.Vi säger att vi skall sänka skatter för småföretagen.Ingvar säger att detta är sänkta skatter förkapitalägare och aktieägare. germig en del råd och talar om vad det innebär att bildaregering och vara statsminister. Jag lyssnar gärnatill dem, och en del av dem är förvisso också klokaoch framförda i välmening. Men låt mig då ge ettråd tillbaka, från en partiordförande till en annan,och det är detta: Jag tror att om socialdemokratinskall bli relevant i debatten om 90-talets problemoch 90-talets möjligheter är det att stuvaundan den gamla marxistiska retoriken. Det är dagsatt glömma 1800-talets klasskampsfraser; det ärdags att lägga undan de röda fanorna. Marxismenoch dess retorik, dess fraser och dessanalysmodeller har passerats av utvecklingen ochhar inte mycket att göra med 1990-talets svenskaverklighet.Det förefaller förligga en del bekymmer vad gällerbåde och beträffanderegeringsförklaringens goda mottagande. Detklagas en del över vad där inte stod. Jag lästeregeringsförklaringen och tyckte nogatt där snarare stod för mycket än för litet --åtminstone om man tar omfånget i beaktande. Föross var en regeringsförklaring inget dokument somskulle ange varje detalj i fråga om allt som vi skallgöra . Det vore fel, och så skall politikinte bedrivas. Vi angav vägarna, värderingarna ochvisionerna. Sedan får vi återkomma till alladetaljer.Vad vi vill göra med sjukförsäkringssystemet är enav nationens minst förborgade hemligheter. Låtmig också säga att vi inte ser regeringsförklaringenframför allt som en bidragskatalog, där vi gerbesked om varje enstaka förändring i varje enstakabidrag som ligger framför oss. Det är ettfel sätt att se på politiken. Vi redovisar värderingar,vägar och visioner.Det fanns de som valrörelsertrodde att karensdagarna var 1980-talets viktigastefråga. Det var de inte, och inte heller är de 1990-talets viktigaste fråga, men vi skall genomföra detvi sagt. Den saken skall det inte råda något tvivelom.Till slut vill jag rikta mig till , som togupp en fundamental punkt, nämligenskattesänkningar och då även i det europeiskaperspektivet. Han säger att ingen tvingar oss attsänka skatter. Nej, men verkligheten är den att vistår mitt inne i en industriell kris. Verkligheten ärockså den att vi lever i ett där inte baraBerlinmuren som bekant är riven, utan också andramurar är rivna. Det finns inga murar som tvingarkvar sparande, företagande och investeringar iSverige, om villkoren i är sämre än i detövriga Europa.När murarna är rivna i detta nya lever vi iden nya konkurrensen och de nya möjligheternasverklighet. Denna verklighet tvingar oss också,som den ger oss större möjligheter attbygga ett bättre samhälle -- att ta itu med de skattersom har begränsat och bromsat företagandet, någotsom har gjort att vi har halkat efter och som har gettoss den arbetslöshetskris som kommer attdominera så mycket av vår politiska dagordning.(Applåder)Anf. 5 Socialminister ():Fru talman! Låt mig säga med en gång säga att detär med något blandande känslor som jag ser på denaktuella politiska situationen i . Jag kännerglädje och entusiasmen över att har fått enny regering, där liberalerna finns med.Det ger oss möjligheter att förverkliga mycket avdet vi tror på i politiken.Vi liberaler är mycket nöjda med denregeringsförklaring som avgav här ikammaren . Den förenar ekonomiskrealism med socialt engagemang, på ett sådant sättatt det står i samklang med våra liberalavärderingar.Vi underskattar på inget sätt de ekonomiskasvårigheter som står inför. Vi har varitmedvetna om dem och har öppet redovisat demunder hela valrörelsen. De är just detta som har fåttsocialdemokraterna att anklaga oss försvartmålning, men vår verklighetsbild visar sig nuvara mycket sann.Att bryta den ekonomiska stagnationen är denstora utmaningen för den nya regeringen. Detkommer att kräva tuffa tag, och något annat har viinte heller förespeglat väljarna. Vi har fått derasmandat att föra den politik som krävs för att få igång utvecklingen i Sverige.Fru talman! I den sista debatten här i kammareninför valrörelsen kritiserade jag socialdemokraterna för att under den gångnamandatperioden har satt solidariteten på undantag.Ingvar svarade då att min kritik egentligeninte var avsedd för socialdemokraterna utan förmina tilltänkta regeringskolleger. Denregeringsförklaring som vi nu har avgett visar atthan hade fel. Den gör upp med många avsocialdemokraternas svek mot solidariteten. Detgäller t.ex. de handikappade, u-landsbiståndet ochflyktingpolitiken.Jag har hört att i en kommentar tillregeringsförklaringen har anklagat mig ochfolkpartiet liberalerna för att iregeringsförklaringen ha svikit våra vallöften till dehandikappde. Låt mig då bara konstatera attsådana anklagelser helt saknar grund. Vi kommeratt genomföra de reformer som vi har utlovat. Detfinns alltså anledning till glädje.Men det finns också, fru talman, smolk iglädjebägaren. Jag hade naturligtvis gärna sett attvalet hade blivit en framgång inte bara för liberalaidéer och förslag utan också för liberalaparti. Så blev det nu inte. Valresultatet för vår delvar dåligt trots en, som vi själva tycker, bravalrörelse -- åtminstone i den meningen att vilyckades nå ut med vårt politiska budskap.Av otaliga brev och samtal efter valet vågar jagredan nu dra två slutsatser.Min första slutsats är den att många som högtgillade vår politik ändå inte vågade ge oss sin röst.Det gäller framför allt människor som delar vårtstarka sociala engagemang. Dessa människor harkänt -- därom vittnar många av breven ochsamtalen -- en stark oro för att vi i enkoalitionsregering inte skulle orka hävda våraideologiskt grundade ståndpunkter om välfärd, deäldre, handikappade, flyktingar och bistånd.Regeringsförklaringen visar att dessa tvivlare varalltför pessimistiska. Naturligtvis är det så, att viliberaler bara kan delta i ett regeringsarbete därekonomiskt ansvarstagande förenas med ett starktsocialt engagemang.Min andra slutsats, fru talman, är den att vår tydligaoch engagerade politik har stött bort en delmänniskor. Det gäller framför allt vårtställningstagande för en human flyktingpolitik. Fåsakfrågor fick för vår del så starkt genomslag ivalrörelsen som just den frågan. Den spänning somuppstod när jag på valmöten möttefrämlingsfientliga personer var journalistisktintressant och slog i rapporteringen ofta ut annatsom jag naturligtvis också berörde i mittvalbudskap.Många har ställt sig frågande inför detta. Manundrar om inte jag och övriga liberaler av taktiskaskäl borde ha tonat ner vår flyktingvänlighet. Mittsvar är att det alternativet inte fanns för oss. Vårkompass är liberala värderingar. Med utgångspunkti dem vill vi leda opinioner -- inte ledas av dessa.När våra värderingar hotas måste vi ta strid. Utanden beredskapen kan ett liberalt idéparti aldrigöverleva. Och utan kampen för hotade liberalavärden skulle det bli en organisation utan själ.Vi förlorade säkert röster på den här kampen. Menvi har också vunnit många människors respekt. Detär en uppmuntran som vi behöver för att kunna förakampen vidare nu när rasistiska strömningar växersig starkare i , vilka också, som IngvarCarlsson var inne på, kastar sin skugga överSverige. finns det fler och störreorganisationer än tidigare som för den kampen motoss och mot de värderingar som vi står för. RadioIslam är ett av många exempel.Jag välkomnar naturligtvis ikampen mot de här tendenserna. Jag märkte,tyvärr, inte mycket av det deltagandet under självavaldebatten.Värst av allt är att de främlingsfientligastämningarna har spritt sig också utanför de mestextrema grupperna. De främlingsfiender som jaghar mött ute på valmöten har inte varit några uddafigurer, utan de har speglat en växande opinion iSverige. I skolvalen har partier till höger ommoderaterna fått av rösterna. Denfrämlingsfientliga opinionen är med störstasannolikhet också en bidragande orsak till att nydemokrati har tagit säte i denna kammare.Fru talman! Den här högern har under helavaldebatten också odlat politikerförakt. Fördomarom politiker och politiska institutioner, somnaturligtvis finns på många håll, har exploaterats.Det är ingen överraskning för mig att avny demokratis väljare visar sig ha litet förtroendeför politiker. Man kan alltid säga att det går attmisstro politiker utan att misstro demokratinsinstitutioner. Men i praktiken leder en allmänmisstro mot politker lätt till ifrågasättande avdemokratins arbetsmetoder. Det blir tydligt när enledande företrädare för ny demokrati antyder attdet bästa för kanske vore om vi bara hadeett politiskt parti eller en stark ledare.