prot · GE0992 · 1991-04-11 00:00:00 — Det är faktiskt envecka sedan vidden av denna katastrof stod klar.Regeringen har inte lyckats komma fram tillnågra åtgärder. Jag tycker att vi behöver få enförklaring till varför det tog så innan densvenska regeringen började handla. Det är minförsta fråga.Andra regeringar har visat betydligt störrehandlingskraft och har kunnat få i gång omfattandehjälpinsatser. Varför har inte kunnat göranågonting?Nästa fråga som man naturligtvis också ställer sigär: Varför har man inte utnyttjat det fältsjukhussom vi hade i området? Det verkar vara oerhörtopraktiskt att försena svenska hjälpinsatser genomatt ta hem detta sjukhus till och sen dra igång en apparat för att skicka nyauppvärmningsbara tält och kanske också medicinskpersonal. Att hänvisa till att fältsjukhuset varspecialiserat på krigskirurgi är i det här lägetnärmast nonsens. Om det finns utrustning isjukhuset som man inte behöver kan man ta hemden. Om det finns personal som inte kan göra eninsats i den nya situationen kan de också bytas ut.Huvuddelen av anläggningen och större delen avpersonalen hade mycket väl kunnat utnyttjas. Vivet att många gärna hade velat delta. Vad ärförklaringen till denna hantering?Det vore bra att få höra hur beredskapen är förytterligare insatser om det visar sig nödvändigt.Statsrådet antydde en del redan i sitt inlägg. Dettaär en katastrof av sådana dimensioner att vi inte vethur stort hjälpbehovet kommer att bli.Inom utrikesutskott finns det enberedskap att hjälpa till med finansieringen avytterligare katastrofinsatser om sådana behövs.Situationen ställer också krav på ett långsiktigttänkande och en långsiktig strategi. Även om detinte riktigt är biståndsministerns ansvarsområde villjag gärna fråga: Finns det en diskussion i regeringenom hur kan bidra till att finna en merlångsiktig lösning för kurdernas situation?Anf. 31 ():Fru talman! Jag vill också tacka biståndsministernför informationen.Jag välkomnar initiativet till ytterligare medel tillde hårt drabbade flyktingarna i den här regionen.Vi kan i massmedia läsa om ohyggliga tragediersom drabbar främst den kurdiska befolkningen. står det t.ex. om 3 800övergivna och raserade byar och om ett helt folk påflykt.Det är en angelägen sak att hjälpa dessa människor.Men hur vet vi att hjälpen kommer fram med tankepå de geografiska svårigheter som finns i områdetmed bergstrakter osv., och med svårigheter förlastbilar att komma fram på vägar? Hur avser mansäkerställa att hjälpen verkligen kommer fram?Anf. 32 ():Fru talman! Jag vill också tacka biståndsministernför att hon informerar om det viktigabeslut som har fattats om att nu äntligen satsa påkatastrofhjälp till de miljontals kurdiska flyktingarsom försmäktar i bergen och i gränstrakterna tillIrak och Turkiet.Det är en katastrof som kanske är den allra största ikurdernas historia. Den är ofattbar för oss som intesjälva har upplevt liknande saker. Det har varitväldigt osäkert under , precis som PärGranstedt påpekade, vad regeringen hade förplaner på ingripanden när det gäller bådehumanitära och politiska insatser. Det dröjde fleradagar innan man slutligen kom sig för att göra ettpolitiskt fördömande. Det dröjde ytterligare någradagar innan man fattade beslut om en humanitärhjälpinsats, och då hade redan många hunnitförsmäkta.Jag skulle vilja instämma i frågan om hur det komsig att det tog så . Jag vill också fråga,eftersom det är slut på pengarna förkatastrofanslagen, om biståndsministern är bereddatt föreslå att ytterligare några hundramiljoner tillförs katastrofanslagen för att användasinte bara för de irakiska kurderna utan också tillsvältkatastrofen i . Där har folkpartietliberalerna tagit ett initiativ i utskottet ochföreslagit att 300 milj.kr. Jag vill också frågabiståndsministern om regeringen är beredd attföreslå att vi tar emot ett antal av de mestbehövande irakiska kurderna, kanske både för atthjälpa några som har extra stort behov och för attsymboliskt visa att vi är beredda att ta åtminstoneen del av bördan när det gäller de många irakiskaflyktingarna. Det torde dessutom finnas ett stortgehör i för en höjning av flyktingkvoten isamband med ett sådant åtagande.Till sist vill jag även fråga om regeringen planeraratt vidta några politiska åtgärder, att ta initiativ i FNeller i andra fora för att föra upp den kurdiskafrågan på den politiska dagordningen, antingen iform av en säkerhetskonferens för Mellanösterneller i någon annan lämplig form för att kunna finnaen varaktig och stabil lösning på frågan om detkurdiska folkets mänskliga rättigheter.Anf. 33 ():Fru talman! Jag delar statsrådets mening i hennesbeskrivning av den fruktansvärda situation som detkurdiska folket och de kurdiska flyktingarna igränstrakterna, inne i och i nu befinnersig i. Det är tungt att följa nyhetsmediasrapportering och se hur kvinnor, barn och mänutsätts för en icke människovärdig förnedring.Jag skulle vilja ställa några frågor till statsrådet.Statsrådet säger att det inte fanns behov av ettfältsjukhus med krigskirurgisk kompetens, men detmåste väl ha framgått av den information vi får attdet finns behov av annan sjukvårdskompetens.Finns det i så fall beredskap för att skicka nedsådant bistånd från . Det är litet krystat attsäga att det inte behövs krigskirurgisk kompetensoch därför togs fältsjukhuset hem. Alla vet ju attkrigskirurgi till viss marginell del är skild från övrigkirurgi och annan sjukvård, men som bas ligger enallmän medicinsk och allmän kirurgisk kompetens.Det är den ena frågan.Den andra frågan är om regeringen är beredd attinrätta en särskild flyktingkvot för dem som alldelesspeciellt skulle behöva ta sig ur den situation de nubefinner sig i. Det fanns ju tidigare en beredskapfrån svensk sida att eventuellt ta emothundratusentals flyktingar från de baltiska staternaeller från . Det är den andra frågan.Den tredje frågan är på vilket sätt regeringenkommer att ta initiativ för att föra upp den kurdiskafrågan högt på den internationella agendan för attsöka en långsiktig och grundlig politisk lösning fördessa förtryckta folk.Anf. 34 ():Fru talman! Jag vill bara säga att vi i miljöpartietockså är mycket glada över att regeringen hartagit det här beslutet och att vi har fått den härinformationen från biståndsministern. Vi är ändåmycket otåliga och litet bedrövade över att Sverigeoch hela världssamfundet ändå verkar ha blivittagna på sängen av det som hände med kurderna iIrak. Det var ganska lätt att kunna förutse att detskulle bli på det här sättet. En sådan krigsherre ochen sådan tyrann som nöjer sig intemed att förlora, han vill också ha hämnd.Miljöpartiet har tidigare i utrikesutskottet yrkat påytterligare medel till katastrofbiståndet. Det verkartyvärr som om detta är omättligt. Vi vet ju attungefär 40 000 barn dör varenda dag, inte bara iMellanöstern utan i hela världen. Inte minst iAfrika som har oerhörda katastrofer ochhungersnöder framför sig. Vi har naturligtvis i dagstött det utskottsinitiativ som har tillfört ytterligare300 milj.kr. till katastrofbiståndet, men det räckerinte. Därför skulle jag vilja fråga statsrådet om demer långsiktiga planerna på hur ytterligareskall hjälpa till, inte bara den akuta hjälpen förkurderna utan även en mer långsiktig hjälp. Finnsdet någon plan på hur hjälpen skall se ut och hurmycket pengar som vi ytterligare kan anslå. Ävenom de här 420 miljonerna är en bra bit på väg är detinte alls tillräckligt.Tänker ta initiativ till enMellanösternkonferens för att nå en mer långsiktiglösning på hela Mellanösternproblemet. Detta harvi krävt redan på ett tidigt stadium. Problemet medkurderna är bara ett av de stora svåra problem somvi måste lösa. Om inte kurdfrågan blir löst kommervi aldrig att få fred i Mellanöstern.Frågorna var alltså om det är mer akut hjälp attvänta, mer långsiktig hjälp och om tänkerta initiativ till en stor Mellanösternkonferens.Anf. 35 Statsrådet ():Fru talman! Det är bra att man i den svenskariksdagen kan se en stor samstämmighet om att vibör stödja de utsatta grupperna, kurder och andra,som lider av den här konflikten och i dessförlängning av att bli bortjagade från de områdendär de har bott.Sedan är då frågan hur snabbt man kan ge dettastöd. Det har gått sedan förra torsdagendå de första tecknen på detta kom och då vi fickklart för oss vad som höll på att ske. Den torsdagenhade jag FNs flyktingkommissarie här på sitt förstabesök, och vi talade igenom situationen. Jagförsäkrade henne om att den appell som de skullekomma med skulle vi ställa upp på.Vi har inte väntat, utan vid det första tillfället somvi hade och vid den första förfrågan vi fick sade vi:Ja, vi ställer upp. Men vi måste veta vad somfaktiskt kan komma fram. Så snart vi hade denformella appellen och visste vad det var vi sade jatill gav vi även besked, och det gav jag i måndagsäven om vi formellt inte förrän har kunnatfatta beslut om det. Jag har inte heller kunnatredovisa det för förrän i dag.Internationella Röda korset och Ligan är på plats.Det är precis samma sak där, vi har haft kontaktmed dem och givit dem de besked debehöver ha. Mina medarbetare har arbetat helahelgen för att klara det här. Då tycker jag att det ärlitet grand förmätet av ledamöter att ståoch säga ''äntligen''. Det är inte äntligen, det ärfaktiskt som det ges besked, men sådanabesked där vi kan vara förvissade om att det viställer upp med av svenska skattebetalares medel,det kommer också fram. Om man bara vill se attsvenska plan lyfter från svenska flygplatser ochdärmed tror att man har hjälpt människor, då harman en litet grand för närsynt syn på det här. Vimåste förvissa oss om att det finns en apparat iTurkiet, i och i för att det skall kommafram. Jag känner mig också frustrerad över att vidärmed inte bara kan göra vad vi vill, utan att vimåste vänta in den här samordningen.Det har varit så många katastrofer under senare tidatt vi faktiskt har lärt oss en del om att mycketförfelar sin verkan om man inte har samordning påplatsen. Detta var egentligen svar till passar in oss i FN-samordningen och i Rödakorsets samordning huvudsakligen. Därmed kan visäga att det finns en chans för att våra saker skallkomma fram och det är det viktigaste för mig.Sverige kan inte ensamt klara detta, utan här måstehela världssamfundet ställa upp, och jag hoppas attså skall ske. Men jag vill betona att vi med de härinsatserna tar på oss mycket mer -- när man så attsäga delar upp katastrofinsatserna per land -- änvad som egentligen är vår andel. Det gör vi mycketmedvetet, för vi tycker att vi måste göra särskildainsatser här.Så till frågan om fältsjukhuset. Det är klart att detkan tyckas konstigt att skicka hem någonting somfinns i regionen, men frågan är då återigen: Vad ärdet som behövs? Vi har ställt frågan till dem somfinns på plats: Har ni någon nytta av fältsjukhuset?De har då sagt att det är andra saker som behövs.Det är en mycket mer primär hälsovård det handlarom nu än den ganska förfinade verksamhet som kanbedrivas i det fältsjukhus som vi skickade tillPersiska viken.Det behövs andra typer av utrustning, och det fårman också från , t.ex. genom Röda korset,som vi har stött. Genom den organisationenkommer det att bedrivas en hel del medicinskverksamhet, plus att ,ochflyktingkommissariatet har gjort upp om hur deskall hantera hälsovårdsfrågorna. Då får vi finnaoss i, även om vi har någonting som verkar bra settmed svenska ögon, att det inte riktigt passar in isammanhanget.Det här kostar mycket resurser. Det innebär att vinu får lov att omfördela och verkligen dammsugaalla anslag. Det går att få fram de medel sombehövs, och det är inte fullständigt slut i och meddetta, utan vi kan få fram ytterligare resurser. Detär därför jag säger att vi har en beredskap att geytterligare stöd, om svenska organisationerkommer senare och ber om det.Så till de mer politiska frågorna. Jag vill erinra omatt vi redan har många kurdiska flyktingar i ,så det är inte alls någon ny situation för oss. MariaLeissner vet att vi diskuterar nu hur vi skall ha detmed flyktingkvoten, men det är en fråga som vi fårkomma tillbaka till. Jag är inte beredd attsvara på frågan om en speciell kvot för kurder utanerinrar om att kurder har varit en stor grupp ochkommer att så förbli, antar jag, bland de flyktingarsom vi tar emot.Jag har svarat på frågor som har med dethumanitära stödet att göra. Den kurdiska fråganhar stora politiska dimensioner, och det ärsjälvklart att denna fråga nu måste upp myckethögre på den internationella politiskadagordningen än vad den någonsin varit. Där kanman verkligen använda ordet ''äntligen'', för jagtror att vi alla känner oss litet illa till modsöver att man inte har tvingat upp den frågan på deninternationella politiska dagordningen tidigare.Men är det hög tid, och alla möjligheter måsteutnyttjas att lösa denna fråga, tillsammans med deandra frågor som har att göra med bestående fred iMellanöstern. Det är otroligt väsentligt, ochSverige kommer att vara aktivt i det arbetet.Anf. 36 ():Fru talman! Statsrådet tycker att detär förmätet av svenska riksdagsledamöter att visaotålighet i den här situationen. Jag måste säga att jumer hör jag hör av försöken att förklara varför dethar tagit för att ingripa i dennakatastrof, desto svårare har jag att förstå det.Visst är det viktigt att man ser till att hjälpenkommer fram så effektivt som möjligt, men att manskall behöva hålla för att försäkra sigom att ingenting går till spillo, medan folk befinnersig i de turkiska bergen utan mat och utan kläder,medan det dör barn i mängder , det kanjag inte förstå.Visst måste man bygga upp ett effektivt bistånd,men en av de första förutsättningarna förkatastrofinsatser är ju att de sker snabbt. Då fårman kanske acceptera att biståndet blir litet mindreeffektivt i början och se till att man hittareffektivare former vartefter. Att man är såomsorgsfull att hitta de effektivaste formerna inte gör någonting på , har jagväldigt svårt att förstå.Resonemanget när det gäller fältsjukhuset är inteheller särskilt övertygande. Som jag sade tidigare,kan det ju hända att en del av sjukhusets utrustninginte var den mest ändamålsenliga, men den bordeman ha kunnat byta ut. Det fanns ändå tält, detfanns grundläggande operationsutrustning, detfanns grundläggande tillgång på mediciner ochsådana saker, och det fanns personal medmedicinsk kompetens. Även om en del kanske varöverkvalificerade, hade de ändå kunnat görabetydande insatser.Så jag tycker fortfarande att de stora frågetecknenkvarstår: Varför tog det så ? Varförutnyttjade man inte de resurser som faktiskt fanns inärheten?Den sista fråga jag skulle vilja ställa är: Kommerregeringen att göra någon utvärdering av sin egenhantering av den här katastrofen, för att finnaformer för framtiden, så att det svenska ingripandetkan bli snabbare och vi fortare kan vara på plats närsaker och ting händer? Folk kan inte vänta en veckanär de befinner sig i en akut katastrofsituation.Anf. 37 FÖRSTE VICE TALMANNEN:Jag vill erinra om att talarna i denna omgång fårordet för korta kompletterande frågor. Jag vädjartill ledamöterna att i andra inlägget begränsa sigjust till att ställa korta kompletterande frågor.Anf. 38 ():Fru talman! Det var stor oro i de kurdiskagrupperna under den gångna helgen över denuteblivna reaktionen från regeringens sida. Orongällde både det politiska stödet och de eventuellakatastrofinsatser som man hoppades att regeringenskulle göra. Det var t.ex. ingen representant förregeringen vid sorgetåget , och det skarpafördömandet kom först efter attkatastrofen stod klar för oss.Det är bråttom vid katastrofer, inte bara att görapolitiska uttalanden utan också att börja medhjälpsändningar. Just i det här fallet vet vi attvarenda dag och varenda natt har människor döttpå grund av att de inte har haft vatten eller mat.Kanhända borde vi fundera över både ochockså världssamfundets katastrofberedskap, omdet skall behöva ta innanhjälpsändningar kommer i gång på ett effektivt sätt.Det är oacceptabelt att låta människor dö i onödandärför att världssamfundet inte klarar av att arbetasnabbare än så här. Jag vill gärna fråga om inte det som hänt kan föranledanågon åtgärd från sida, både för oss självaoch också för världssamfundets räkning.Vad beträffar resurserna till katastrofanslagethoppas jag att regeringen är beredd att ta till varadet erbjudande som har lagt fram om attskjuta till ett antal extra tilldet anslaget. Men det klarnar kanske så småningomvilken regeringens inställning blir där.Till sist vill jag säga när det gäller kvoten för dekurdiska flyktingarna att det jag menade var inte attvi, som vi alltid gör, skall behandla ansökningarfrån de spontanflyktingar som kommer hit, utan attvi skall visa oss beredda från sida att taemot ett antal irakiska kurder via vår flyktingkvot.Vare sig flyktingkvoten kan komma att höjas ellerinte, skulle det vara välkommet med ett uttalandefrån biståndsministern, att faktiskt är berettatt via flyktingkvoten ta emot ett antal av de mestbehövande irakiska kurderna.Anf. 39 Statsrådet ():Fru talman! Jag tycker att det är litet onödigt attmissförstå så mycket som gör. Dethandlar inte om att vi har väntat med att besluta,när vi hade kunnat besluta tidigare.Varje dag har personal från Röda korset, från FNsflyktingkommissariat, från osv. arbetatmed svenska pengar i det område vi nu talar om.Det är pengar som vi har lagt i de reguljärabidragen till dessa organisationer. ärfaktiskt en av deras största bidragsgivare, och dethar gjort det möjligt för dem att ha en beredskapför att göra insatser.Dessutom har jag givit besked under hand om att viställer upp på de önskemål som de härorganisationerna har om ytterligare medel, när deber oss om de pengarna. Jag kan inte kasta på dempengar innan de ber om dem. Vi måste ändå vetalitet grand vad svenska pengar skall nyttjas till.Vi har inte försuttit en enda timme när det gällt attge besked. FN-planen med den stora appellen komtill oss , och vi har suttit iregeringssammanträde och kunnat fatta beslutsamma förmiddag. Jag tycker därför att det är litetförmätet att tala om att det tar så . Även omman kan tro så, är det inte först när det lyfter ettplan med svenska saker som är med.Genom vår bredd i insatserna och genom våraunderhandsbesked arbetas det medsvenska insatser, svenska pengar. Det tycker jagfaktiskt att vi skall vara litet stolta över.Jag gör inte anspråk på att vara expert påfältsjukhus och kunna bedöma det, men jag litar påvad folk som finns på plats säger -- FNs och Rödakorsets personal. De gör den här bedömningen. Vihar dessutom frågat personer på ansvarig nivå iberedskapsstyrkan vad de tror om detta. Även desäger att det här inte är den lämpligaste insatsen idetta sammanhang. Det finns inget underlag förindignationen.Man kan alltid säga att allt skall gå fortare ochfortare. , jag var tjänsteförrättandeutrikesminister . Jag gjorde då ett mycketskarpt uttalande. Det gällde ett fördömande av hurIrak behandlar den här frågan. Jag gjorde ocksåklart att skall stödja initiativ isäkerhetsrådet, där det blev ettbeslut som är unikt i sitt slag där man tog uppkurdfrågan på ett helt nytt sätt. Vi är aktiva helatiden om man vill se och höra detta. Vill man intedet, hjälper det inte vad vi säger.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Anslag till kronofogdemyndigheterna,m.m.Föredrogslagutskottets betänkande1990/91:LU18 Anslag tillkronofogdemyndigheterna, m.m. (prop.1990/91:100 delvis).Anf. 40 ():Fru talman! Alla vet att det kan vara riktigtlönande att flytta från en kommun med högkommunalskatt till en med lägre. Skillnadernamellan en högskatte- och en lågskattekommun ärstora. Det är fråga om ojämnheter som äruppmärksammade och väl kända. Det finnsemellertid andra skillnader som är minst likaallvarliga, där ekonomin också är inblandad, mensom inte har rönt särskilt mycket uppmärksamhet.Dessa frågor kan dessutom vara mycket allvarligaur rättssynpunkt.Fru talman! Det är faktiskt betydligt mer lönandeatt vara skattesmitare och skattskriven i Stockholmän ute på landsorten eller i ett mindre län. Hur kandet komma sig? Vi lever väl i ett land med sammalagar över hela landet, eller gör vi inte det? Jo, detstämmer i teorin, men praktiken är heltannorlunda. På grund av alltför storarbetsbelastning hinner intekronofogdemyndigheterna -- framför allt iStockholm men också i -- med att göradet arbete som krävs för att driva in fordringar ochskulder i den omfattning som man kan göra i andralän. Ärendebalanserna är mycket stora.Det här får naturligtvis allvarliga konsekvenser.Likheten inför lagen är satt ur spel. Som jag sade''lönar'' det sig förvånansvärt bra att varaskattesmitare i storstäderna. Får intekronofogdemyndigheten de medel den behöver föratt kunna utföra ett fullgott arbete, sättsnaturligtvis till slut betalningsmoralen i samhället ifara. Utan tillräckliga resurser för utbyggnad avverksamheten finns det inte heller något utrymmeför förebyggande verksamhet, dvs. information ochrådgivning till medborgarna, för att så få sommöjligt skall bli gäldenärer. Borgenärernasförväntningar på kronofogdemyndigheten löperallvarlig risk att urholkas. Privata inkassobyråermed tvivelaktiga arbetsmetoder florerar.Detta gäller således särskiltkronofogdemyndigheten i . Här liggerärendena som sagt på hög -- i stora högar.Personalen räcker inte till för vare sigskatteindrivning eller enskilda mål. Slumpen avgörom en gäldenär inom rimlig tid kommer att krävaspå sin skuld eller om ärendet helt enkelt kommeratt förbli liggande utan åtgärd.Kronofogdemyndigheten som sådan i hela landethar genomgått en ganska genomgripandeomorganisation. På flera håll i landet har detresulterat i effektivare arbete och bättre balanser.Men det går naturligtvis inte att viaorganisationsförändringar trolla med knäna. Det ärtill syvende og sidst personal som skall arbeta medärendena. Om det fattas personal blir ärendenaliggande. Antalet nya konkurser eller personermed skatteskulder minskar inte bara därför attkronofogden måste spara pengar. Situationen iStockholm är helt oacceptabel, men även iGöteborg behövs resursförstärkning.Ytterligare en anledning till att det behövs enresursförstärkning är att kronofogden ävenskall ha hand om den summariska processen som nuligger på tingsrätten. Hur ser det ut på tingsrätternai dag när det gäller att behandla dessa ärenden? IStockholm är ärendebalansen sju månader.Kronofogdemyndigheten kommer att fåresursförstärkning för att kunna överta densummariska processen, men det står redan nu klartatt övertagandet i själva verket kommer att blibetydligt dyrare än vad som uppgavs när riksdagenskulle fatta beslut . Måste man ta resurserfrån den nu redan mycket hårt ansträngdaverksamheten för den nya summariska processenblir resultatet att t.ex. skattesmitarna i Stockholmfår än mer gyllene tider. Chansen att deras obetaldaskatter skall kunna drivas in blir minimal!I genomsnitt tar varje anställd inomkronofogdemyndigheten in ungefär 1,5 milj.kr. perår på sin verksamhet. De drar således in dessapengar till statskassan. Det torde vara få människoreller verksamheter som är så lönande, ens inom detprivata näringslivet. Detta kan uttryckas tydligare:Varje satsad miljon på kronofogdemyndigheten iStockholm ger i runda tal 5 milj.kr. tillbaka, varavden största delen tillfaller statskassan. Det är enmycket lönande verksamhet.Som jag har berört tidigare finns även en annanaspekt än den rent ekonomiska. Det är naturligtvisinte bra om det är slumpen som avgör om en skuldkommer att drivas in eller ej. Det urholkar detallmänna rättsmedvetandet. Det är verkligenallvarligt om en myndighets utövande drabbar folkolika och inte upplevs som rättvist.Tyvärr har regeringen i budgetpropositionen intesett det här förhållandet och beaktat vadkronofogdemyndigheten skulle ta in om den skullefå mera resurser. Här har man i stället låtitsnålheten bedra visheten. Frågan är om ocksåriksdagen skall låta sig bedras på samma sätt.Vänsterpartiet motionerade omresursförstärkning till den här verksamheten.Sedan dess har vi i lagutskottet gjort flerastudiebesök hos olika fogdar, bl.a. i ochsenast i .