prot · GE0984 · 1991-03-22 00:00:00 — Då måste manåstadkomma transportstrukturer av en helt annantyp, och det problemet löser man inte genomekonomiska incitament till den gamla, låt mig sägaförstockade, bilindustrin.I det här fallet föreligger det, tycker jag ändå, passivitet från regeringens sida. Man har fåttsignaler om att skulle kunna satsa på heltnya transportsystem. Det gladde mig att i kunna konstatera att trafikutskottet i ettbetänkande har skrivit ganska positivt omtransportforskning. Man framhåller där att en typav spårbilslösningar skulle behövas utvecklas iSverige. Det finns tekniskt och ekologisktintresserade ingenjörer och andra som har velatutveckla detta, men de får inget stöd -- inte frånRune och ännu mindre från bilindustrin.Bilindustrin vill stampa ut mer av samma typ avbilar och är inte förändringsbenägen.Detta skall ses i det perspektiv somindustriministern tog upp i inledningen av svaret:Bilindustrin världen över har en överkapacitet.Sverige kan inte med ekonomiska medel korrigeradet, tror jag. Men vi skulle kunna utveckla detnisch-tänkande som svensk bilindustri har talatom -- den har tyvärr satsat på mycket stora ochluxuösa bilmodeller, som säljer världen över -- ochändra det nisch-tänkandet till att satsa på helt nyatrafiklösningar, alternativa kollektiva lösningar,som tar in de eventuella fördelarna med bilen.Jag vill fråga varför inte är mer lyhördför den typen av helt nya trafiklösningar ochtransportkoncept. De står beredda att prövas ifullskala. Där hjälper varken fler utredningar ellerakademisk forskning -- där krävs bara enprototyputveckling och fullskaleförsök.Anf. 7 ():Herr talman! Den svenska bilindustrin är ett hotmot det svenska samhället och det ekonomiska liveti landet genom sin storlek, genom sin dominans påorter och regioner och genom det beroende som ärskapat genom systemet med underleverantörer ochindivider som för sin försörjning är beroende av denindustrigrenen. Det gör landet mer sårbart än vadsom är nödvändigt. Det som krävs är då givetvis enså smärtfri och intelligent neddragning av densvenska bilindustrin som möjligt. Storleken äralltså ett problem i sig.I likhet med men till skillnad frånHadar tycker jag att riskkapitalbolag -- somgör det möjligt för små företag att utveckla sinproduktion, att satsa på annat än bilproduktioneller annat än att vara underleverantörer tillbilindustrin -- är nödvändiga satsningar; det ärviktigt att de kommer i gång så snabbt som möjligt.Det är viktigt att industrifonden kan förseföretagen med kapital. Där tycker jag attregeringen ger motsägelsefulla signaler. Å enasidan inför man nya former för stöd men å andrasidan minskar man stiftelsekapitalet och därmedockså möjligheterna att gå in med kapital direkt iverksamheterna.Det har från branschen själv betonats behovet avstöd för nätverk, samarbete mellan småföretag.Det har uppmärksammats av många. Till skillnadfrån liberalerna, som sjunger konkurrensens lov --vilken innebär att den svagare slås ut -- betonar desmå företagen att de behöver lära sig att samarbetaoch att lita på varandra. De behöver vänja sig avmed de liberala ideologiska begränsningar ochfördomar som hindrar dem i deras utveckling.Drömmen om de stora nya marknaderna ute iEuropa i öst och i syd kan lätt bli en mardrömgenom att den föranleder branschen att ta försökaut nya vinster på gamla produkter. Det kan bli envitaliserande utmaning, eftersom behov finns avintelligenta lösningar på kollektivatransportsystem.Anf. 8 ():Herr talman! Det grundläggande problemet ärkanske att regeringen har umgåtts för mycket medbilindustrins företrädare. De s.k. Uddevalla-paketen och Malmö-paketen tyder starkt på det.Inom en stor och mäktig industri som bilindustrinexisterar två synsätt som brukar betecknas somdynamisk konservatism resp. paraprax. Det senaresynsättet innebär att man vill fortsätta att sysslamed det man kan och att andra lösningar som liggervid sidan om huvudlinjen motverkas. Umgås manför mycket med dessa personer fångas man i derastankevärld och argumentering. Jag är rädd för attså har skett. Jag har därför inte något som helsthopp om att ett regimskifte med en moderatleddregering skulle innebära någon väsentligförbättring på området, eftersom företrädare för ensådan regering skulle tendera att alltför intimtumgås med representanter för den existerandemakt- och teknikstrukturen. Det vore önskvärt,vilken som än sitter vid makten, att regeringen stodfri i förhållande till dessa strukturer och tänkte påegen hand. Det hindrar inte att man kan samarbeta.Som jag påpekade i mitt förra anförande har vigoda exempel på hur staten som beställare harinspirerat svensk industri , t.ex.Vattenfall och ASEA. Andra exempel inomkraftverksindustrin är och L M Ericsson.Jag menar att staten bör hålla en linje som skulleinnebära att man går före och beställer den tekniksom behövs om vi vill ha ett miljöriktigt,miljövänligt och resursbevarande samhälle. Tyvärrfinns det väldigt litet som tyder på attsocialdemokratin är eller vill vara ett miljöparti.De senaste propositionerna vi har fått från energi-och det s.k. tillväxtområdet visar, tvärtom, påreträtter och stopp för miljövänliga initiativ.Regeringen vågar inte satsa på t.ex. miljöskatter.Det satsas på en felaktig trafikutveckling, där 70 %går till bilismen och till järnvägen i stället förtvärtom.Anf. 9 ():Herr talman! Tillåt mig först lyckönska regeringentill det stöd den fått av miljöpartisten , som anser att problemet för svenskunderleverantörsindustri inte är ekonomiskt, ochfrån kommunisten , som tycker att detär bra med mera socialism och vill befria industrinfrån liberala ideologiska begränsningar.Herr talman! Grundproblemet är naturligtvisbristen på tilltro inom den exportinriktade storaverkstadsindustrin till som ett bra land attinvestera i. Det sammanhänger med den politiksom regeringen alldeles för länge förde både när detgäller Europapolitiken och energipolitiken. Dethar skett förbättringar, men alltjämt är regeringenkvar i sitt invanda mönster när det gäller synen påoffentliga monopol och socialiseringar och när detgäller oförmågan att undanröja faktorer sombegränsar tillväxten, t.ex. löneskatten ochförmögenhetsskatten på arbetande kapital.Vad säger då industriministern? Han skyller pålågkonjunkturen. Visst finns det en tendens tilllågkonjunktur; men i inget land är den så markeradsom i Sverige.Vad är det då som har gjorts? Det är sant att -- somindustriministern antydde, i varje fall som jagtolkar honom -- regeringen har pressat upparbetslösheten i syfte att dämpa inflationen. Menalltjämt har vi en högre inflation än vår omvärld,och vi har ingen tillväxt utan tvärtom en sjunkandeproduktivitet. Svenska industriarbetare har enväsentligt lägre lön än industriarbetare i flertaletkonkurrentländer som är viktiga för Sverige.Jag noterar att ett av våra problem är att vi haralldeles för få nya företag som växer upp och germeningsfulla arbetstillfällen i stället för dem som nuär på väg att ta slut. Klimatet i förexportinriktat nyföretagande måste förbättras.Sverige behöver mångdubbelt fler nyahögteknologiska företag, inriktade på produktionsom kan bära höga löner.De som drabbas av den tredje vägens fiasko är iförsta hand de många mindre företag som varitunderleverantörer till de exportinriktade svenskaföretagen. Det är dessa och deras anställda som nusitter fast i det socialdemokratiska klistret.Anf. 10 Industriminister ():Herr talman! Det är flera parallella debatter somnu pågår -- om den ekonomiska politiken, ommiljöpolitiken och om bilindustrin. Jag skallförsöka sortera upp det litet grand.Bilindustrins specifika problem är att det just nu ärden svaga efterfrågan som medfört problem medvarsel både inom bilindustrin och hosunderleverantörerna.En annan viktig fråga är vilken utvecklingsnivå manbefinner sig på när det gäller produkterna. Det äralldeles klart att har hävdat sig väl i detavseendet. Man har tagit fram de nya modellerna,bl.a. en modell som ersätter 200-serien redan i år.Det är naturligtvis viktigt att en sådan förnyelsepågår, och det har funnits resurser för ett sådantutvecklingsarbete. Det samarbete som har ingåttsmed har naturligtvis gjort att man får ännustörre möjligheter att vara med i den snabbautveckling av nya produkter som är nödvändig omman skall kunna hävda sig på marknaden.Utvecklingskostnaderna är så omfattande attdet krävs ett samarbete för att man skall fåtillräckliga resurser för den nödvändigautvecklingen.Det finns ett tryck på bilindustrin att vidta åtgärderför att man skall komma till rätta medmiljöproblemen. Vad som hänt i , därman har ställt krav på bilmotorerna för framtiden,gör att det pågår ett omfattande utvecklingsarbete.Även de krav som ställs genom den svenskamiljölagstiftningen pressar fram utvecklingsprojekti den svenska bilindustrin för att denna skall kunnavara med för att få fram t.ex. bilar avhybridkaraktär och med elmotorer. Det pågårmånga sådana utvecklingsprojekt både inombilindustrin, inom styrelsen för teknisk utveckling,osv.Vad som gör mig litet bekymrad i diskussionen ombilindustrin är att tycker att vi har enför stor bilindustri och att talar om attmassbilismen måste avvecklas med hänsyn till allade problem som finns. Vad är det ni egentligen vill?Är det en avveckling av och niförespråkar med alla de konsekvenser det skulle fåför det svenska näringslivet och sysselsättningen?Jag kan inte gärna tro att det är på allvar som ni gördessa antydningar härifrån talarstolen. Jag tyckeratt det är viktigt att vi tillsammans med bilindustrinkan hitta lösningar på de problem som finns -- detgäller såväl lösningar av ekonomiskpolitiskkaraktär som lösningar på de speciella problem sombranschen upplever -- för att få en utveckling så attprodukterna blir acceptabla för framtiden. Detta ärdet tryck som vi från samhällets sida kan sätta påbilindustrin genom bl.a. miljölagstiftningen, menockså genom att öppna nya möjligheter tillsamarbete för att få till stånd en utveckling.Jag har inget emot att vi försöker finna vägar för enupphandling från staten för att stimulerautvecklingen, men jag har litet svårt att se hur detskall gå till personbilssidan. Det var lättare när detgällde att köpa lok till SJ än när det handlade omatt konstruera energianläggningar till Vattenfall.Då går det, men det är svårare när det gällerenstaka konsumentprodukter. Det tror jag att manmåste inse.Kjell ! Det pågår fullskaleprojekt närdet gäller att utveckla nya metoder och system.Etanolbussförsöket i är ett sådantexempel, men det finns också andra.Det låter på som om alla problemskulle försvinna om vi bara fick en borgerligregering. Vi hade ju en sådan . Underden perioden diskuterade man faktiskt ombilindustrin hade samma problem somvarvsindustrin och därför skulle avvecklas. Underden perioden sjönk reallönerna förindustriarbetarna med en månadslön. steg arbetslösheten till rekordnivåer. Det varingen lösning på de problem som vi kan se framföross i dag.Under 80-talet har man tagit sig ur den situationenmed hjälp av en förstärkt industri, både teknisktoch ekonomiskt. har man fördubblatinvesteringarna i svensk industri i reala termer.Man har blivit så stark att man också kan förberedasig inför den stora marknaden genom olika uppköpför att komma åt marknadsandelar.Visst har vi en del problem, men jag vill hävda attsvensk industri konkurrensmässigt står sig ganskaväl internationellt sett, även om vi har haft en höginflation. När det gäller utvecklingen kan vibara konstatera att lågkonjunkturen sätter sinaspår överallt. Produktionsutvecklingen är lägrebåde i , som redovisade minushäromdagen, och i , som jag besökte. IJapan redovisade man endast en halv procentstillväxt under det tredje kvartalet.Produktiviteten i är lägre än den var . Denna situation delar vi dock med Tysklandoch många andra industriländer.Produktionsutvecklingen är dock hög i . Jagtycker att vi borde studera varför och se om det kanstimulera svensk och internationell industri att tatill vara vad japanerna har uppnått.Det finns mycket att göra, men jag tror inte att manlöser problemet med slagord och tal om ideologiskakopplingar.Andre vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare inlägg.Anf. 11 ():Herr talman! Jag tyckte nog att jag uttryckte migganska klart i frågan om den neddragning av i förstahand svensk personbilsindustri. Beroendet av ettfåtal företag med en osäker exportmarknad ärolyckligt och ger en sårbarhet. Därför räcker detinte med att hoppas på nya modeller -- på en 900-serie, en 800-serie, på en 1000-serie eller vad det nukan vara. Det är produktionen som måste ställasom till nya produkter, till stor del säkerligen förtransportsektorn. Nya modeller av personbilarbehöver produceras. Vi behöver få resurssnålarebilar, bättre motorer, och nya drivmedel.Produkterna skall dessutom som helhet vara lättareatt återvinna. Det behövs kollektivatransportsystem, men det behövs också enomställning till produkter inom andra områden äntransportsektorn. Jag tycker att det är självklart.Trots att jag vet att inte har möjlighetatt bemöta mig vill jag rikta några ord till honom.Jag har hört tårdrypande anförandenom det miljöhot som kommer från koldioxiden.Detta problem är enligt en effekt avden höga inflationen och det höga kostnadsläget iSverige. En borgerlig regering i skulle lösaalla problem. Den kommer att kunna lösamiljöproblemen och bl.a. komma till rätta medkoldioxidutsläppen.Vad säger är i själva verket ett uppkastav liberala floskler som bygger på enföreställningsvärld som har två poler: en god pol --det privata kapitalet och den fria marknaden -- ochen ond pol, där den socialdemokratiska regeringeningår som en beståndsdel. hotartydligen kommunismen, trots att den är slutgiltigtbesegrad. Socialismen är ett hot.Men finns det inget ansvar hos det fria kapitalet ochhos företagsledarna för de misslyckanden somsker? Är de brickor på händerna på regeringar ochstyrda av regler? Har de ingahandlingsmöjligheter? Den världsbild jag har är enhelt annan: Man agerar ganska fritt och ofta påtvärs mot regeringars uppfattningar ochönskningar. Det är produktiviteten som är ettintrikat problem. Till de utredningar som tillsattsfår vi väl återkomma vid något annat tillfälle.Anf. 12 ():Herr talman! När jag hörde kom jagatt tänka på : ''Släpp fångarna loss,det är vår!'' vill släppa loss alla dedynamiska krafterna. Man skall då få hjulen attrulla, det skall tillverkas, det skall investeras ochdet skall förnyas. Detta låter väldigt bra, men jaginstämmer med som uttryckte sin tvekan tillom det var så bra att släppa fångarna loss så därgenerellt. Hon ansåg att det var riskabelt av socialaskäl. Jag tror alltså att staten har en uppgift att i vissmån styra utvecklingen i landet och ta ett ansvar,som marknadskrafterna inte är mäktiga att ta. Mendet gäller då för staten att utöva detta ansvar isamarbete med marknadskrafterna och inte genomtvångsmetoder.Vad jag har föreslagit på detta område är att stateni första hand skall stödja dessa industrier och demänniskor som arbetar där genom att uppträdasom förnyare och beställa sådan teknik som enligtvår uppfattning verkligen behövs. Vår bestämdauppfattning är att bilismen måste minska iomfattning. Vi skall ha färre bilar och i stället enmycket bättre kollektivtrafik. Det kommer vi atttvingas till om vi skall vara miljömässigtansvarsfulla. Där borde staten kunna hjälpa till.Man måste komma bort från antalet 800 döda perår. Trafikskadorna är en av våra värstafolksjukdomar. Koldioxidutsläppen måste minskakraftigt. Det behövs därför utredningar som tarreda på hur det skall gå till.Jag har alltså pekat på möjligheterna, mensocialdemokratin är tydligen inte något miljöparti.När man ser till de praktiska handlingarna, finnerman att det inte förhåller sig så. Tyvärr har vi inteheller några större förhoppningar beträffandeHadar , och än mindre beträffandemoderaterna.Kollektivtrafiken kan stödjas genom att staten stårsom beställare av trådbussanläggningar, spårvagnaroch tåg. Tekniken finns redan. bör man satsaäven på spårbilar. Vidare bör man satsa påenergiteknik: vindkraftverk, biogasanläggningar,biobränsleutrustningar och solvärmeanläggningar.Industrin kan ställa om. Den är flexibel ochdynamisk, om den bara får de rätta impulserna.Anf. 13 Industriminister ():Herr talman! anser tydligen attSveriges bilindustri är av den storleken att denskapar en sårbarhet i vårt land, som bör föranledatill att bilindustrin reduceras. Jag delar inte dennauppfattning. Jag tror att bilindustrin har en framtidi , och jag kan inte heller se att Sverigesbilindustri är särskilt stor i förhållande till andraländers bilindustri. Vårt lands bilindustri utgör intestörre andel relativt sett av tillverkningsindustrin änvad eller bilindustriutgör.Det behövs naturligtvis en förnyelse avprodukterna, så att vi kan konkurrera påvärldsmarknaden. Som jag tidigare var inne på skerdet en förnyelse när det gäller såväl somSaab. Jag utgår ifrån att Saabs båda ägare nukommer att skjuta till kapital till de företag som kantäcka de tidigare förlusterna och de förluster somkan väntas under det här året. Då blir det möjligtatt ta fram en ny modell som kan ersätta 900-serien.På så sätt kan bli konkurrenskraftigare.Vi får inte kasta yxan i sjön. Det var många somville göra det . Sedan visade det sig att80-talet ändå innebar att bilindustrin kunde bidratill att hålla sysselsättningen och levnadsstandardenuppe. Jag är fullständigt övertygad om att det medde rätta åtgärderna kommer att bli likadant . Men det är klart att det då krävs enutveckling. Vi i kan inte ensamma ta ansvarför den, eftersom bilindustrin är en gigantiskindustri, där många är inblandade när det gäller devillkor som skall gälla.Om bilindustri skall kunna klara sig måstevi i första hand samarbeta med andra länder för attåstadkomma det tryck på bilindustrin som ärnödvändigt för att det skall ske enproduktutveckling. Det ligger då närmast till handsatt samarbeta med EG. När vi blir en del av EG-marknaden, kan vi inte ha särskilt mycketannorlunda villkor än de som gäller för EG-området, om vi skall kunna hävda Sverigesbilindustri. Därför är det viktigt att dessainternationella överenskommelser kommer tillstånd, så att det blir ett tryck på bilindustrin attutveckla mer miljövänliga produkter, såväl när detgäller materialet i produkterna som när det gällerutsläppen.Man kan ändå se en hel del hoppfulla tecken, ocksåinom bilindustrin, även om jag är medveten om attden måste ha ett starkt tryck på sig för att den skallfå i gång en nödvändig utveckling av bilmodellerna,som svarar emot de miljökrav som ställs -- krav somockså finns inom socialdemokraterna. Men deträcker inte bara med munväder. Man måste ocksåkunna se till att miljökraven kan förenas medövriga mål. Man kan inte bara driva en enda fråga.Det ställs krav på en ekonomisk utveckling och fullsysselsättning. Dessa krav måste man också tahänsyn till, även om miljökravet naturligtvis äroerhört viktigt.Andre vice talmannen anmälde att anhållit att till protokollet fåantecknat att de inte ägde rätt till ytterligare inlägg.Överläggningen var härmed avslutad.2 § Svar på interpellationerna 1990/91:153 och161 om de statliga basindustrierna i NorrbottenAnf. 14 Industriminister ():Herr talman! har frågat migom vilka åtgärder jag är beredd att vidta för atttrygga sysselsättningen vid om jag är beredd att vidta åtgärder för att säkrautbyggnaden av metallurgin vid Svenskt Stål iLuleå. har frågat mig vilka initiativregeringen avser att vidta för att säkra utvecklingenvid de statliga basindustrierna i . Jagbesvarar interpellationerna i ett sammanhang.De statliga företagen, och då inte minst , har en betydande del av sin verksamhet iNorrbotten. Dessa basindustrier har genom mycketstora investeringar i hög gradmoderniserat sina anläggningar och därmed stärktsin konkurrenskraft. Detta arbete fortsätter.Investeringar i och -- liksom i andraföretag -- måste givetvis baseras på en bedömningav projektens långsiktiga konkurrenskraft.Regeringen har genom olikainsatser bidragit till att offensivt främjautvecklingen och stärka konkurrenskraften för destatliga basindustrierna i . Åtgärdernahar utförligt beskrivits i regeringens proposition(1987/88:86) om särskilda insatser i länm.m.För utvecklingen av svensk industri i allmänhet ochbasindustrierna i synnerhet behövs en offensivekonomisk politik och näringspolitik som syftar tillatt skapa gynnsamma ekonomiska förutsättningarför industrins tillväxt.Regeringen har också föreslagit olikaåtgärder för att stimulera den ekonomiskatillväxten. I regeringens proposition omnäringspolitik för tillväxt (prop. 1990/91:87), somför närvarande behandlas i , harregeringen föreslagit olika åtgärder inomnäringspolitiken för att främja denstrukturomvandling som krävs för att möta bl.a.ändrade efterfrågemönster, ökad internationellintegration och konkurrens från nyakonkurrentländer. Åtgärder för ekonomisk tillväxtmåste också ses i ett geografiskt perspektiv,eftersom förutsättningarna för näringslivetsutveckling varierar mellan olika delar av landet. Deförslag till åtgärder som lämnas itillväxtpropositionen har också utformats medhänsyn till kraven på en balanserad regionaltillväxt. Satsningar på kommunikation kommert.ex. att göras bl.a. i norra och det äruppenbart att inte minst företag inom basindustrinmed sina tunga transporter har mycket stor nytta avsatsningar inom kommunikationsområdet.Förstärkningen av högskoleutbildningen ges vidareen kraftig regionalpolitisk profil. Därutöver finnsde ordinarie regionalpolitiska medlen för insatser iprioriterade regioner. Dessa medel -- drygt 2miljarder kronor -- som anvisas över deregionalpolitiska anslagen medverkar också tillekonomisk tillväxt på flera sätt.En annan åtgärd som regeringen vidtagitför att främja investeringarna i svenskt näringsliv ärfrisläppandet av investeringsfonderna ochinvesteringsreserverna. Regeringens beslut innebäri princip att investeringsfonderna släpps fria förbyggnads- och markarbeten samtinventarieanskaffningar som görs före utgången avmars 1992. Investeringsreserverna -- som äregenföretagarnas motsvarighet tillinvesteringsfonderna -- har också släppts fria förinvesteringar såväl i byggnader ochmarkanläggningar som i inventarier. Genomregeringens beslut har uppemot 20 miljarderkronor gjorts tillgängliga för investeringar i svensktnäringsliv.Jag tycker att de åtgärder som jag nu redovisat visaratt regeringen aktivt medverkar till att stärkaförutsättningarna för industrins utveckling iallmänhet liksom för utvecklingen av de statligabasindustrierna i och derassysselsättning. Det är företagens uppgift attutnyttja de olika möjligheter som finns till gagn försig själva och sina anställda och därmed också försvensk ekonomi.Avslutningsvis vill jag påpeka följande.För de statliga företagen, liksom för andra företag,är det de berörda företagsstyrelserna som haransvaret för att sörja för de enskilda företagensutveckling och att ta ställning till enskildainvesteringsbeslut. Statens aktier i och numera -- efter riksdagsbeslut -- avFörvaltningsaktiebolaget . Det är Fortia somutövar det direkta ägaransvaret för staten i dessaföretag. Jag vill dock understryka att både jag ochregeringen i övrigt mycket noggrant följerutvecklingen i Norrbotten.Då , som framställt interpellationen,anmält att han var förhindrad att närvara vidsammanträdet, medgav andre vice talmannen attRolf L fick delta i överläggningen i ställetför interpellanten.Anf. 15 ():Herr talman! Jag tackar industriministern försvaret på min interpellation. Svaret var ordrikt,men i relation till mina frågor var innehållet intesärskilt konkret.Den första delen av svaret är en historiskbeskrivning över utvecklingen inom de statligabasindustrierna. Det är en riktig beskrivning. Omdet inte hade varit socialdemokratiska regeringarunder och 80-talet, är det klart attdessa industrier förmodligen inte hade levat kvar iden omfattning som de gör.Den historiska beskrivningen är bra och jag kanställa mig bakom den.