prot · GE09116 · 1991-05-22 00:00:00 — 1 (den allmänna inriktningen avinvesteringar för luftfarten)Först biträddes reservation 1 av ElvingAndersson och med 37 röster mot 32för reservation 2 av och HansLindforss. 214 ledamöter avstod från att rösta.Härefter bifölls utskottets hemställan med 219röster mot 49 för reservation 1 av . 18 ledamöter avstod från attrösta.Mom. 8 (privatisering av SAS)Utskottets hemställan bifölls med 195 röster mot86 för reservation 7 av m.fl.Mom. 11 (nya riktlinjer för inrikes flygtrafik)Först bitträddes reservation 11 av . med 89 röster mot 20 för reservation 12 avViola . 172 ledamöter avstod från attrösta.Härefter bifölls utskottets hemställan med 179röster mot 88 för reservation 1 av . 18 ledamöter avstod från att rösta.Övriga momentUtskottets hemställan bifölls.6 § Ny jämställdhetslag, m.m.Föredrogsarbetsmarknadsutskottets betänkande1990/91:AU17 Ny jämställdhetslag, m.m. (prop.1990/91:113).Anf. 54 ():Fru talman! Jag vill berätta för kammaren om enmellansvensk och medelstor kommun med ca35 000 invånare. 3 000 personer är anställda ikommunen. Av dem utgör omkring 2 400 kvinnor.Som vanligt återfinns de i huvudsak inomvårdsektorn, inom barn- och äldreomsorg mengivetvis även inom administrativa kontorsarbeten.I den här kommunen tillsattes 1980 en arbetsgrupp.Det var efter jämställdhetslagens tillkomst.Kommunfullmäktige beslutade om detta och gavdirektiv. 1981 var arbetet slutfört och riktlinjeruppdragna för jämställdhetsarbetet. Det var ettambitiöst program med 57 målinriktade att-satserunder olika viktiga rubriker.Förslaget gick ut på remiss. Remissyttrandena gavinte uttryck för någon negativism. Så -- vad händesedan? Ingenting!1985 togs riktlinjeförslaget upp ur den byrålåda ditdet hade förpassats. Förslaget reviderades av denrekonstruerade arbetsgruppen och sändes ut på enny remissomgång. Där befinner det sig fortfarande1991, avstånd från det första ambitiösaprogrammet!Fru talman! Detta är bilden från en offentligarbetsgivares insatser på jämställdhetsområdet.Det är bilden från en av 284 kommuner.Det är också bilden från en socialdemokratisktstyrd kommun, en av 125 med socialdemokratiskmajoritet. Det tänkta jämställdhetsarbetet i dennakommun rönte sålunda ett totalt ointresse.Jag vill inte påstå att det är utslagsgivande, men intedesto mindre kan man notera attsocialdemokraterna i gick emot denjämställdhetslag som antogs 1979. Den godtogsnämligen med en enda rösts övervikt.I den beskrivna kommunen har inga rösterhöjts -- vare sig från politiskt eller från fackligthåll -- för att ett aktivt jämställdhetsarbete skallbedrivas eller för att jämställdhetsfrågor överhuvud taget skall diskuteras eller beaktas. Det storahindret för ett sådant arbete är attkommunledningen inte har velat ge sin inställningtill känna och att det saknas en målinriktning.Utredaren av den jämställdhetslag som ligger tillgrund för dagens betänkande säger med anledningav det relaterade exemplet:''Det framstår som alarmerande, att en så stor delav de tillfrågade kommunerna inte bedriver någotsom helst jämställdhetsarbete. Det är måhända inteen tillfällighet, att kommuner som arbetsgivarevarit svarande i processer i AD i så många som elvamål rörande JämLs diskrimineringsförbud. ''Till detta må därför läggas att i 26 av 34 mål i ADhar frågorna rört diskriminering i samband medanställning. I 22 av de nämnda 26 målen gällde dettjänster inom den offentliga sektorn, varvidprimärkommunerna alltså svarade för hälften, dvs.elva.Fru talman! Mitt inledande exempel är intressantsom beskrivande bakgrund till moderatasamlingspartiets yrkande och reservation tillförmån för JämOs tillsynsansvar. Vi vill nämligenvidga JämOs tillsyn till att gälla helaarbetsmarknaden. får JämO endast tillgångtill en liten, smal sektor på . Vad kan dettatillföra jämställdhetsarbetet, om vi på detta områdeinte bara vill ha en avläsbar effekt, utan en påtagligoch nödvändig sådan? har tillsynengällt finansbolag och advokatkontor. Vi tror att detvore betydligt mycket mer ändamålsenligt ochintressant ur jämställdhetssynpunkt om JämO fingetillsyn också över bl.a. den offentliga sektornliksom givetvis även över den icke obetydligaenskilda sektorn inom tjänste- ochindustriområdet.I direktiven till utredningen sägs: ''Av detförhållandet att huvudsakligen offentligaarbetsgivare har varit svarande i mål enligt lagen fårnaturligtvis inte dras slutsatsen, att diskrimineringförekommer mer inom offentlig verksamhet äninom privat. Utredaren bör dock närmare klarläggaorsaksförhållandena.'' Vidare sägs att ''utredarenbör förutsättningslöst analysera resultatet avkartläggningen''. Jag har relaterat del avkartläggningen.Utredaren har gjort den bedömningen att deförväntningar som vid lagens tillkomst ställdes påarbetsmarknadens parter inte har infriats i annat änmindre utsträckning. Hon konstaterade också att''JämOs aktionsradie krympt i takt med attkollektivavtal avseende jämställdhetsarbetet harträffats på arbetsmarknaden. Genom att avtaleninte tillåter något ingripande från JämOs sida,avseende den helt övervägande delen avarbetsmarknaden, har lagens tillsynsinstrumentblivit tämligen urholkat. ''Slutsatsen är att huvuddelen av arbetsmarknadentäcks av avtal som utesluter JämOs tillsyn.Fru talman! Vi moderater har i vårakommittémotioner föreslagit att tiden är mogen attge JämOs en fullt aktiv roll i det fortsattajämställdhetsarbetet i syfte att göra det möjligt förriksdagen att nå upp till de ambitiöst uppsattamålen. Syftet med jämställdhetsavtalen måste juvara att stärka och utveckla jämställdhetsarbetet.Detta var i alla fall målsättningen med föregåendejämställdhetslag enligt dåvarande statsrådetsuttalanden. Det är också vad vi nu föreslår attriksdagen skall uttala.Vår moderata slutsats är den att vi antingen skall haen JämO med legaliserad fullmakt att utöva tillsynöver hela arbetsmarknaden eller att JämO-institutionen -- om lagstiftarna väljer att låta JämOförbli i stort sett tandlös -- med det närmastsymboliska verksamhetsfält som återstår intelängre har något berättigande.Vi har valt att ge JämO såväl befogenhet somresurser till ett vidgat arbetsfält. Vi har sålundajämfört med regeringens förslag velat anslåytterligare 1 milj.kr. Därmed yrkar jagbifall till vår reservation 31.Fru talman! Vi har till detta betänkande ännu ettantal reservationer. De gäller medelsanvisningenmen också jämställdhetsplaner, skadestånd,jämställdhetsnämnd, förutsättningarna förjämställdhetsarbetet och betydelsen avprivatisering av offentliga kvinnojobb samtdet parlamentariska inflytandet påjämställdhetsarbetet. Vi moderater stöder dessareservationer men nöjer oss med det nämndabifallsyrkandet för att hushålla väl med kammarenstid.Anf. 55 ():Fru talman! liberalernasjämställdhetsrötter hittar vi hos rösträttsrörelsensliberala kvinnor: , ,och . bildades , för precis 70 årsedan, blev första kvinnligariksdagsledamot, , dessordförande.Folkpartiets vidare kamp för jämställdhet tar sinutgångspunkt i liberalismens människosyn, somsätter den enskilda individen i centrum. Hon skallvara fri att utvecklas utan att präglas av roller ochfördomar.Eftersom kvinnor länge har varit diskriminerade,har många reformer som syftat till ökadjämställdhet varit särskilt viktiga för kvinnor: denallmänna rösträtten, särbeskattningen,utbyggnaden av barnomsorgen,jämställdhetslagen, pappaledigheten samt enmängd andra reformer. Vid alla dessa reformer harfolkpartiet liberalerna varit pådrivande. Menmycket arbete återstår innan jämställdheten harförverkligats. Vi menar att det är dags för en nyjämställdhetsoffensiv. Det är dags för kvinnor ochmän att ge och få hälften var -- av arbete, pengar,ansvar och fritid. Det ställer krav på insatser, bådepolitiska och andra, över ett mycket brett fält. Dethandlar både om nya och viktiga attityder ochattitydförändringar och om politiska reformer ochförändringar.Det avgörande i en ny jämställdhetsoffensiv måstevara att göra jämställdheten till en mansfråga likamycket som en kvinnofråga. En nyckel för attengagera männen är deras roll som pappor. Deträcker inte med att bygga ut barnomsorgen eller ensatt göra den mer flexibel. Männen tar faktiskt baraut av den sammanlagdaföräldraledigheten. Det är ju onekligen ganskamärkligt att vi i jämställdhetsdebatten inte harkommit längre än att det skrivs spaltmeter när enbiskop tar två veckors pappaledighet; det ansesvara en sensation. Det behövs sannerligen en nykampanj för att killarna skall ta föräldraledighet.Mannen måste uppmuntras att utnyttja inte bara delediga dagarna i samband med barnets födelse utanockså andra former av föräldraledighet, såsomledighet för vård av sjukt barn och deltidsarbete närbarnen är små. För detta krävs inte bara förståendearbetsgivare, som har klart för sig att det ärutvecklande för alla att ta hand om barn och att enkvinna eller man som ägnar tid åt detta fårerfarenheter som är till nytta också i en rad andrasituationer. Vi anser att de erfarenheter somföräldraledighet ger i många sammanhang börräknas som en merit också i arbetslivet. Folkpartietliberalerna föreslår också att ledigheten i sambandmed barns födelse byggs ut till 20 dagar.Detta framgår av reservation nr 13.Som gammal lärare anser jag att det är mycketviktigt med utbildning, det kanske bästa sättet attge människor möjlighet att påverka sin egensituation. Målet måste vara valfrihet utanfördomar. I dagens skola görs mycket för attkomma till rätta med de traditionella könsrollerna.Det handlar om information, positiva förebilder,läromedelsgranskning, fortbildning, pryo,uppdelning av praktiska göromål på ett icketraditionellt sätt osv. Vi i liberalerna vartidigt ute med att kräva att enkönad undervisningskulle accepteras vid t.ex. laborationer ochdataarbete. Det har också regeringen accepterat,och det pågår försöksverksamhet. Vi tycker det ärviktigt att den förstärks och utvidgas.Vi finner det också viktigt att pröva nya grepp ijämställdhetsarbetet inom utbildningen. Det börsjälvfallet ske kontinuerligt. Vi tror också att detvore på sin plats med en statlig utredning som ficktill uppgift att lägga fram nya förslag. Men förstmåste läget kartläggas, och man måste skaffa sig enbild av de försök som pågår. Dessa skall utvärderas,varpå man kan komma med tips tillutbildningsanordnare samt föreslå vilka beslutstatsmakterna bör fatta för att verkligen främja enstörre jämställdhet i hela utbildningsväsendet.Jämställdhetslagen, som jag kommer in på litetsenare, är begränsad till arbetslivet, vilket ocksåMona var inne på. Men med storabehov av vidareutbildning och omskolning kangränsen mellan förvärvsarbete och utbildning intevara annat än flytande. Genom studiesocialaåtgärder och lagstadgade studieledighetsrättigheterhar utbildning och förvärvsarbete faktiskt flätatssamman. Vi anser därför att den utredning som viförordar också bör överväga om intejämställdhetslagen kan utformas så att den ärtillämplig även på utbildningsområdet. Det har viframfört i reservation 17.Utsikterna på arbetsmarknaden är alltjämt sämreför kvinnorna än för männen. Kvinnor har igenomsnitt av männens lön och omde jobbar heltid. Forskning visar att en mycket litendel av löneskillnaden kan förklaras i skillnader iutbildning och annat kunskapskapital. Kvinnor harmed andra ord sämre avkastning på utbildning ocharbetslivserfarenhet än män. Forskning visar ocksåatt detta främst beror på kvinnors högre bortovarofrån arbetet. kan vi konstatera attlöneskillnaderna ökar mellan kvinnor och män.Folkpartiet liberalerna har därför krävt en översynpå detta område.Nyligen presenterade enlönestatistik som visade på ca . skillnad i lönmellan deras kvinnliga och manliga medlemmar.Nästan . av dessa pengar kunde hänföras tilldirekt lönediskriminering på grund av kön ochingenting annat. liberalerna ochcentern har i reservation 7 påtalat att det är bra attregeringen nu har tillsatt en utredning omlöneskillnaderna mellan kvinnor och män. Vi hadenaturligtvis helst sett en parlamentarisk utredning,eftersom vi anser att oppositionen har viktigasynpunkter att framföra i frågan. Det allraviktigaste är dock att utredare får ett konkretuppdrag att utforma ettarbetsvärderingsinstrument och därmed pröva deregler som finns i EG för likalöneprinciper ocharbetsvärdering.Fru talman! Vi har underjämställdhetsdebatterna diskuterat de s.k.offentliga monopolen inom vård, omsorg ochutbildning. Därför skall jag bara helt kort nämnaatt vi naturligtvis fortfarande tror atthundratusentals kvinnor skulle få flera arbetsgivareatt välja mellan, om man släppte loss den kvinnligaentreprenörsandan. Det skulle ge dem en starkareposition inte minst när det gällde att få inflytandeoch förbättrade arbetsvillkor. På detta område villregeringen föra en politik som innebär att kvinnorfortfarande i stor utsträckning är hänvisade till enenda arbetsgivare. Man konstaterar i propositionenatt det inte finns någon grund för antagandet attkvinnors förhållanden på arbetsmarknaden -- såvällönemässigt som i fråga om inflytande -- skulleförbättras om verksamheten bedrevs i bådeoffentlig och privat regi. Det är en uppfattning somvi i liberalerna tar kraftigt avstånd från.Vi tror helt enkelt att regeringen har fel.En förutsättning för kvinnornas högaarbetskraftsdeltagande är en väl fungerande barn-och äldreomsorg. Vi vet erfarenhetsmässigt, inteminst genom långtidsutredningens betänkande --att kvinnorna fortfarande har huvudansvaret förbarnen. Även ansvaret för den äldre generationenvilar i huvudsak på kvinnorna. Om inte samhälletkan erbjuda bra omsorg om barn och äldre kommerkvinnorna att få en svagare ställningpå arbetsmarknaden än män. Också av denanledningen är kravet på ett upprivande av deoffentliga vård- och omsorgsmonopolen oerhörtväsentligt för att främja jämställdheten. Vi vet t.ex.att alternativt driven barnomsorg ofta, mennaturligtvis inte alltid, är billigare än denkommunalt drivna. Det kan ha olika orsaker. I deföräldrakooperativt drivna daghemmen är detföräldrarnas arbetsinsatser och i depersonalkooperativt drivna daghemman är detpersonalens extra arbetstillsatser som kan jämförasmed andra småföretagares.Dessutom finns i den enskilda verksamheten detuttalade ekonomiska ansvar och de kortabeslutsvägar som många kommuner nu genomresultatenheter och decentralisering framgångsriktförsöker överföra till de kommunala barnstugorna.Det är utmärkt. Den större kostnadseffektiviteten ide enskilda alternativen kan, som vi ser det, ge tvåpositiva effekter. Dels innebär förekomsten avbilligare alternativ i sig att vi kan få fler platser inomt.ex. barn- och äldreomsorg för en viss summapengar. Dels kan erfarenheterna föras över till deoffentligt drivna verksamheterna och därmed bidratill att kostnadseffektiviteten ökar.Vad är det egentligen som gör attsocialdemokraterna fortfarande spjärnar emot i dehär frågorna och inte släpper loss den skapandekvinnliga entreprenörsandan fullt ut? Jag harfaktiskt fortfarande mycket svårt att förstå vad manär rädd för.Fru talman! Låt mig så övergå till att kommenterajämställdhetslagen. Vi i liberalerna haralltid känt ett speciellt ansvar för den här lagen,eftersom det var vi som i strid med bl.a.socialdemokraterna drev fram den. Vi kännerdärför ett starkt ansvar för att den skall fungera såbra som möjligt. Vi har krävtförbättringar och preciserat dessa i olika motioner.Några av våra förslag har vi fått igenom, andra inte.Dispositionen av lagförslaget skiljer sig från denhittillsvarande lagstiftningen, men i sak uppvisarförslaget inte tillräckliga förändringar. Det är enbesvikelse. Det arbete som har föregåttpropositionen, utredningen och remissarbetet harvisat att lagstiftningen behöver reformeras. Menregeringen har inte varit beredd att gå lika långtsom utredningen, vilket vi beklagar.Genom jämställdhetslagen ges riktmärken för hurjämställdhetsarbetet bör bedrivas. Lagen skallutgöra ett skydd för enskilda mot diskriminering pågrund av kön. Bakom lagstiftningen liggerövertygelsen om att förbud mot könsdiskrimineringhar en betydelsefull uppgift att fylla som ett medelatt driva på utvecklingen. Vi menar att lagen ger ettväsentligt och påtagligt uttryck för samhälletserkännande av principen om jämställdhet mellankvinnor och män. Det som händer i arbetslivet ärcentralt för strävandena mot jämställdhet mellankvinnor och män och kan indirekt även leda tillåterverkningar inom en del andrasamhällsområden. Som jag sade tidigare anser vi atttiden nu är mogen för att överväga om intejämställdhetslagen också skulle kunna görastillämplig på förhållandena inomutbildningsområdet.Den nu gällande jämställdhetslagen läggerhuvudansvaret för de aktiva åtgärderna för attfrämja jämställdheten i arbetslivet påarbetsmarknadens parter. Det förutsattes attarbetsgivaren och arbetstagaren skulle finna dearbetsmetoder och lösningar som bäst passadederas förhållande. Vi kan nu konstatera att dennaförhoppning inte har infriats i någon nämnvärdomfattning. Den utvärdering som utredningengjort har visat att det har funnits en betydandepassivitet när det gäller jämställdhetsfrågorna påbåde arbetstagar- och arbetsgivarsidan. Dejämställdhetsavtal som har träffats är faktisktganska allmänt hållna och har bedömts i de flestafall inte kunna leda till någonskadeståndsskyldighet. Utredaren har kommitfram till att det finns anledning att skärpa kraven påarbetsmarknadens parter. Vi i folkpartietliberalerna delar den uppfattningen. Vi tycker attdet är anmärkningsvärt att regeringen trotserfarenheterna från det ganska omfattandeutredningsarbete som har ägt rum inte har varitberedd att lägga fram förslag om en verkligtförändrad reglering.Det kan naturligtvis diskuteras hur en sådanskärpning skall ske. Vi i liberalerna harslutligen fastnat för det förslag som utredningenlade fram. Det innebär att endastjämställdhetsavtal som har minst det innehåll somanges i jämställdhetslagen skall kunna ersättalagens regler. När det gäller tillsynen överefterlevnaden av avtalen blir detjämställdhetsombudsmannen, , som skallagera för att förmå arbetsgivaren att vidta en vissåtgärd, om det inte finns avtal som uppfyller lagenskrav när det gäller innehållet. JämO har då att utgåfrån de krav som lagen ställer. Uppfyller däremotavtalet lagens minimikrav, är det arbetstagarnasorganisationer som skall påtala avtalsbrott. Detinnebär att samhället ställer vissa krav på parternanär det gäller innehållet i avtalen men, när dessakrav är uppfyllda, överlåter man åt parterna attsjälva svara för kontrollen av att avtalen efterlevs.Om JämO finner att ett jämställdhetsavtal somträffats inte uppfyller lagens krav enligt §§ 4--11 iden föreslagna jämställdhetslagen kan JämO ageragenom att hos jämställdhetsnämnden begäravitesföreläggande mot arbetsgivaren.Jag medger att väldigt mycket av detta är teknisktoch att man bör fundera både en och två gångerinnan man kan förstå vad de olika delarna iförslaget egentligen betyder. Vi har emellertid ivåra reservationer 32 och 35 pekat på hur man bådepraktiskt och teoretiskt skulle kunna lösa frågan påett riktigt och bra sätt.Folkpartiet liberalerna har krävtförändringar av reglerna vid s.k. anställningsfallen.I den nuvarande lagstiftningen och i regeringensförslag har den person som missgynnats på grund avkön rätt till ideellt skadestånd. Däremot får honeller han inte rätt till det som tvisten egentligengäller, nämligen tjänsten. Vi menar att det av merprincipiella skäl vore rimligt att domstolen också påyrkande av den diskriminerade kunde ge denpersonen rätt till den sökta tjänsten. Om enarbetsgivare inte vill ta emot denna person eller omdet anses vara omöjligt, bör det, som fallet är enligtanställningsskyddslagens § 39, finnas en möjlighetför arbetsgivaren att lösa personen frånanställningen.Över huvud taget finns det anledning att, på sättsom också utredningen framfört, kraftigt höjaskadeståndsbeloppen i dessa mål. Självfallet kanfasta belopp för de skadestånd som skall utgå intefastställas i lagstiftningen. Hänsyn måste bl.a. tastill arbetsgivarens ekonomiska förhållanden. Ettbelopp som för en arbetsgivare inte är särskiltkännbart kan för en annan kanske innebärakonkurs. Hänsyn av detta slag torde främst bliaktuella i mål där arbetsgivaren är ensmåföretagare. I de flesta fall menar vi att det ärrimligt med skadestånd som motsvarararbetsgivarens kostnad för att lösa en anställd frånanställningen.Utredningens redovisningar och JämOsundersökning om sexuella trakasserier påarbetsplatserna visar att det på åtskilliga håll råderallvarliga missförhållanden. Vi anser därför att detär väl motiverat att stärka skyddet mot sexuellatrakasserier. Även på denna punkt väljerregeringen att inte följa utredningens förslag. Istället föreslår man ett förbud mot trakasserier frånarbetsgivare för det fall en anställd har avvisatarbetsgivarens sexuella närmanden eller anmältarbetsgivaren för könsdiskriminering. Regeringenhar inte velat betrakta sexuella trakasserier somotillåten könsdiskriminering. I stället hänvisar mantill regler, och det gör även utskottetsmajoritet.Vi delar utredningens uppfattning att det finns ettbehov av att i jämställdhetslagen ta in enbestämmelse som innebär att förbjudenkönsdiskriminering föreligger om arbetsgivarenutsätter en arbetstagare för sexuella trakasseriereller för trakasserier på grund av en anmälan omkönsdiskriminering -- detta givetvis underförutsättning att trakasserierna direkt eller på ettpåtagligt sätt påverkar anställningsförhållandena.Enligt vår mening finns det också skäl att föreslå enlaglig reglering av arbetsdomstolens ochtingsrätternas sammansättning i mål enligtjämställdhetslagen.Fru talman! När det gäller den viktiga frågan omhur kvinnovåld skall kunna minskas vill jag hänvisatill det betänkande från socialutskottet därfolkpartiet liberalerna föreslår 3 milj.kr. utöverregeringens förslag till kvinnojourerna. Vidareföreslås där besöksförbud och en ökad satsning påbl.a. överfallslarm.Till sist vill jag gärna säga att jag är glad för att vi iutskottet har lyckats att åstadkomma en så gott somenig skrivning -- det är bara som harreserverat sig -- i frågan om EG och kvinnorna. Vipekar bl.a. på EG-administrationens aktivitet påjämställdhetsområdet och på vikten av att svenskakvinnor kan vara med och påverka den framtidautvecklingen inom . Det är alltså en positivEG-skrivning.Jag ställer mig självfallet bakom de reservationersom liberalerna har skrivit under, menjag yrkar bifall bara till reservationerna nr 2, 32 och49.Anf. 56 iVårgårda (c):Fru talman! Som vanligt är det övervägandekvinnor som deltar i jämställdhetsdebatten.Undantaget är , somtraditionsenligt för socialdemokraternas talan, ochdet är ju bra. Egentligen är det inte så underligt attdet är vi kvinnor som deltar i denna debatt. Det ärlättare för oss kvinnor att se ojämlikheten mellankvinnor och män. Vi möter ständigt orättvisorna,och vi känner igen dem. Våra erfarenheter görockså att det är lättare för oss att förstå olikakvinnors situation. Men när fler kvinnor kommer inpå olika områden tror jag att denna förståelsekommer att öka även bland män, och så har juredan skett.Svenska kvinnor har det i de flesta avseenden bättreän kvinnor i andra länder. Vi ligger på andra plats ivärlden efter enligt en som vifick del av . Ändå återstår mycket att görainnan vi har uppnått ett jämställt samhälle. Jagmenar då ett samhälle där vi tar vara påolikheterna, så att varje människas förmågakommer till sin rätt på lika villkor.Vi centerkvinnor har en lång tradition av aktivt ochkonkret pådrivande arbete för att förbättrakvinnors situation.Man kan säga att kvinnor och män lever i olikavärldar.Kvinnorna har de tyngsta och mest monotonajobben med det lägsta lönerna. Löneskillnadernahar t.o.m. ökat . Kvinnornaarbetar ofta deltid. Kvinnorna tar huvudansvaretför hem och familj, vilket leder till en stressadsituation. Kvinnor drabbas avbelastningsskador än vad män gör. har kvinnornas sjukfrånvaro ökat med 50 %och männens . Det är alarmerande siffrorsom inte kan accepteras. Åtgärder för att förbättrakvinnors arbetsmiljö måste därför prioriteras.