prot · GF0945 · 1991-12-13 00:00:00 — Det har gjortsgällande att kretsar i andra länder ger sådant stöd.När det gäller den svenska Sydafrikapolitiken villjag erinra om att målet för denna är att medverkatill ett avskaffande av apartheid och till införandeav ett demokratiskt samhällssystem i . I1989 års FN-deklaration om apartheid och dessdestruktiva konsekvenser för södra vikten av att omvärlden inte lättar påexisterande åtgärder förrän det föreligger klarabelägg för djupgående och oåterkalleligaförändringar i . De nordiskautrikesministrarna har enats om att det ärutvecklingen i som är avgörande förbeslut om upphävande av sanktionerna. FN-deklarationen och det nordiska ställningstagandethar legat till grund för den svenska regeringensbeslut at företa vissa uppmjukningar iSydafrikapolitiken, främst i fråga omvisumreglerna och besöksutbytet. Det är vårförhoppning att utvecklingen i snart skallgöra det möjligt för oss att uphäva de ekonomiskasanktionerna mot Sydafrika.Jag vill understryka vikten av att omvärlden inte nuså att säga flyttar målstolparna gentemot Sydafrika.Den utveckling som skett harvarit dramatisk. Den har förvisso mörka drag. Detbrutala våldet i landet är både djupt tragiskt ochoroande. Men i sina huvuddrag är utvecklingenändå löftesrik. Detta intryck har förstärkts av delsdet fredsavtal som bl.a. regeringen, ANC ochInkatha undertecknade , dels detförberedande möte inför konferensen om ettdemokratiskt , som hölls iJohannesburg. Konferensens första plenarsessionavses äga rum den 20--. Det är ingenproblemfri tid som förestår i . Men desamtal om en ny författning för landet som vi sålänge hoppats på tycks nu äntligen komma i gång.Jag vill i sammanhanget också påminna om denväsentliga förbättring som inträtt i relationernamellan och dess grannar. Jag har svårt atttro att denna utveckling skulle ha kommit till ståndom grannländerna vore övertygade om attSydafarikas regering fortfarande bedriver aktivdestabiliseringspolitik gentemot ett av dem.Regeringens Sydafrikapolitik ligger således fast.Det är utvecklingen inne i som äravgörande för beslut om upphävande av vårasanktioner mot . Det är min förhoppningatt den delegation som regeringen gett i uppdrag attbesöka för att skaffa ett fördjupatunderlag för beslut om Sydafrikapolitiken skallkomma åter med en rapport som gör det möjligt föross att upphäva sanktionerna mot Sydafrika.Anf. 11 ():Fru talman! Jag ber att få tacka utrikesministern försvaret på min interpellation. Jag noterar att vi sermed samma allvar på situationen i Moçambique.Den mycket långvariga terrorverksamhet, till stordel inspirerad från , som har bedrivits iMoçambique har varit oerhört destruktiv för dettaland och mer eller mindre omöjliggjort all positivekonomisk och även politisk utveckling. som vi nu ser rullas upp iMoçambique, vilken även drabbar relationernamellan och , är ett exempelpå konsekvenserna av att destruktiva krafter harfått verka så länge i det landet. Detta är däremotnaturligtvis inte på något sätt någon ursäkt för demänniskor i som plundrar sitt egetland genom att försnilla biståndsmedel, om nudetta visar sig vara verklighet.Man kan förmodligen inte längre hävda att densydafrikanska regeringen aktivt stöder Renamo.Det är i varje fall svårt att få belägg för någontingsådant, precis som utrikesministern påpekade.Däremot är det helt klart att tillkomsten ochuppbyggnaden av Renamo till stor del var en del avden sydafrikanska destabiliseringsverksamhetengentemot grannstaterna. Dennadestabiliseringsverksamhet var en integrerad del avSydafrikas politik för att kunna upprätthållaapartheid i landet. Det finns alltså ett mycket starktsamband mellan den sydafrikanskadestabiliseringspolitiken i grannländerna ochapartheidsystemet i själva . Det innebäratt det inte går att göra en alltför tydlig boskillnadmellan dessa båda grenar av politiken.I dag är av allt att döma den sydafrikanskaledningen inne på att försöka avskaffa apartheid.Man kan, som sagt var, förmodligen inte hävda attde aktivt stöder Renamo. Däremot kan man utanvidare konstatera att inte gör vad somstår i dess makt för att stoppa ett resursflöde tillRenamo. Det finns mycket starka indikationer påatt det går resurser från till Renamo, somde sydafrikanska myndigheterna ganska lätt skullekunna stoppa, om man ville.Här kan man se en viss parallell till det internavåldet i . Jag tror inte att man, i varje fallinte med säkerhet, kan hävda att den sydafrikanskaregeringen uppmuntrar det interna våldet iSydafrika. Men man gör uppenbarligen inte vadsom står i ens makt för att stoppa det. Det är alltsåsamma typ av politik. Man låter det ske. Jag trorockså att man här kan se ett samband mellan densydafrikanska regeringens benägenhet att låtavåldet i florera och dess benägenhet attlåta våldet i grannskap florera. Även härfinns det alltså ett klart samband mellan densydafrikanska regeringens politik när det gäller deninre situationen i och dess politikgentemot grannstaterna.Jag delar förhoppningen att vi snart skall kunnalyfta sanktionerna mot . Jag tror att detfinns förutsättningar för det. Det finns anledningatt följa utvecklingen mycket noga. Jag harförståelse för utrikesministerns synpunkter att maninte bör flytta målstolparna och att det måste varutvecklingen inne i som avgör i vilkentakt vi kan aveckla sanktionerna.Samtidigt har den här terrorverksamheten iMoçambique mycket allvarliga konsekvenser förhela denna region. Den riktar sig också, kan mansäga, mot svensk politik, eftersom är biståndsgivare i . Våraansträngningar att hjälpa till viduppbyggnadsarbeten i försvårasallvarligt av Renamos verksamhet. Det finns därföranledning för oss att också inför den sydafrikanskaregeringen framhålla vilken vikt vi lägger vid attSydafrika gör allt vad man kan för att stoppa ettresursflöde över gränsen till Renamo iMoçambique. Vi har också anledning att göra dettydligt att politik på det här området harbetydelse för relationerna mellan ochSydafrika.Det är alltså min förhoppning, fru talman, att ensådan svensk inställning kommer att klargöras förde sydafrikanska myndigheterna. Detta är alltså,enligt min uppfattning, en viktig fråga också när detgäller relationerna mellan och Sydafrika.Anf. 12 (nyd):Fru talman! tar upp frågan omRenamogerillans samröre med . Det hartidigare belagts att regimen i haft ettfinger med i spelet när det gällt Renamogerillansaktioner i . Att undersenare tid har kunnat förknippas medRenamogerillans verksamhet har -- vad jag vet --inte tillfredsställande kunnat verifieras.Jag finner det därför oklokt, och kanske inte hellerrättvist, att måhända grundlösa beskyllningar motSydafrika om stöd till Renamogerillan iMoçambique skulle leda till fortsatta sanktionermot ett som onekligen är på rätt väg närdet gäller demokratifrågor och avskaffandet avapartheid. Flera länder har fullt normalaförbindelser med . Jag tänker bl.a. påStorbritannien. har upphävt import- ochexportförbudet, har beslutat att upprättadiplomatiska förbindelser, EG har sedan ett årtillbaka avskaffat förbudet mot investeringar iSydafrika. Ja, listan skulle kunna göras lång överhur allt fler länder nu normaliserar förbindelsernamed Sydafrika.Det som nu behöver göra är att normaliseraförbindelserna med och i varje fallomedelbart häva det svenska investeringsförbudet.Vi har ju visat omvärlden vår uppfattning om densydafrikanska apartheidpolitiken och hanteringenav demokratifrågorna. Att då ta i örat etttag till anser jag är fel signal både till ochtill omvärlden. Medan mästrar ,passar industrinationerna runt om i världen på attetablera handels- och industriförbindelser medSydafrika. Vi står bredvid med den moraliskapekpinnen och bara tittar på när svensk industri --genom fortsatta sanktioner -- får ett allt störrehandikapp i förhållande till våra konkurrentländer.Nej, normalisera förbindelserna. Upphäv detsvenska förbudet att investera i . Men gördet nu.Efter det att jag skrev mitt anförande har jag fåttdel av utrikesministerns svar. BeträffandeSydafrikas samröre med är detintressant att konstatera att utrikesministern ochjag tydligen har samman syn på det nuvarandeförhållandet mellan Renamogerillan och Sydafrika.Utrikesministern konstaterar i slutet på sitt svar atten delegation skall besöka för att på ortoch ställe ta del av situationen i . Den härdelegationen är välgörande liten, men den består avfyra företrädare för regeringen och en föroppositionen -- en socialdemokrat. Varför NyDemokrati inte beretts plats i delegationen förstårjag inte. Tycker utrikesministern att det är ettkorrekt och demokratiskt sätt att Ny Demokratiutesluts från den här delegationen när vi bara harett mandat mindre än kds? Jag vill inte här föreslåatt vi skall få den plats som kds har, men motbakgrund av att regeringen är företrädd med fyradelegater finner jag handläggningen bådeodemokratisk och felaktig. Jag hoppas att jag själveller någon annan företrädare för i . 13 Utrikesminister f446 > AFf423 > ():Fru talman! Renamos terror mot civilbefolkningeni måste på det skarpaste fördömas.Det står också klart att har ett ansvar förföljderna av landets tidigare destabiliseringspolitikmot grannländerna, däribland . Jagtror att det på den punkten råder fullständig enighetmellan mig och diskussionen gäller är alltså om vi bör kopplasamman våra överväganden om upphävande avsanktionerna mot med det stöd tillRenamo som kan komma från vissa kretsar iSydafrika. Detta skulle innebära att ett nytt kravmåste uppfyllas av innan sanktionernakan hävas. Landets regering skulle sannoliktuppfatta en sådan åtgärd som en bekräftelse på dessmisstanke att omvärlden aldrig kommer att varanöjd med vad gör. När ett krav äruppfyllt, kommer genast ett nytt i dess ställe.Jag vill erinra om att en koppling av det slag sominterpellanten föreslår inte återfinns i vare sig FNsdeklaration , som antogsenhälligt, eller exempelvis beslutet från samväldetstoppmöte . De krav som där riktas motden sydafrikanska regeringen för att sanktionenaskall hävas gäller inrikespolitiska förändringar iSydafrika, inte relationerna med grannländerna.Också de villkor som ANC ställer upp för attsanktionena skall kunna hävas avser förändringarinne i , något som tydligt framgick avANC-ledaren anförande i FNsapartheiddebatt i veckan.Slutligen kan jag nämna att det förslag tillresolution om samfällda åtgärder för avskaffandeav apartheid som väntasanta går ut på att omvärlden uppmanas att seöver befintliga restriktioner mot i ljusetav en utveckling i positiv riktning, såsom avtal omövergångsarrangemang och överenskommelse omen ny demokratisk författning.Det är således, som också de nordiska länderna harframhållit, utvecklingen inne i som äravgörande för beslut om upphävande avsanktionerna. I inleds om exakt en veckade första samtalen om en demokratisk författningför landet. Det stärker mig i min förhoppning omatt utvecklingen i snart skall leda till attSverige kan avskaffa sina sanktioner.Avslutningsvis, fru talman, vill jag gärna till LarsMoquist säga att det är helt naturligt att de partiersom ingår i en koalitionsregering vill vara med i ensådan delegation. har det gjortsöverväganden om att delegationen inte skall blialltför stor. Sådana avvägningar måste alltid göras.Därför har delegationen fått det utseende den har.Det är inte bara det parti som som inte är med utan också ett annatriksdagsparti. Det har att göra med att det har variten avvägning mellan att få delegationenrepresentativ och att inte göra den för stor. Det ärsvar på frågan.Anf. 14 ():Fru talman! Också med anledning av vill jag påminna om att jag inte har hävdatatt den sydafrikanska regeringen aktivt skullestödja Renamo. Det framgår även av mininterpellation att jag inte anser att det finns beläggför ett sådant påstående. Det kan naturligtvis inteuteslutas, men det finns absolut inget belägg fördet.Däremot är det uppenbart att den sydafrikanskaregeringen inte gör vad som står i dess makt för attförhindra en ström av stöd till Renamo frånsydafrikanskt territorium. Såvitt jag förstårföreligger det en folkrättslig skyldighet förSydafrika att se till att inte dess territorium användssom bas för aggression mot ett grannland, vilketman nog kan säga här är fallet.Jag inser naturligtvis att det måste vara situationeninne i som är avgörande för frågan omsanktionernas upphävande. Eftersom aggressionenmot trots allt har sina rötter i och ären integrerad del av apartheidpolitiken, tycker jagändå att det är rimligt att också den här frågan finnsmed i diskussionerna med och att manklargör att vi i ser med väldigt stort allvarpå att inte Syafrika förmår att stoppa ett stöd tillRenamo från det sydafrikanska territoriet, även omdet skulle vara privata källor som finansierarstödet.Anf. 15 (nyd):Fru talman! Jag är inte särskilt nöjd medutrikesministerns svar på frågan varför NyDemokrati inte är företrätt i delegationen tillSydafrika. Jag hoppas att man tar beslutet underomprövning. Jag tycker i och för sig att det ärmycket bra att det är en liten delegation som åkertill . Ändå tycker jag att det är en obalans,när man skall bedöma och ta ställning till dessafrågor, att det är fyra representanter för regeringenoch bara en för oppositionen. Jag hoppas som sagtatt det blir en omprövning och att Ny Demokrativerkligen kommer med i delegationen.Anf. 16 Utrikesminister f446 > AFf423 > ():Fru talman! Jag har redan för min principiella inställning i frågan, menjag vill omnämna för kammaren att en alldeles färskbedömning från den svenska ambassaden i Mobutuär att Renamo, som man benämner som enterrormaskin, numera är en av utländskaintressenter tämligen oberoende organisation. Detär alltså den färskaste bedömningen, från i går, avden svenska ambassaden i Mobutu.Överläggningen var härmed avslutad.f401 > 3 § Svar på interpellation 1991/92:46 om rätten tilllikvärdig skolutbildningAnf. 17 (m):har frågat mig om hur jag tänkergarantera att barn med särskilda behov samt barnsom bor i glesbygd och invandrarbarntillförsäkras en likvärdig utbildning i det aviseradesystemet, där de offentliga bidragen följer eleven.Låt mig inledningsvis erinra om att närdet gäller principerna för det nya styrsystemet förskolan har övergivit tanken om att verksamhetensinnehåll och resultat kan styras genomstatsbidragssystemet. Det nya statsbidraget är ettfinansiellt stöd till verksamheten, men det är ettkommunalt ansvar att utbildningen genomförs ienlighet med de mål och riktlinjer som harfastställts av regering och riksdag. Skolverketansvarar för uppföljning och utvärdering avverksamheten. Självfallet gäller denna ordningoberoende av de enskilda skolornasorganisationsform.Jag vill också påminna om de ställningstagandensom /redan har gjort. Deinnebär bl.a. förstärkta möjligheter för elever ochföräldrar att själva välja skola på grundskolenivåfr.o.m. Från denna tidpunkt skallnämligen kommunerna fördelaverksamhetsbidrag till resp. skola oberoende avorganisationsform. uttalade också attkommunen så långt det är praktiskt ochekonomiskt möjligt skall tillgodose föräldrars ochelevers önskan om placering vid viss skola.Rätten för föräldrar och elever att själva välja denutbildning som passar de egna behoven bästbehöver, enligt min mening, stärkas ytterligare.Jag avser därför att lämna förslag som innebär attbidraget för en skolpliktig elev skall följa elevenoberoende av skolval -- så länge skolan är godkändför skolpliktens fullgörande. Därigenom gesföräldrar och elever en verklig frihet att självavälja utbildning med hänsyn till de individuellabehoven och önskemålen.Den konkurrens och profilering som följer av ökadvalfrihet kommer att innebära en stimulans förkvaliteten inom hela skolsystemet, såväl i tätortsom i glesbygd. Valfriheten utgör således, enligtmin mening, en förutsättning för stärkt kvalitet påutbildning över huvud taget, vilket kommer attgynna alla elever i skolan.Mitt svar till är därför att eleversrätt till en likvärdig utbildning skall framgå av denationella styrdokumenten. Kommunerna hardärefter i uppgift att fördela tillgängliga resurserpå skolområdet efter elevernas val, dvs. attoffentliga och fristående skolor skall behandlas påsamma sätt. Det innebär inte att krontalet per elevnödvändigtvis skall vara detsamma. Att elevermed särskilda behov erfordrar extra resursergäller oavsett vem som är huvudman för denenskilda skolan. Jag utgår från att det ärnödvändigt att ge kommunerna viss möjlighet attfördela medel efter lokala förutsättningar,förutsatt att olika huvudmän behandlas lika.Diskussionen om den närmare utformningen avbidragssystemet vill jag för min del vänta med tilldess att vi har berett frågan färdigt.Anf. 18 ():Fru talman! Jag tackar skolministern för svaret påmin interpellation om skolpeng. Min avsikt medinterpellationen var att försöka få reda på vadskolpeng är eller skall bli. Jag får många frågor avoroliga elever, föräldrar och inte minst skolanspersonal. Jag har tvingats säga precis somdet är att jag inte vet.Skolministern synes tycka att frågan är tidigtställd. Men det tycker inte jag. Det är nog snarareså att skolministern är sent ute, om hon med ettbeslut i vill påverka hur kommunernaskall handskas med skolans resurser. Det kan intevara skolministern obekant att flera kommuner,många med moderatledning, nu står i färd med attfatta beslut om införande om skolpeng. De gör detinom ramen för de regler som gäller . Såvittjag förstår rör det sig i mycket hög grad om attutveckla möjligheterna att välja skola enligt detriksdagsbeslut som redan är fattat.Det underlag jag har sett bl.a. i ärlindrigt uttryckt magert. Det är bara några raderpå ett papper som mynnar ut i ett beslut omskolpeng. Så där finns inte mycket vägledning attfå.Det skulle vara intressant om skolministern villeutveckla detta något. Kommunerna känner sigtydligen inte förhindrade att utveckla ett systemmed rätt för eleverna och föräldrarna att väljaskola inom det befintliga systemet och därresurserna självfallet följer med. Behöver riksdagoch regering fatta ytterligare ett beslut i frågan?Min andra fråga gällde de löften som moderaternaoch för den delen även en del andra borgerligapolitiker ställde ut i valrörelsen och derasformulering. Jag var på många torgmöten därman utlovade ''en påse pengar'' till varje elev föratt han eller hon skall kunna gå och köpa sig enutbildning där han eller hon vill. Jag vet att det varmånga som trodde på det här. Det är också säkerten och annan som lade sin röst på moderaternajust därför. Blir det så, skolministern? Blir det enpåse pengar, eller är hela frågan reducerad till detsom debatten nu handlar om, nämligen om ökademöjligheter att välja en annan skola än dennärmaste i mån av plats?Är det detta frågan gäller, kan jag garanteraBeatrice att det finns betydligt enklare, meraobyråkratiska och framför allt smakligare sätt attklara det än att sätta prislapp på våra ungar. Förjust detta är det otäcka inslaget i moderaternasprat om skolpeng.Skolminstern skiver i sitt svar: ''Det innebär inteatt krontalet per elev nödvändigtvis skall varadetsamma.'' Om det inte är nödvändigt, är detenligt skolministern önskvärt? Om det inte ärönskvärt med lika stor påsar uppkommer frågan:Vem skall avgöra hur mycket det skall finnas ivarje elevs påse? fördelas resurserna lokaltmellan olika skolor, och på skolorna fördelas de idet praktiska vardagsarbetet i klassrummet.Resurserna följer barnen.Den skola som inte har några elever får självfalletheller inga resurser.Det här är ett försök från sida,tycker jag, att visa upp en bild av en skola som inteanvänder resurserna väl. Jag kan garantera,, att varje skola använder resursernaväl, för de är så knappa att man är tvungen att tavara på varje öre.Men skall det tydligen bli så att någon sitter ochprismärker barnen, bestämmer hur mycket varoch en skall få med sig när han skall ut och köpasin plats i skolan. Var ligger det enligtskolministern för värde i ett sådant system?Jag kan inte låta bli att ställa frågan? Motbakgrund av den debatt som ägde rum här ikammaren om prismärkning av varor i affärerna,varför tycker illa om prislappar påknäckebröd och hushållspapper men tycker att detfinns ett värde i prislappar på våra barn.Vi har äntligen fått ett enkelt statsbidragssystemsom med ett minimum med byråkrati, just därföratt det är så decentraliserat, motsvarar ganskahögt ställda krav på fördelning av resurserna pårättvisst sätt. Tror skolministern att ett system därvarje barn skall ha en egen prislapp, en egen påse,kommer att bli lika enkel att hantera? Riskerar viinte tvärtom att få en väldig byråkrati, om påsarnaskall vara av olika typ?Det här förslaget verkar vara hämtat från ''Dennya välfärden'', som i en liten skrift beskriver hursystemet borde vara; det är bara sådana faktorersom direkt kan hänföras till den enskilde eleven,och är möjliga att mycket tydligt definiera, somskall ge mer pengar i påsen.Är det också skolministerns åsikt? Vad tror i så fallBeatrice att det kan få för praktiskakonsekvenser i vardagsarbetet i klassrummet? Omhon menar någonting med att varje barn skall hasin egen påse med sig och faktiskt också få del avskolans resurser i förhållande till påsens storlek,då begriper jag inte hur vardagsarbetet iklassrummet kommer att se ut. Hur skall man dåkunna ta hänsyn till att barn behöver olikamycket -- och att barn behöver olika mycket -- ochatt barn behöver olika mycket i olika situationer?Det går inte att en gång för alla vid terminensbörjan slå fast hur mycket resurser en elev kanbehöva ha under läsåret.Detta är några ytterligare frågor somskolministerns svar har gett upphov till.Anf. 19 ():Fru talman! I regeringsdeklarationen slås fast attalla skall ges rätt att fritt välja skola. För mig somliberal innebär denna valfrihet flera olika saker.Den innebär rätten att välja mellan olika skolorinom den egna kommunen men också rätten attvälja en skola i en annan kommun om elev ochföräldrar skulle tycka detta vara lämpligt.Valfriheten innebär också rätten att välja mellanskolor med olika organisationsformer, enskiltdrivna -- som stiftelse -- eller offentligt drivna.En sådan rättighet förverkligas främst genomkommunala beslut, men skolministern har också isitt svar meddelat regeringens avsikt att säkerställarätten att välja skola genom vissa statligabestämmelser. Detta är glädjande, för jag tror attmånga kommuner behöver både vägledande regleroch stöd från centralt håll vid genomförandet av ensådan valfrihetsreform.Behovet av just denna valfrihetsreform är stort intebara inom utan även inomgymnasieskolan. Det finns exempel på kommunersom förvägrar elever att välja en gymnasieskola i enannan kommun, om den egna kommunen anser sigkunna erbjuda en likvärdig utbildning.Låt mig ge ett sådant exempel. I Surahammarskommun finns endast grundskola, ochgymnasieeleverna därifrån har brukat gå i Fagersta.Nu har och Hallstahammarskommuner, som för övrigt båda harsocialdemokratisk majoritet, fattat ettprincipbeslut om att bilda ett kommunalförbund.Som en följd härav kommer alla gymnasieelever atthänvisas till . Detta innebär t.ex. attelever från , som ligger i norrakommundel, kommer att få mycket längre -- nästanfördubblad -- resväg. Dessutom förvägras manrätten att välja en skola som man kanske känner tillgenom äldre syskon eller andra tidigare elever.Risken är stor att studiemotståndet hos redansvagmotiverade elever ökar på grund av det ökadeavståndet till skolan. Dessa beslut har fattats överelevernas och föräldrarnas huvuden och ärtypexempel på motsatsen till en flexibel skolpolitik,präglad av mångfald och valfrihet.Eva nämner i sin interpellation barn iglesbygd, och för dem är det ju tveklöst problemmed likvärdigheten i utbildningen. Det blir medsjälvklarhet så, att gymnasier i mindre orter intekan ha den bredd på sina tillval, t.ex. smala språkoch möjligheter till individuella program, som ettgymnasium med större elevunderlag har. Inte destomindre är det en rättvisefråga att ävenglesbygdselever skall kunna välja ett annatgymnasium, med de linjer och tillvalsmöjlighetersom den enskilde eleven önskar. Även i störrekommuner med flera gymnasieskolor kan detfinnas tendenser till revirtänkande.