prot · GE0957 · 1991-02-06 00:00:00 — Jag undrar om desom har skrivit under resolutionen tycker att dethade varit riktigt att samma krav hade ställts 1943 --stoppa kriget nu -- då härskade överFrankrike, , och stora delar avÖsteuropa. Hade det varit rätt ögonblick att säga:Stoppa kriget nu och övergå till förhandlingar? Jagtror att man måste se till att de grundläggandemålen nås före eller i varje fall vara en förutsättningför fredssamtal.Man kan möjligen säga att det är att göra sig löjligöver en felskrivning i denna resolution. Men jagtycker att det på något sätt är talande att där ståruttryckligen: ''och dess allierade måste lämnaarabiskt territorium.'' Är inte de som har skrivitunder resolutionen medvetna om att bland deallierade ingår , och Syrien.Begär ni att alla saudiaraber, egyptier och syrierskall lämna arabiskt territorium -- för att inte talaom alla kuwaiter? Det är en sådan brist påförståelse för vad det här verkligen handlar om attdet är generande att denna resolution har lästs uppi den svenska riksdagen.Anf. 77 HANS ()replik:Herr talman! Jag uppfattar inlägg såatt han tyckte att detta upprop var angeläget. Menhan hade den invändningen att sättet på vilket FNsgeneralsekreterare hade bemötts, när dennebesökte inte var korrekt utannedvärderande för generalsekreteraren och för FN.Jag kan dela den uppfattning som geruttryck för. Jag tycker inte att FNsgeneralsekreterare blev behandlad med denaktning som hade varit på sin plats.Men när man har sagt detta bör man också beklagaatt FNs generalsekreterare reser till först ielfte timmen. Han borde ha gjort det vid etttidigare stadium. Han borde ha tagit mer tid på sigför att diskutera och framföra sitt ärende i Bagdad.Jag har själv varit i och har själv varit med omatt både framföra kritik och göra annat, vilket jagtalade om i mitt första inlägg. En sak har jag i allafall lärt mig: man får faktiskt inte ha bråttom omman skall kunna framföra sitt budskap, framför alltom man skall ha en chans att få gehör.Dess bättre är inställning till en lösning avkonflikten mer positiv än som kommer till uttryck iHadar uttalande, som ju andas en viss grad avhätskhet i stället för en syn som kan leda till ett slutpå kriget. Jag vill särskilt poängtera att ochUSAs utrikesministrar gjorde ett gemensamtuttalande, som jag tyckte gick i positiv riktning. Detinnebar en viss försiktig öppning till att få till ståndjust ett eld upphör, som också vi är ute efter.När det till slut gäller frågan om Kuwaitssjälvständighet framgick det alldeles klart av mittanförande att det inte finns någonting alls att prutapå i det avseendet. Ett stopp på kriget skall följa enviss procedur, som det är angeläget att man iakttar.Anf. 78 () replik:Herr talman! Efter senasteinlägg har jag det önskemålet att uttrycka att desom vill stå bakom denna skrivelse i varje fall iärlighetens och korrekthetens namn lyfter ut den avmig kritiserade meningen och ensidigt till Irakriktar en mening av följande lydelse: Fortsätt denav er avbrutna dialogen och uppta förhandlingarom en fredlig lösning. Rikta den förklaringen tillIrak och inte till FN!Anf. 79 () replik:Herr talman! Ett slut på kriget tror jag att det intefinns någon enda riksdagsman i denna sal som intevill ha. Men jag tror också att den stora majoritetenav riksdagsmän säger att en förutsättning härför ärett slut på ockupationen av . Det HansGöran och de som har skrivit under dennaresolution underlåter är att sätta detta såsom ettkrav. Därigenom sviker man FNsfredsansträngningar. Man ger dessutom ett stöd åtalla framtida diktatorer. De vet ju att det alltid finnsopinioner som i efterhand accepterar allt sattyg somdessa diktatorer kan hitta på.Om kravet på araberna att lämna arabisktterritorium hade ingenting attsäga. Det finns kanske inte heller mycket atttillägga utöver vad jag redan har sagt.Jag blev däremot något upprörd när Hans GöranFranck i sitt inlägg ger ett intryck av att detta krighade kunnat undvikas om FNs generalsekreterarehade agerat litet kraftfullare, hade åkt till tidigare och kanske också hade gjort andrasaker. När gör FNsgeneralsekreterare indirekt om inte direktmedansvarig för kriget har gåttalldeles för långt.Herr talman! Slutligen noterade jag att MonaSahlin befann sig inne i salen när Hans GöranFranck var uppe och talade. Men lika litet som i dendebatt om och den europeiskagemenskapen som ägde rum här i kammarenhade statsrådet någonting att anföra. I denförra debatten gick hon i alla fall upp och sade atthon var mycket intresserad och mycket kunnig.Men hon nöjde sig med det och hade ingenting i sakatt tillföra debatten. I detta fall har hon tillförtdebatten sin frånvaro. Det är talande att manöverlåter åt oppositionens företrädare att bemötade värsta tokerierna från socialdemokratiskt håll.Anf. 80 HANS ()replik:Herr talman! Det är verkligen inte fråga om någratokerier. Jag tycker att har allanledning att ta det litet lugnare i den här frågan,som ju är så pass allvarlig.På två punkter vill jag faktiskt ge minameddebattörer rätt: Det skall vara en justering.När det gäller det aktuella uppropet kunde mannaturligtvis ha haft på sig för attjustera alla detaljer. Det är självklart att det skallstå ''de västallierade'', inte ''de arabiska länderna''.Naturligtvis behövs det en rättelse här. Det haralltså blivit ett fel, oavsiktligt. Tanken var ju att detrörde sig om de västallierade.Vidare är det riktigt, som sade, attdialogen avbröts till följd av det sätt på vilket denfördes dels i , dels i . När det gällerGenèvedialogen får man väl säga att det varömsesidigt. När det däremot gäller Bagdaddialogenvar uppträdande mycketolyckligt med tanke på en vidare dialog den gången.Jag skall kanske tillägga att -- dethar aldrig sagts, utan det rör sig om ett ganskademagogiskt uttalande av -- självfalletinte är medansvarig genom det som hände underbesöket i . Att hävda någonting annat är attgöra en illvillig tolkning av vad som har sagts här italarstolen.Kvar står i varje fall nu det faktum att eftertankenskranka blekhet kommer fram i olika länder. Dessbättre kommer även en mera realistisk syn tilluttryck bland stormakterna, och alltså också blandde ledande i och . Chansen attgenom att skapa en stark opinion åstadkomma dehär viktiga förändringarna är större än vi kansketror. Freden måste faktiskt få en chans. Kriget harju redan fått så tragiska och förödande verkningaratt det nu av allt att döma finns en möjlighet attpröva på nytt.Andre vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 81 ():Herr talman! tycktes världen gåmot nedrustning, avspänning och fred. Dedramatiska förändringarna i och denfortsatta utvecklingen i kom attinnebära en ny politisk situation.Nedrustningspolitiken kröntes med framgång. Denresulterade i det slut och fick sinformella bekräftelse på i inovember 1990.Den positiva utvecklingen hade dock brutitsdessförinnan genom grova brott motfolkrätten. Frågan om invasionen i liksomfrågan om FNs och USAs roll samt om de allieradesstorkrig mot har behandlats i många inläggtidigare här . analys ochförslag kan jag bara instämma i. Det gäller såvälhans huvudanförande som hans repliker. Att läsaupp uppropet här i kammaren var dessutomalldeles utmärkt.Krisen i fördjupades ochförsvårades allvarligt, vilket har fått konsekvenserför mycket genom de massivainsatser som har kommit att bli följden av dettakrig. Det sannolika krossandet av , med densorts maktvakuum som då uppstår, kommerrimligen att resultera i att andra stater i området villöverta plats. Konfliktorsakerna blir inteundanröjda i detta krig. Risken finns ständigt att det blirvåldsamma förlopp, som ytterligare komplicerasgenom att det blir ännu fler aktiva aktörer. BertilMåbrink redovisade för några timmar sedanutförligt ståndpunkter, och det finnsingen anledning för mig att upprepa dem.När det gäller läget i är det de mycketsnabba förändringarna i som tilldrar sigdet största intresset hos oss i . Också dettahar gjorts tydligt i debatten tidigare i dag.Själv var jag i . Detintryck som jag har förstärktes: Detär fråga om långsiktiga förändringar som sker meden kraft som knappast kan hejdas med militärt våld.Sovjetunionens kris -- med en havererad ekonomioch havererade politiska beslutsfunktioner -- göratt det beträffande det nuvarande systemet heltenkelt saknas kompetens att lösa den mängd avskärpta nationalitetsmotsättningar som hargjorts tydliga.I har vi, som sagt, ett särskilt intresse för debaltiska republikerna. Enigheten om att folken därsjälva måste få bestämma sin framtid verkar varatotal. Följaktligen måste på alla sättprotestera mot varje försök att med militärt våldtvinga de baltiska republikerna kvar i unionen.Bakslagen i fråga om de tidigare positivaförändringarna har helt klart minskat viljan hos ossi att fortsätta diskussionen om vår egennedrustning. Det är en reaktion som är likabeklaglig som den är förutsägbar. Det tidigareläget, där svenskt militärt försvar verkade saknasåväl pengar som fiender, har förbytts till ett lägedär man åtminstone inte kan utesluta väpnadekonflikter i vår omedelbara närhet.I sak är naturligtvis argumenten för att minska denmilitära andelen av vårt förvar lika starka somförut. Inga militära hot riktas mot . Riskenför konflikter i vår närhet kan vi inte minska genomatt själva rusta. Att sådana konflikter dessutomskulle vändas till aggression utåt verkar, som vi ivänsterpartiet ser saken, närmast vara uteslutet.Sverige skall fortsätta att verka för en reducering avde konventionella styrkorna i norra , för attalla kärnvapen i området skrotas och för att vi fårett förbud mot besök av fartyg om man vägrar attuppge om fartyget i fråga är kärnvapenbestyckat.Detta måste så att säga gå hand i hand med attSverige minskar sina militärutgifter. Svensksäkerhetspolitik skall helt enkelt i större grad byggapå att vi gör det som vi önskar att andra skall göra.En nedläggning av och en minskningav försvarsutgifterna skulle vara tydligasignaler om vilken utveckling vi vill ha.Herr talman! Säkerhetspolitiken kan inte frigörasfrån vårt förhållande till EG. Två partier i riksdagenär, som bekant, avgjorda motståndare till dennuvarande utvecklingen, nämligen vänsterpartietoch de gröna. Ett medlemskap är ochförblir oförenligt med en utrikes- ochsäkerhetspolitik som bygger på alliansfrihet ochneutralitet. Det är nödvändigt med enfolkomröstning i EG-frågan.Anf. 82 ():Herr talman! har läget iEuropa helt förändrats. nyautrikespolitiska inriktning har lett till ett öppetEuropa, vilket vi alla naturligtvis hälsar med glädje.Det gör att vi har förhoppningar inför framtiden.Järnridån är riven.Också situationen inom hargenomgått stora förändringar tack vare glasnostoch perestrojka. Det kunde jag själv konstatera vidden studieresa som kristna grupp gjordetill . Då rådde ordets frihet.Människors förhoppningar varmestadels ljusa, även om många klagade över dendåliga ekonomin och över bristen på varor ochbostäder. Berättelserna om de mångafrihetsmanifestationerna, bl.a. den s.k. baltiskakedjan, gjorde djupa intryck på oss -- för att intetala om alla personliga möten. Men visst fanns därockså rädslan för en repression.Tyvärr har dessa farhågor besannats. Dekonservativa och militären närstående krafter tycksha tagit över, och vi har sett resultatet av militärtvåld och åtstramningar beträffande det fria ordet.Självfallet måste denna utveckling med kraftbrännmärkas. Våldet är sällan någon lösning påuppkomna problem, och det gäller även Baltikum.En dialog och förhandlingar är den enda vägen närdet gäller att åstadkomma bestående stabilitet ochutveckling, den enda vägen när det gäller attåstadkomma rättvisa och frihet.Också utanför har vi under de senaste årensett flera exempel på en glädjande utveckling. Deträcker med att nämna frisläppande ochden fortsatta utvecklingen i . Tyvärr kanvi också här se exempel på motsatsen, nämligenkriget i . annektering av Kuwaitskall självfallet fördömas av Världssamfundet. FN har kunnat agera mycketaktivt tack vare anspänningen mellansupermakterna.Ändå känner man starkt tvivel inför FN-beslutetom ett accepterande av våld för att lösa konflikten.Sanktionerna borde ha fått verka längre. fick vialdrig svar på frågan om huruvida sanktionernahade kunnat vara en lösning på krisen. Men ärkriget ett faktum, och vår uppgift blir att verka fören begränsning av kriget och rum.Statsministerns förslag, som har stått att läsa i bl.a.Aftonbladet, om ett tillfälligt eldupphör för attpröva vilja att dra sig tillbaka varett riktigt förslag. Inga idéer får vara oprövade närdet gäller att med fredliga medel lösa konflikten.Därför var det också riktigt av statsministern att ibrevet till ta upp frågan om palestiniernassituation och frågan om en internationell konferensi denna fråga. har framförtkravet på att regeringen inte skall lämna någonmöda spard när det gäller att söka ett snabbt slut påkriget samt en fortsättning med en samladfredskonferens för hela . ESKborde följas av MSK i denna region. Får vi inte enlösning på palestiniernas situation blir det aldrigfred i regionen. Det borde historia halärt Världssamfundet, inkl. Israel.Av den beskrivning som görs här av utvecklingentorde framgå att fredsarbetet ytterligare behöverstärkas. Det kan för övrigt aldrig bli tillräckligtstarkt. Militarismen runt om i världen behöverdäremot inte förstärkas. Den är redan för stark, ochalla insatser behövs för att försvaga den. I ställetmåste nedrustningssträvandena stärkas. Krig lösersällan eller aldrig några problem. Det återstår att sehur det blir den här gången i Gulfen. Det ärförhandlingar och en dialog som ger stabilitet ochframgång för Världssamfundet.I skuggan av kriserna i och iSovjet går fredsarbetet vidare i . ESK-processen är här grundläggande. Undertecknandetav om en gemensam säkerhet var en finframgång. Det är just gemensam säkerhet, inteavskräckning, som kan ge världen en beståendefred. måste arbetet drivas vidare inom ESK förett utvecklat säkerhetsavtal. Att ESK-processenlyckas är enligt min mening nödvändigt för attSverige skall kunna medlem i EG. Vi kan inte gå ini EG om EG utvecklas till eget säkerhetsorgan därman har en gemensam försvarsmakt. Vårneutralitet, som enligt mitt sätt att se saken ärvidare än ett neutralt förhållande mellansupermakterna, måste ligga fast för framtiden.Men också insatser från svensk sida är angelägna iarbetet för en bestående fred. De har inte sammatyngd som vårt deltagande i FN-maskineriet, iESK-processen resp. när det gäller vårt närmandetill , men är för den skull rakt inte oviktiga.Sverige har alltid försökt att medverka till fredligalösningar på konflikter. Också när det gäller attfinna metoder som är generellt tillämpbara har vivarit aktiva, senast inom ESK. har därtillsammans med andra NN-stater tagit initiativ metod för ett fredligt biläggande av tvister,baserad på principen om obligatorisktredjepartsinblandning. Men det finns samtidigtanledning att framhålla vikten av den geografiskabegränsning av de initiativ som FN- rep.- ESK-ramen erbjuder.Konflikter inom stater kan inte hanteras särskilt välinom dessa organ. För att möta etniska och andrakonflikter inom stater behövs det kompletterandeorgan. Någon form av medlingsinstitut -- gärna imindre institutionaliserade former, möjligen i formav ett nätverk av personer -- skulle kunna innebäraett viktigt bidrag till fredliga lösningar påuppkomna konflikter som inte har kunnat lösasinternt. Regeringen måste ta tag i den här fråganoch komma med förslag. har tidigarebegärt en redovisning.Sverige bör ligga i täten när det gäller att visa attnedrustning går att genomföra utan att människorför den skull behöver drabbas av arbetslöshet.Tyvärr, kanske man skall säga, sysselsätter detmilitärindustriella komplexet ett betydande antalmänniskor. Man har påbörjat ett arbete med attbygga upp en internationell kunskapsbankbeträffande försvarsindustriell omställning vidnedrustning. ochkonfliktforskning vid ärinblandad i detta arbete. Genom kunskapsbankensamlar vi på oss praktiska erfarenheter av enövergång från militär till civil produktion eller av ennedläggning av militära enheter. Det är angelägetatt vi får en lösning beträffande formerna för ettrealiserande av kunskapsbanken samt att arbetetskjuter fart.För trovärdighet i det fortsatta arbetet för fred ochnedrustning måste vapenexport anpassastill de villkor denna del av utrikespolitiken ställer.Exemplen är otaliga på hur svenska vapen hamnari orätta händer. De riktlinjer som finns måsteskärpas och lagfästas. Arbetet pågår i regeringenoch måste enligt min mening påskyndas. Det harredan dragit ut . Det finns förslag, bl.a.antagna på den socialdemokratiska kongressen,som regeringen kan bygga sin proposition på.Den förändrade utvecklingen i och vårtengagemang och ansvar för nedrustningsarbete ärnågra skäl för att tänka om avseende . Det kan inte vara rimligt att man medtanke på de enorma kostnadsfördyringar somkommit fram fullfölja detta projekt. Det böravbrytas efter delserie 1, dvs. 30 levererade plan,som vi redan i kontrakt är låsta till, detta särskilt iperspektivet av pågående nedrustningar i fleraländer. Vi får i stället förlänga livstiden på vårtViggensystem.På sikt bör, enligt broderskapsrörelsensuppfattning, byta försvarsdoktrin och gåöver till vad vi kallar ett icke-provokativt förslag.Det bygger på att de tunga systemen byts ut motlättare, rörligare och billigare, och det bygger påfärre stridsflygplan, stridsvagnar och krigsfartyg.Målsättningen är att göra vår region i norr till enfredszon med välutvecklade strukturer för fredligkonfliktlösning. Värnplikten bör ersättas av enallmän freds- och försvarstjänst, en form avtotalförsvarstjänst med utrymme även för vad viskulle kunna kalla samhällstjänst.Ytterligare en viktig pusselbit i ett samlatfredsarbete utgör folkrörelsernas insatser. Ettaktivt opinionsarbete, omfattande studier ochforskning, får inte underskattas. Utan ett brettfolkligt och levande stöd blir regeringens insatsersvagare. Den är därför med beklagande som jag iårets budget kunnat konstatera att anslaget tillinformation, studier och forskning om freds- ochnedrustningssträvanden fjärmarsig från enpromillesmålet -- en promille av desamlade försvarskostnaderna. Det här måste varafel signal. Budgetläget är minst sagt ansträngt, menändå. Visst hade det varit möjligt att prioriteradetta högre och skrapa fram någon miljon till. Nufår vi vänta ut hantering av den härfrågan.Till sist vill jag säga att biståndet också är ettangeläget område, dvs. att man ser relationenmellan norr och söder. Det måste vara möjligt atthävda enprocentsmålet och slåss för det. Jaghoppas att vi skall kunna ta oss ur den härekonomiska krisen och bygga vidare för att få framett större bistånd.SysselsättningspolitikAnf. 83 (m):Herr talman! Jag läste ett inlägg fråntalmannen där han gav uttryck för en känsla att hantyckte att plenisalen var något för stor. Och istunder som de får man en känsla av att det liggernågot i dessa påpekanden.Så till ämnet. På något sätt måste det kännas litetegendomligt för vår arbetsmarknadsminister i tider som dessa. Hon kan ju, herr talman,inte vara främmande för att ganska mångamänniskor ute i landet går och funderar över en delpåståenden som har framkommit i den politiskadebatten under och kanske år.Det är några påståenden som på något sätt interiktigt går ihop med de fakta som man serredovisade i dag.För det första har man alltid hört attsocialdemokratin vill värna den fullasysselsättningen.För det andra har man , sju--,under den mest intensiva högkonjunktur som vi harsett sedan efterkrigstiden, fått höra att den politiksom regeringen har bedrivit, den s.k. tredje vägenspolitik, har varit sällsynt framgångsrik.För det tredje möter dessa människor, i norr, söder,öster och väster, i tidningarna, media, de svartarubrikerna om varsel som ökar i omfattning ochsom når rekordnivåer.Människor frågar och tänker när de sitter hemmaeller på sina arbetsplatser, eftersom de inte äralltför dumma, och de kommer fram till att någraav dessa saker inte riktigt hänger ihop, det stämmerinte riktigt. De ser ändå verkligheten. Det får vällita på uppgifterna om varslen. De kan ju bekräftaspå olika sätt. Och de har nog en tro på attsocialdemokraterna har ett ärligt uppsåt attbekämpa arbetslösheten och värna en fullsysselsättning.Jag tror säkert att det goda uppsåtet finns hos allapartier, även hos socialdemokraterna. Då kan detandra påståendet, nämligen att den tredje vägenspolitik har varit sällsynt framgångsrikt, intestämma. Det finns en viss logik i detta resonemang.Människorna drar nog de rätta slutsatserna avdetta, nämligen att den tredje vägens politik harvarit föga framgångsrik när det gäller att långsiktigtvärna och trygga förutsättningarna för en godsysselsättning. Och det är och hennesregeringskamrater inom socialdemokratin somensamma bär ansvaret för att det brister iförutsättningarna för att värna den fullasysselsättningen.Det är de unga, som är på väg att få fostfäste påarbetsmarknaden, som inser detta. Det är degamla, som kanske i något slags solidaritet med deyngre lämnar arbetsmarknaden ett antal år tidigareoch som känner att det faktiskt är densocialdemokratiska regeringen som ensam bäransvaret för att deras liv kanske kommer attgestalta sig litet annorlunda än de tänkt sig. Vi skallinte tala om de handikappade som har det kanskeallra sämst på arbetsmarknaden. Det är de ungahandikappade som vet och kommer att få veta attdet är svensk socialdemokrati som bristerdärvidlag.Det behövs en ny politik. Det behövs, som vimoderater kallar en ny politik Europavägenspolitik. Den innebär inte en passiv anpassning tilldet övriga utan en vilja att aktivt formaframtidens . Det är en politik som syftar tillatt lägga en stabil grund för lönsam produktion iSverige, som ger en signal om att det är bra attinvestera i , för svenska företag och även förutländska företag. Det behövs en politik förkompetensutveckling genom ett brautbildningssystem -- ungdomsskola och även fort-och vidareutbildning för äldre arbetskraft. Och detär en politik som gagnar arbetslivets förnyelse ochutveckling. Vi moderater är övertygade om attEuropavägens politik skapar förutsättningar förnya arbetstillfällen. Då utvecklas , och helaSverige får en chans att leva bättre.Detta oaktat, herr talman, behövs självfallet enarbetsmarknadspolitik, men enarbetsmarknadspolitik där styrkan i politikenkanske inte främst ligger i hur många miljarderkronor den innehåller och hur stora procentuellapåslag olika delposter innehåller jämfört medtidigare budgetpropositioner, etc.Jag skall ta upp ett par punkter som vi moderatermenar är utomordentligt centrala för en välfungerande arbetsmarknadspolitik.Den allvarliga situationen på arbetsmarknadenmotiverar frågan: Varför är socialdemokraterna såutomordentligt envisa i sitt nejsägande till att införaen allmän arbetslöshetsförsäkring? Moderatasamlingspartiet har vid ett flertal tillfällen tagit uppdenna fråga och sagt att det inte kan vara rimligt attnära en miljon människor står utanför dettagrundläggande skydd mot arbetslöshet. Min frågakanske låter cynisk, men jag undrar: Vemsintressen värnar socialdemokraterna, är det dearbetslösas eller är det de fackligaorganisationernas intressen somsocialdemokraterna vill tillmötesgå? Är det justrekryteringsargumentet inom fackföreningarna --är ni med i facket har ni också möjlighet att få enarbetslöshetsförsäkring och vara försäkrade motarbetslöshet -- som är det tyngst vägande skälet? Vifinner det fullständigt orimligt, inte minst i tidersom dessa då vi har så många människor som är påväg att ställas utanför arbetsmarknaden -- 4--5 %nämner LO självt i sina dystra prognoser -- att mankonsekvent säger nej till våra önskemål om ensådan arbetslöshetförsäkring? Jag skulle gärna viljahöra arbetsmarknadsministern utvecklaargumenten för varför hon anser att nära en miljonmänniskor skall ställas utanför dettatrygghetssystem.Vi moderater menar vidare att en väl fungerandearbetsmarknadspolitik måste innebära ökadtillgång på kompetens när det gäller att förmedlaarbete.