prot · GF0949 · 1991-12-19 00:00:00 — Men när det gäller momsfråganlyckades faktiskt spela in bollen påplanen och deltog i uppspelet.Det är klart att det finns kolleger i dennaregeringskonstellation som kanske inte har varit såbra på träning när det gäller momsfrågan, men devar ganska bra på matchen, och det är ändåmatchen som räknas. Och det var ändå dennuvarande regeringen som lade fram enproposition med förslag om en sänkning av skattenpå mat, turism och inrikes persontransporter. Detär en viktig poängseger. Vi har tidigare garderatmed kryss. efter matchen kan vi säga att det varen hemmaseger.Sedan vill jag till säga att jagtror att det är viktigt att tar intryckav den omdaning som sker litet här och var isamhället och ute i . Det är dags att läsa litetfärskare litteratur och program än dem som har byggt sin politiskaplattform på.Anf. 12 ():Fru talman! Som finansminister i den förraregeringen förutsåg redan förravåren en snar vändning uppåt i ekonomin. Vidsidan av vår gamle vän ''G-punkt'' Petersonfick vi ''Vändpunkt'' . Vi moderaterhävdade däremot att nedgången skulle bli djup ochlångvarig. Mot det socialdemokratiska receptet attbara invänta draghjälp från utlandet, ställde vikravet att den hemmagjorda krisen snabbt skulleangripas med strukturpolitiska åtgärder.Vem som har fått rätt i den ekonomiska analysen ärså uppenbart att vi inte behöver tvista om det här.Nyligen rapporterades att den totala produktioneni landet , det sista medsocialdemokratisk regering, var lägre än ettår tidigare. har sannerligen inte visatden praktiska förmåga att skapa tillväxt som skullekunna ge trovärdighet åt hans tillrättavisningar ochpekpinnar riktade mot regeringens politik.Det är bara att konstatera att väljarna var klokasom gav den borgerliga sidan chansen att omsättaprogrammet Ny start för i det första stegtillbaka mot balans i ekonomin som representerasav proposition 38 och andra regeringsförslag i höstpå bl.a. det skatteoch näringspolitiska området.Utskottets ordförande har redan argumenterat förmajoritetens uppfattning, och finansministernkommer senare att närmare redovisa regeringenssyn på det ekonomiska läget och de åtgärder som ärpåkallade. Jag skall därför i detta anförandekoncentrera mig på vissa frågeställningar,företrädesvis av finansiell natur, som enligt minmening förtjänar att närmare övervägas ianslutning till den kommandebudgetpropositionen, där nästa steg motekonomins tillfrisknande tas.Den socialdemokratiska oppositionens kritikframstår som mycket motsägelsefull. Å ena sidansägs regeringen strama åt efterfrågan alltförkraftigt. Å andra sidan uttalas oro förbudgetunderskottets ökning. Utan tvivel försämrasstatsfinanserna. Det är en ofrånkomlig konsekvensav nedgången i den ekonomiska aktiviteten, vilkenurholkar skatteunderlaget somutgiftsbehovet för arbetsmarknadspolitiska ochsociala åtaganden växer. Men den offentligaekonomin är inte så dålig som en blick enbart påbudgetsaldots utveckling ger intryck av. Och i dettasammanhang finner jag till min glädje att AllanLarsson och jag har samma uppfattning. Som hanpåpekade uppvägs försämringen av statensfinansiella sparande till en del av en förbättring hoskommunerna. Och socialförsäkringssektornuppvisar ett stadigt sparandeöverskott på över 40miljarder kronor.Ett föga uppmärksammat faktum, ej helleruppmärksammat av i hansanförande, är att det totala sparandet i landet hållerpå att förbättras. Enligt konjunkturinstitutetsnyligen avlämnade rapport för december, väntasunderskottet i bytesbalansen successivt minska från35 miljarder ned mot 20 miljarder 1993.Som andel av bruttonationalprodukten innebärdetta en nedgång till hälften. Bakom dennahälsosamma utveckling ligger en förstärkning avdet enskilda sparandet, som överträffarförsvagningen inom den offentliga sektorn.Finansieringen av ett budgetunderskott blirnaturligtvis lättare om den kan ske inom ramen förett inhemskt sparande. och ärexempel på starka ekonomier som kunnat klarabetydande budgetunderskott därför attde har haft ett stort enskilt sparande att fallatillbaka på.Som jag framhöll i går i debatten omlöntagarfondernas avveckling, är det från borgerligsynpunkt att föredra att sparandet sker i enskildregi. Målsättningen i den ideologiskt betingadestrid om sparandets fördelning som förestår bördärför vara att det över en konjunkturcykel råderbalans i de löpande offentliga finanserna, medanden sparandeökning som krävs för att återställa denyttre balansen och för att finansiera näringslivetsomvandling sker i den enskilda sektorn. Låginflation och sänkta skatter skapar det klimat somkrävs för att hushållssparandet skall fortsätta attutvecklas i positiv riktning.Socialdemokraterna har alltså svårt att bestämmapå vilken bog kritiken skall läggas. Omedelbartefter det att vi har fått påpekandet från AllanLarsson om att statsfinanserna trots allt är starka,ondgör han sig över det stora budgetunderskottet.Han menar att felet skulle vara att regeringensänker skatter men inte drar ned påutgiftssidan. Detta stämmer inte. Den tillväxt avbudgetunderskottet som har skett, och somredovisas i prognoser från ,beror i allt väsentligt på den lägre aktivitet iekonomin som jag sade urholkarinkomstunderlaget och medverkar till attutgifterna behöver stiga.De skattesänkningar som vi har lagt fram förslagom är ju redovisade som finansierade till den delsom de faller på detta år. Beträffande nästa årkommer besked om var någonstans besparingarnaskall sättas in att redovisas i den kommandebudgetpropositionen. Och vi får nog ge oss till tålstill , eftersom jag tror attfinansministern inte är beredd att gå in i detalj omdetta i dag.I detta sammanhang drar i sittanförande upp även en argumentation som harpågått , som gick igen i valrörelsen ochsom håller på att utvecklas till en mytoch som tydligen kallas för Tobissonlinjen. Denskulle gå ut på att jag yrkar på att man först skallsänka skatterna och skapa ett stort hål och därefterframtvinga utgiftsminskningar. Detta tycks gåtillbaka på en redovisning efter det att vi i vårashade avslutat förberedelserna för programmet Nystart för . Jag sade då att den viktigasteinsikten som vi nådde fram till, och det gälldefaktiskt oss moderater lika väl som andra deltagare,var att till skillnad mot tidigare -- då vi ofta satteoss ned och studerade utgiftssidan för att se vad vimöjligen kunde skrapa ihop i form av besparingarsom kunde användas till skattesänkningar -- måstevi i nuvarande läge med den konkurrens som rådermed öppna gränser, fria kapitalrörelser, friarörelser för arbetskraft, varor och tjänster osv.börja på skattesidan. Vi måste konstatera vad sombehöver göras för att vi skall kunna få nedskattetrycket i vårt land, så att vi inte kommer i ettdefinitivt underläge gentemot omvärlden.När vi har gjort det bestämmer det så att sägakravet på anpassning vad gäller utgifterna. Detfinns ingen tidsdimension i detta -- dvs. att manskulle göra det första först och det andra senare --,utan det här måste göras på samma gång. Det ärfråga om vad som anger utrymmet. Och det ärnumera, hävdar jag, behovet av att få nedskattetrycket till den nivå som gäller ihögskatteländerna åtminstone ute i sombestämmer vad vi måste kunna åstadkomma påutgiftssidan vad beträffar besparingar.Fru talman! Situationen vid de borgerligapartiernas återkomst till regeringsmaktenpåminner i väsentliga avseenden om läget förragången det begav sig, nämligen 1976. Men denekonomiska krisen kom den gången mest tilluttryck i tillverkningsindustrin. hör problemeni minst lika stor utsträckning hemma inom denfinansiella sektorn.De kreditförluster som sänker finansbolag ochskakar banker härrör till övervägande del frånfastighetsbranschen. Vad vi bevittnar är den aldrighelt smärtfria övergången från enhöginflationsekonomi till enlånginflationsekonomi. Där kalkylen tidigare gickut på att balansera ett negativt kassaflöde genom attrealisera inträffad värdestegring blir det ifortsättningen kravet på positiv avkastning som blirutslagsgivande. I detta sammanhang skaparnaturligtvis den höga realräntan betydandeproblem på samma sätt som den avhåller fråninvesteringar i industri och handel.Svårigheten att bedriva en aktiv konjunkturpolitikillustreras på ett övertydligt sätt av attfastighetsskatten på kommersiella lokaler ävennästa år skall vara förhöjd med en extraprocentenhet -- från 2,5 till . Beslutetfattades -- under moderat motstånd -- i syfte attmotverka den, som det hette, spekulativavärdestegringen på kontors- och affärsfastigheter.Det här är inte precis dagens problem! Skattenkommer i alla fall att ligga fast. sjunker ellerförsvinner hyresintäkterna, och fallissemangen ibranschen får en kontraktiv effekt inom hela denfinansiella sektorn. Oavsett i vilken taktfastighetsskatten kan sänkas borde denhär extra höjningen till återkallas avomsorg om utvecklingen, inte minst på denfinansiella sidan.Socialdemokraterna vill skylla det branta fallet ibyggnadsinvesteringarna på regeringens politik.Allan anförande var inget undantag påden punkten. Men det är svårt att se, och jag skullegärna vilja be om hjälp på denpunkten, varifrån efterfrågan på nya hus, nyabyggnader, skulle kunna komma. Det är redan gottom tomma industri- och kontorslokaler, och detöverskott på bostäder som redan börjat framträdakan förväntas växa snabbt.Grunden till denna utveckling -- detta omslag från,som subventionsvägen har drivits fram, en brist påbostäder då till ett överskott nu -- lades ju redan vidden stora skatteomläggningen, där boendetmedvetet gjordes avsevärt dyrare. I ett uttalandeförra sommaren, som betecknades somnärmast fosterlandsförrädiskt, påpekade jag att detvisserligen med lägre marginalskatter skulle lönasig bättre än tidigare att arbeta i men attkravet på totalfinansiering måste medföra att det åandra sidan skulle bli mycket dyrare att leva här.Därför kunde vi räkna med framväxten av ett nyttlivsmönster, där människor successivt ställde in sigpå att bo i ett hål i väggen och att cykla till jobbetmed ett smörgåspaket i fickan, medan detillbringade sin fritid och gjorde sina större inköputomlands.Vi har redan sett en rörelse i den här riktningen,och den kommer att förstärkas omlevnadskostnaderna i vårt land inte anpassas till vadsom gäller ute i . Med hänsyn till att vi intekan fortsätta att subventionera fram enöverkonsumtion av boende kommer mednödvändighet nyproduktionen av bostäder att avta.I det läget blir det förstås viktigt att underhålla detfastighetsbestånd som redan finns. Regeringen bördärför möjligt skapa klarhet om villkorenför ombyggnad av äldre bostäder. Likaledes är detmed hänsyn till läget på byggmarknaden angelägetatt den planerade upprustningen och utbyggnadenav infrastrukturen i form av olika slagskommunikationer kommer i gång på stor bredd.I detta sammanhang finns det anledning attkommentera socialdemokraternas nya syn påmöjligheterna för våra affärsverk inomkommunikationsområdet att möta de hårdnandekrav som marknaden och konkurrensen ställer. Ivåras beslöt på förslag av regeringen attge större frihet att fastställa sina egnataxor. I en motion, ärligt talat förstår jag inte riktigthur den har kunnat väckas, med anledning avregeringens ekonomisk-politiska proposition, villsocialdemokraterna nu återgå till den gamlaregleringslinjen. Det vore enligt min meningmycket anmärkningsvärt om inte detta försök attgöra prissättningen till föremål för politiska ingreppskulle avvisas av en kammare där socialisterna är iklar minoritet. Den tid borde för länge sedan varaförbi då vi politiker anser oss bättre skickade änföretagsledningar att sätta priser på varor ochtjänster.På en punkt har hela oppositionen -- frånvänsterpartiet över socialdemokraterna till NyDemokrati -- förenats om ett tillkännagivande tillregeringen, och det gäller förordet för en fortsattekonomisk satsning på ett statligt turistorgan. Vi påden borgerliga sidan vill avvakta regeringenskonkreta förslag i detta avseende. Men jag menaratt strävan här liksom på andra områden bör varaatt nedbringa statens utgifter och att göra detmöjligt för olika branscher att stå på egna ben.Fru talman! Den politik som kommer till uttryck iproposition 38 och som i allt väsentligt vunnitutskottets bifall innebär att strukturfrågornaprioriteras inom den ekonomiska politiken.Socialdemokraterna, som under sina sistaregeringsår orienterade sig i denna riktning,återfaller nu i motioner och reservationer i singamla svaghet för försök beträffande kortsiktigstabiliseringspolitik och fördelningspolitik. Det ärinte underligt att de på ett helt annat sätt än underregeringsåren får uppslutning från vänsterpartietssida. I detta läge krävs det att icke-socialistiska majoritet tar sitt ansvar för att Sverigeåterförs till ekonomisk balans och tillväxt. Jagtycker att det har funnits tecken på att så har varitfallet, även om det ibland varit litet ostadigt.Utvecklingen -- när finansieringen avskattesänkningarna föreföll hotade häri , vilket i sin tur bidrog till valutautflödeoch räntehöjning -- understryker betydelsen av attregeringens ekonomiska politik kan genomföras.Det är ju den rätta, och den enda, vägen ut ur denhemmagjorda kris som socialdemokraternashögskattepolitik, offentliga utgiftsexpansion ochregleringsiver försatt i.Med det anförda yrkar jag, fru talman, bifall tillhemställan i finansutskottets betänkande nr 10 medundantag av punkten 23, där jag yrkar bifall tillreservation 16.Anf. 13 () replik:Fru talman! Det är intressant att lyssna på de olikaföreträdarna för den borgerliga majoriteten.Per-Ola framstår alltmer som bogsprötetpå den borgerliga skutan, som visar riktningen meninte har något inflytande på kursen, medankaptenen själv, , styr och ställer.Jag vill egentligen börja med att gratulera LarsTobisson till hans enastående politiska framgångardenna höst. Om någon har gjort sig förtjänt av attbli utnämnd till årets svensk är det --inte eller och inte heller , utanjust . Han är den som lanserat denfilosofi som har gjort att budgetunderskottet nu harväxt med 19 miljarder . Det var hansom drog upp riktlinjerna för den propaganda somgjort att man i utlandet har fått det intrycket attregeringen vacklade om valutapolitiken och somgav upphov till valutaflykt och räntechock.Det är samme som, utan att ge sig ini slitet som statsråd, styr och ställer i politiken ochsom får centerpartister att gå med på sådant som dealdrig tidigare hade kunnat tänka sig att gå med på.Det är också som mer än någonannan symboliserar blockpolitiken,konfrontationen. Det är han som ger och tar iförhandlingarna med Ny Demokrati, med BengtWesterbergs goda minne. som åretssvensk är verkligen väl kvalificerad.Nu har tagit upp några frågor ochsäger att han får rätt i att utvecklingen blir sämre änvad många bedömde . Då vill jag fråga: Ärdet inte litet väl drastiskt att ställa sig på bromsarnaför byggande, för hushållen och för kommunerna,att dra åt svångremmen om tre fjärdedelar avekonomin, bara för att ni skall få rätt? Denåtstramningen behövs ju inte för att skapa utrymmeför exportindustrin att växa. Dethandlar om att ta vara på dem. Jag tycker att det ärväl långtgående, , att yvas över att nifår rätt genom att ni på det här sättet stramar åtekonomin vid alldeles fel tidpunkt.Det totala sparandet har jag faktiskt talat om i mittanförande, , genom att visa påbytesbalansen som förbättras. Vi har lagt nedmycket tid på att upplysa omdetta. Jag talade om detta när ni var ute och taladeom era svarta hål. Det var den propagandan somskapade osäkerhet i utlandet och ledde till ettvalutautflöde.Får jag be att tala om, så att vi kan fåsvar på de frågor som inte svaradepå, vad det är för skillnad mellan den politik somni genomför här och den som i ochDanmark har lett till en arbetslöshet på 8--10 %.Kan förklara det?Anf. 14 () replik:Fru talman! har under debattenondgjort sig över att han har ett helt kompani medmotståndare, och det skulle på något sätt varabelastande. Tvärtom tycker jag att han gör sitt bästaför att utnyttja de chanser det ger att utså splitmellan regeringspartiernas företrädare.Nu har han, med vad han möjligen hoppades inågra öron skulle låta som en komplimang, kallatmig för Årets svensk. Jag vill minnas att Rapport utnyttjade den beteckningen motslutet av året råkade den utmärkelsen tillfallapersoner som gickfullkomligt på öronen. el var en ochäven några som stod parti nära hadesådana olyckor för sig. Jag tar det för vad det var.Jag förstår vad hoppas att dennärmaste tiden skall bära i sitt sköte.Att påstå att den s.k. Tobissonlinjen skulle hakunnat avläsas redan i form av försämringar iekonomin och därmed utebliven vändpunkt, är väländå att ta i. Den statistik som vi nu fick, och somvisade att ekonomin krympte undertredje kvartalet jämfört med ,avsåg tiden fram till . Så länge sattfaktiskt den socialdemokratiska regeringen ochäven några ytterligare dagar. Den statistiken gårinte att tillskriva det som har skett sedan dess.Vidare skulle jag ha framkallat valutaoro ochräntehöjning. vet lika väl som jag attdet var mest externa faktorer som spelade in; denfinska devalveringen, rörelsen mot D-Marken, inteminst inför . Men det fanns inhemskabidrag till detta. Det var inget tvivel om att ettsådant var den osäkerhet som rådde beträffanderegeringens möjligheter att få majoritet för sinpolitik.Jag tar inte detta som ett underkännande. Det ärtvärtom ett överbetyg, i varje fall ett godkännandeav regeringens politik. Man menar att när den ärifrågasatt, när det förefaller som om den inte fårgenomslag i , då uppstår den här oron.Jag är som sagt glad över att vi har kunnat föra denfrågan i hamn, att socialdemokraternas försök attsabotera den genom att locka med sig NyDemokrati, så att det inte skulle bli möjligt attskjuta på barnbidragshöjningen, misslyckades. Jagtycker att vi har anledning att vara glada över att vihar fått en återställd ordning på valutasidan och atträntan är på väg nedåt igen. Men det kanske ärsvårt för att dela den uppfattningen.Som svar på frågan vill jag säga att vi strävar efteratt få en låg inflation, som exempelvis i Danmark.Vi skall göra det genom att på arbetsmarknadssidanhålla fast vid arbetslinjen, någonting som AllanLarsson en gång var en god exponent för. Dettycker jag att vi har all anledning att hedra honomför.Anf. 15 () replik:Fru talman! Jag måste säga att jag är förvånad överLars . Han beskriver ett våldsamtvalutautflöde, en räntechock, som ett överbetyg förregeringen. Hur ofta tänker den här regeringenförsätta landet i den situationen att omvärlden skallutdela sådana överbetyg?Jag blir mörkrädd, , när jag hörnågonting sådant. Ge inte omvärlden intrycket attdet är detta ni är ute efter, och försök inte ge intryckav att det var barnbidragshöjningen som orsakadedetta. Kom ihåg att förslaget om höjning avbarnbidraget lade jag fram här i den 10januari !Sedan sjönk räntorna, valutareserven förstärktes,räntemarginalen gentemot omvärlden minskade till0,. Då låg förslaget om barnbidragshöjning häri och beslutade om den. Hurkan barnbidragshöjningen förorsakavalutautflöden? Det måste ge oss enupplysning om. Den socialdemokratiskaregeringen var inte upphov till något sådant undersin tid, utan det var efter regeringsskiftet som dettauppstod.Visst blir tillväxten långsammare och åretdärpå. Det har visat. Det ärdärför som jag tycker att det är så anmärkningsvärtatt är så lycklig över att han genomde här åtgärderna får rätt i sin dystra prognos.Hur skall alla småföretag som arbetar påhemmamarknaden kunna få avsättning för sinavaror och tjänster när ni stramar åt efterfrågan förtre fjärdedelar av ekonomin? Det är just desmåföretag som ni har talat så mycket om att nivärnar som ni driver till mycket svåra situationer.Det är sanningen om er politik.Får jag avslutningsvis säga att när man har hört LarsTobissons tal om hål i väggen och sedan hört AnneWibbles uttalande om hur hon med välbehag skallstå emot för vanligt folk, förstår man sambandetmellan dessa uttalanden.Anf. 16 () replik:Fru talman! Det är riktigt att barnbidragshöjningenföreslogs och beslöts . Den var då finansieradmed höga skatter, någonting som utmärkersocialdemokratisk politik. När vi trädde till och sågatt åtgärder oundgängligen måste sättas in påskatteområdet för att förhindra ett pågåendeutflöde av bl.a. investeringskapital, skulle definansieras. Eftersom detta sker redan underinnevarande budgetår säger vi att vi får tanågonting som går att göra med snabb verkan. Deflesta utgiftsminskningar på det offentliga områdetär av den karaktären att de kan krävaförberedelser. Men här var det fråga om enförändring som ännu inte hade trätt i kraft och sommycket enkelt kunde tas tillbaka. Så skedde medbarnbidragshöjningen.Men detta ville naturligtvis intesocialdemokraterna vara med om. Det var då dengungning kom till stånd beträffande regeringensmöjligheter att i finna majoritet för sinpolitik som var en bidragande orsak, jag tror att detvar ett mindre bidrag, men ändå en bidragandeorsak till det valutautflöde som föranledde enräntehöjning. Jag säger återigen att det var bra attdet orosmomentet avvärjdes. Jag utgår ifrån attnågra liknande händelser inte inträffar närmönstret nu har stabiliserats och vi förstår vilkaproblem som kan uppstå om man är oförsiktig pådet här området. Jag har inga förhoppningar om attsocialdemokraterna skall ta sitt ansvar i detavseendet. Men jag är glad över att man har gjortdet på annat håll.Sedan kommer motsättningen tillbaka igen. Iblandär vi oförsiktiga och ökar budgetunderskottet.Ibland stramar vi åt något alldeles fruktansvärt, såatt det leder till en minskad ekonomisk verksamheti landet. Socialdemokraterna pläderar för nyautgifter på än det ena än det andra området i dengamla aktiva konjunkturpolitikens tecken.Nu har inte någon ytterligare tid förreplik, men jag påminner ändå om frågan som jagställde i mitt anförande och som jag tycker att manfrån socialdemokratiskt håll är skyldig att svara på.Vad för slags hus vill ni att vi skall bygga i den härsituationen, när det är ett klart överskott påkontorsoch industrilokaler? De står tomma litetvarstans. Antalet tomma bostäder växer, och det ärnaturligtvis med nuvarande realräntor mycket dyrtatt över hvud taget uppföra nya fastigheter.Det går inte att lösa problemet annat än med nyasubventioner. Därmed är socialdemokraternatillbaka på en gammal omöjlig väg, som skiljer utSverige, som får vår ekonomiska utveckling attavstanna och förbytas i en nedgång, vilket ju blirresultatet av ert traskande efter den tredje vägen.Jag tycker alltså inte att det är någonting att ståefter. Vi för nu i en svår ekonomisk situation enpolitik som lägger grunden för en marsch ut ur dehemmagjorda problem som den förrasocialdemokratiska regeringen har försatt oss i.Talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik.Anf. 17 ():Fru talman! Vi verkar vara påfallande eniga om attSverige har svåra ekonomiska problem att brottasmed. Vad som skiljer oss i fyrklöverregeringen frånsocialdemokraterna är att vi regeringspartiertillsammans med en nästan enig ekonomkår inseratt det förutom konjunkturproblem finnsstrukturella problem, inhemska problem, i svenskekonomi. Dessa måste åtgärdas parallellt med deakuta ekonomiska problemen. Det är detta som görsituationen i så bekymmersam. Omsocialdemokraterna hade reformerat den offentligasektorn , och inte bara talat om det,hade överhettningen minskatoch dagens arbetslöshet varit lägre. Om AllanLarsson som finansminister hade angripit destrukturella problemen mer handfast, hade vi i dagsluppit en del av de problem vi nu diskuterar.Jag förstår inte hur har mage att sägahär att vi i fyrklöverregeringen skapar arbetslöshet.Det verkar som om tycker att devarsel som företagen lade och som utlösesi arbetslöshet, innan fattar beslut om dennya regeringens ekonomiska politik, är den nyaregeringens fel. Det är märkligt.