prot · GE0977 · 1991-03-13 00:00:00 — Återställande avsjukförsäkringen till är nödvändigt, liksomdemokratiska rättigheter i arbetslivet och bättrearbetsmiljö med minskad utslagning. Vi villförsvara den nationella suveräniteten med riktadeframtidsinvesteringar som ändå ger ett slagkraftigtoch ändamålsenligt näringsliv i Sverige.Den övergripande målsättningen är alltså enligtvår mening en rättvis fördelning och arbete åt alla.Det skulle vara ett nederlag för vårt samhälle ommänniskor inte kan få arbete när de genomgårutbildning, blir arbetslösa eller skall göra sin debutpå arbetsmarknaden. Samhällets ekonomiskapolitik skall prioritera insatser för arbete åt alla.Vi har åtminstone åtta förslag till åtgärder somborde kunna vara ett arbetslöshetsprogram.Regeringen kanske har ytterligare förslag; det vetjag inte. Vi föreslår:-- Sänkt arbetstid, till en början med en kvart omdagen.-- Snabbt igångsättande avinfrastrukturinvesteringar som är nödvändiga ur ettregionalpolitiskt perspektiv.-- Utbildningsinsatser i ungdomsskolan ochvuxenutbildningen.-- Nya resurser satsas på ett omfattande s.k. ROT-program för våra skolor, vilka kräver omfattandeinsatser, samt för kommunernas VA-nät sombehöver en upprustning.-- Resurser till kommunerna för investeringar ochdrift vad gäller äldre- och barnomsorg.-- Alla AMS-medel används offensivt, för såvälutbildning, beredskapsarbeten som stöd till dehandikappade samt naturligtvis särskilda åtgärderför att komma åt ungdomsarbetslösheten som nuomfattar 15 000 fler än .-- En ny utlandslånenorm för staten med lånutomlands, vilket skulle innebära att man kundesänka räntan, något som i sin tur gynnarinvesteringar.-- Sänkt moms på mat för att gynna inhemskkonsumtion samt borttagande av moms påkollektivtrafik, vilket har samma effekt. Dessutomkan man överväga punktskatter på lyx- ochskrytkonsumtion som har ett stort importinnehåll.Frågan är om regeringen har något program elleråtgärder för att stoppa arbetslösheten. Är det baraRehnbergkommissionen man hoppas på: att medlägre löner och högre vinster klara arbetslösheten?Det vore intressant att få en redogörelse för det.Övergång från inflationslöner till reallöner kräveratt priserna pressas så att man minskar kraven pålönekompensation. Man kan då få nominellt lägrelöneökningar. Det skall alltså vara rättvisa avtal,och man skall sätta till en riktig prispress. Delönearbetande måste ha rätt att få kompensationför prisökningarna. Om man lägger huvudansvaretför inflationen på dem som sätter priserna får vi eneffektiv prispress i samhället. Vi kanske också fåren balans mellan priser och löner samtreallöneökningar. Men så länge man avstår från attanvända prisinstrumentet lever vi i eninflationsspiral där höga vinstkrav,monopolprissättning, statliga och kommunalapålagor m.m. är den främsta orsaken till de högapriserna. Mot denna bakgrund är det uppenbart attRehnbergkommissionens försök att skapa ettstabiliseringsavtal utgår från felaktiga premisser.Där har vi också bakgrunden: 80-talets löne- ochskatteomfördelning från lågavlönade tillhögavlönade och så gott som ett lönestopp utannågra garantier mot prisökningar. Det drabbar jufrämst dem som är lågavlönade och egentligenbehöver en kraftig uppvärdering.Rehnberggruppens arbete riktar därför udden motde arbetandes löneökningar och mot de lokalafackföreningarnas verksamhet. Man måste avvisamedlet att öka vinsterna i företagen, på lönernasbekostnad, och sedan tro att dessa högre vinsterskall hålla tillbaka arbetslösheten. Var finnsinvesteringsstyrningarna, var finns den nationellanäringspolitiken i så fall när det gäller att ta handom dessa vinster? Erfarenheterna av 80-taletsdevalveringar förskräcker ju.Rehnberggruppens förslag innebär ettlöneutrymme på för , ca 1,25kr./tim, för en vanlig LO-arbetare som tjänar under170 . Det skall fördelas centralt ibranschen. Lokalt förhandlingsförbud skall gällaför 1991. Dessutom finns en avräkningsklausul sominnebär att alla löneökningar skall räknasav nästkommande år. En liknandeavräkningsklausul gäller även för 1992.Ett accepterande av Rehnbergkommissionensförslag innebär att förhandlingar om andra delar ikollektivavtalet också skall ske under fredsplikt.Detta kan ställa till avgörande problem för delokala fackföreningarna. Rehnbergkommissionensverksamhet innebär en risk för ännu större obalansmellan parterna på det lokala planet. Medan delokala fackföreningarna bakbinds i sitt fackligaarbete , kan arbetsgivarpartenförstärka sin ställning inför nästkommandeavtalsförhandlingar och genomföra sindecentraliserade förhandlingsstrategi. Det ärdärför uppfattning attRehnberggruppens arbete borde avbrytas och ickegälla.Den stora frågan till arbetarpartietsocialdemokraterna är: Hur kan man utsätta delokala fackföreningarna för denna risk i detta lägenär vi vet att svensk fackföreningsrörelse harpolitiska problem? Att försämra deras ställningännu mer framöver får en att tro att regeringenoffrar de lokala facken.Tillväxten i samhällsekonomin måste enligt vårtsynsätt bygga på en utveckling med ekologiskaförtecken. Miljö- och energipolitiken skall göras tillredskap i en för sund tillväxtpolitik.Satsning på en bred kunskapsuppbyggnad, bättrearbetsmiljö och demokrati i arbetslivet ärgrundpelarna i en demokratisk tillväxtpolitik.Den tredje vägens politik har resulterat i att engammal förlegad industristruktur byggts fast.Förnyelsen har uteblivit. Detta är bakgrunden tillde problem vi nu står inför och inte, som det oftapåstås, ett alltför högt löneläge.Vänsterpartiet har i en rad motioner visat attsuperdevalveringen 1982 ledde till att ett alltför lågtlöneläge etablerades i vårt land. Fel signaler sändesdärmed ut till näringslivet. Det låga lönelägetgjorde att investeringarna framför allt kom atthamna i branscher med masstillverkning vidlöpande band och verksamheter där många avarbetena är lågkvalificerade och i allmänhetupplevs som allt annat än stimulerande. Det varframför allt här som satsningarna gjordes.Ofta framställs lönernas snabba utveckling somorsaken till alla dessa problem. Detta är fel. Dengrundläggande orsaken är i stället att densocialdemokratiska regeringens politik skapatolönsamma industrier, där ingen vill jobba. Endasättet att få dem lönsamma igen är att återigenpressa ned lönerna. Enda sättet att få folk tillbakatill dem är att återigen höja arbetslösheten. Lågalöner och hög arbetslöshet skulle vara lösningen påsammansättningsindustrins problem.Vänsterpartiet avvisar bestämt en sådan defensivoch djupt orättfärdig politik.Det är nu hög tid att regeringen inser den tredjevägens misslyckande. Stora delar av den svenskaindustrin står inför omfattande problem. Detkommer att ta tid innan man återigen ärkonkurrenskraftig -- konkurrenskraftig både påvärldsmarknaden och på den svenskaarbetsmarknaden. Avgörande är om man lyckaskombinera hög produktivitet ochkostnadseffektivitet med intressanta ochstimulerande arbetsuppgifter.Riksdagen kan här hjälpa till genom att anslåordentliga medel till utbildning och forskning.Dessa bör inte bara gå till högskolorna, utan ävensatsas på vuxenutbildning. Undersökningar visaratt nära hälften av industrins arbetskraft genomgåttenbart folk- eller grundskoleutbildning.Kunskaperna i basämnen som svenska, matematikoch engelska är därför otillräckliga hos stora delarav arbetskraften. Ny produktionsteknik ställer oftaökade krav på de anställda. Att kunna läsainstruktioner, ritningar och att kunna programmeramaskiner blir allt viktigare. Därför krävs det enordentlig satsning på vuxenutbildningen.Parallellt med att ökade resurser satsas påutbildning måste en förändring avarbetsorganisationen komma till stånd. Höjdkompetens måste leda till att arbetsuppgifternagraderas upp. Sker ingen förändring avarbetsinnehållet och utbildningsnivån kommerindustrin att ha svårt att behålla sin personal. Heltavgörande för denna utveckling, som inte kandikteras någonstans, är att stärka de arbetande iarbetslivet.Den demokratiska lagstiftningen, demokratiskarättigheter i arbetslivet, bättre arbetsmiljö ochannat är helt avgörande för att åstadkomma enannan struktur.Ekonomisk tillväxt har alltför länge och alltförensidigt handlat om produktionsvolym.Regeringens politik utgår från att allt flerarbetstimmar och allt fler maskiner skall få densvenska ekonomin att växa fortare.Massproduktion av enkla standardiserade varoroch tjänster har fått högsta prioritet. Det är nu dagsatt bryta detta ensidiga tänkande. Miljöförstöringoch resursslöseri måste motverkas. Denekonomiska utvecklingen måste vara ekologisktbalanserad och uppfylla kravet på allas rätt till ettmeningsfullt arbete.Vänsterpartiet vill alltså satsa på ökad kunskap ochkompetens. Vi tror att vi härigenom kan skapa ettbättre samhälle. Regeringen verkar inte tro pådenna strategi. Man vill i stället pressa ner lönernaför att återigen göra massproduktionen vid delöpande banden lönsam. Jag kan bara konstateraatt här har vi i grunden helt olika uppfattningar.Försvaret av den nationella suveräniteten genomriktade framtidssatsningar och ett slagkraftigt ochändamålsenligt näringsliv är en förutsättning förlandets framtid. Utvecklingen tyder dess värre påen fortsatt förflyttning av tyngdpunkten iinvesteringarna mot utlandet. Det är en oroandeutveckling, som underlättats av regeringensensidiga exportinriktning av politiken,underdånigheten och flatheten gentemot EG-kapitalet och inte minst genom slopandet avvalutaregleringen.Det här ett problem för . Jag kan rada uppen rad frågeställningar om vilket samhälle vi skallha framöver och vilka jättelika problem densvenska kapitalismen står inför. De är gigantiska.Man klarar inte ett enda socialt, mänskligt ellermiljömässigt problem framöver. Dengrundläggande fråga man kan ställa tillsocialdemokratins företrädare är: Tror ni på denhär utvecklingen med en ständig kvantitativ tillväxtsom ni så gärna gynnar? Hur skall ni tämja densvenska kapitalismen? Skall ni även framdelesunderordna er som ni gör ?Ökad tillväxt och kapital som ständigt skall växaoch föränta sig har sina gränser. Därför uppstårdessa problem för kapitalisterna. De kan integenerera sin fortsatta existens utan måste grundatillväxten på miljöresursslöseri eller genom bördorpå de arbetande.Den svenska ekonomin har naturligtvis ocksåproblem. De svenska storföretagen är extremtutlandsberoende. De har stärkt sin ställning. Detillhör nu de internationella blocken. De drogfördel av devalveringen. De stärkte sin ställning,gjorde utlandsinvesteringar, köpte upp sig självaoch stärkte sig för att motverka andra uppköp.Man kan konstatera att framför allt de storaimperialistiska multinationella företagen i världenhar en gigantisk centralplanering och långsiktigplanering. De behärskar marknaden. Det är enplaneringsgrund som man i det gamla Östeuropaskulle ha avundats dem i dess effektivitet ochlångsiktighet. Därmed minskar man konkurrensensamtidigt som man bygger sitt politiska koncept påatt vi skall ha fri konkurrens och en fri marknad.Vad vi egentligen har i världen är några gigantisktstora företag som bestämmer. Även några av desvenska storföretagen är ledande där. Det är därförhelt nödvändigt, oavsett om vi är med i EG ellerinte, att vi själva stärker vår näringspolitiska basoch hittar ett inhemskt, troget kapital, somindustriministern en gång talade om när han varLO-ordförande. Man måste använda resurser ochsparande för framtidsinvesteringar i det här landet.Detta bör ske på ett offensivt sätt. Vi har ocksåpresenterat detta i vår motion. Detta är en av deviktigaste framtidsfrågorna.Hur skall det svenska näringslivet formas? Vilkaskall bestämma över det? Finns det någonmöjlighet för svensk arbetarrörelse att gå tilloffensiv för en demokratisering av arbetslivet? Närman anmäler löntagarfondernas definitivauppgång i AP-systemet, finns det anledning atterinra om det som en gång var tankarna bakomlöntagarfonderna: makten över samhället ochmakten över arbetslivet.Jag vet inte om socialdemokratin vill svara på defrågorna, men det är faktiskt frågor av avgörandebetydelse för Sverige.Med det, herr talman, ställer sig vänsterpartietnaturligtvis bakom alla partiets reservationer menyrkar för votering bifall till reservationerna 3, 8 och35.Anf. 5 ():Herr talman! Mitt barnbarn frågar mig: Vadgör man i , morfar? Jag blir tyst. Det finnsall anledning att fundera, när jag ser honom pågatan mitt i avgaserna och bilbullret påFridhemsplan. Vad gör man i ?Albert är och han är klok. Han har mångafunderingar om framtiden. Han ser, han läggermärke till saker, och han tänker.Hur skall jag berätta om finansutskottet, där 17riksdagsledamöter sitter i ett gammalt rum medboaserade väggar, fjärran från avgaser ochbilbuller, för att avgöra frågor om svensk ekonomi?Hur skall jag berätta om att landets ekonomi intelängre bestäms av dessa folkets valdarepresentanter utan av rika män, som kan flyttasina pengar hur de vill för att tjäna pengar så fortsom möjligt?Hur skall jag förklara för att hans livsmiljöspelar liten roll för besluten i finansutskottet?Hur skall jag förklara att pengar spelar större rollför finansutskottet än hans och och mammasoch pappas framtid?Det är inte lätt att förklara hur det kommer sig, attdet är så här konstigt, att det viktigaste kommerbort i . Det som blir sagt, gjort eller integjort i finansutskottet, det beslutar om,utom för de rika med mycket pengar som gör precissom de vill.Hur skall jag beskriva att det i finnstanter och farbröder, som tycker att det viktigasteär att man har mycket pengar och att man skallköpa så mycket som möjligt? Att köpa och användaär det viktigaste, förutom att arbeta mycket,förstås. Många av farbröderna och tanterna iriksdagen tycker att vi arbetar för litet. Därför görde regler så att många tvingas till mera arbete, föratt klara skattesänkningar för dem som redan harmycket pengar.Det skulle nog ha litet svårt att förstå, förhan tycker att mamma och pappa är borta alldelesför mycket redan som det är . Och varför skall desom har mycket pengar ha ännu mera? Det tyckerhan inte är rättvist. Rättvisa, det tycker han ärviktigt.Men sedan blir det svårt att förklara allt det svårasom man arbetar med i finansutskottet och somriksdagen snart skall besluta om, beslut som näraberör och hans familjs och vår framtid. Detär svårt att beskriva att världen är på väg in i enekologisk katastrof som drabbar honom, enekologisk katastrof som faktiskt har börjat och somberor på att de som har makten i världen behandlarekonomiska frågor som om de vore fristående frånnatur, miljö och det levande på jorden.Det är svårt att förklara koldioxidutsläppen, somhan har hört talas om, från industrier och bilar somvärmer upp jorden och förändrar vårt klimat, attutsläppen beror på att man bränner upp en massagammalt kol, gammal gas och olja som ligger nere ijorden.Att regeringen mot bättre vetande sätter hög skattpå att åka tåg och båt, så att fler åker bil och släpperut mera av den farliga koldioxiden, det blir inte lättför att förstå, för det som är dumt skall maninte göra, tycker han.Hur skall jag förklara att ochfinansutskottet gör dumma saker, att morfar är meddär man gör dumma saker? Det är svårt nog förvuxna, som är vana vid en hel del dumheter. Menför barn är det direkt besvärligt, för de tänkerlogiskt och klart.Sedan blir det ännu besvärligare, när jag skallförsöka förklara hur tokigt det är att energi till bilaroch industrier är så billig att det lönar sig att slösamed den trots att det blir en massa farliga utsläpp,hur konstigt det är att det är extra dyrt med matendärför att det finns en extra skatt på mat som vi allabehöver varenda dag -- nog är det väl bättre att haden där momsen på sådant som inte är sånödvändigt som maten --, hur tokigt det har blivitmed att man har lagt en massa skatter på papporsoch mammors löner, så att det är svårt att anställafolk och att allt blir dyrare, sådant som farbrödernakallar inflation när de pratar på TV med allvarligaminer.Världen ter sig absurd för en vetgirig och kloksexåring, när jag försöker förklara vad man gör iriksdagen. Ja, han har rätt, , i sin förundranöver den ovishet med vilken världen och Sverigestyrs. Och har jag inte sagt ett enda ord om krig.Och inte kan jag ta upp de allvarliga frågorna omhan som välutbildad får något att säga till om närhan blir stor.Det går inte att med honom nu ta upp frågornaom det demokratiska underskottet i dencentralstyrda mångnationella och blivandemilitärmakten EG; det begränsade , sommoderater och andra nyliberaler vill tvinga oss in i,inte heller den stora avdemokratiseringen avpolitiken, som slopandet av valutaregleringeninnebär,att det nu i praktiken är omöjligt att föra enekonomisk politik, som utgår ifrån vad det svenskafolket vill,att politiken styrs av få mycket rika människorssträvan efter ännu större rikedom,att politikens ledstjärna är mera konsumtion, somleder till mera miljöförstöring och eldar på denpågående ekologiska katastrofen,att ledande politiker anser att det inte finns gränserför den ekonomiska tillväxten,att all konsumtion är lika bra.Ja, herr talman, ungefär här slutade min förmågaatt för en sexåring förklara vad vi gör i riksdagen.Det är svårt nog för vuxna som har vant sig vid attbli och vara förvirrade.Jag har en dröm, om barnens bästa livsmiljö, endröm att jag skall kunna ta något avAlberts barn på utflykt i skog och mark och kunnaglädjas åt att vi kan äta alla bär och dricka vattenutan någon risk för gifter, att kunna glädja mig ochdem med att den biologiska mångfalden har räddatsoch att antalet djur i skog, mark och vatten harökat.Skulle vi ändå inte kunna ena oss om att få någongrundläggande ordning på politiken, så att vitillsammans kan se vart vi bör gå för att kunna få engod framtid för kommande generationer, att kunnase till barnens bästa livsmiljö och inte till kortsiktigaekonomiska kalkylvinster på deras bekostnad?Nådiga luntan och dagens betänkande kan då inteligga till grund för ett sådant arbete.Nu har vi fått tillväxtpropositionen. Den går längreän Nådiga luntan i frågan om ekonomisk tillväxt. Vifår nu besked om att regeringens mål är engenomsnittlig ekonomisk tillväxt på under1990-talet och att målet för den industriellatillväxten har satts till . Det står på s. 48.Vi vet av Checcinirapporten om de ekonomiskakonsekvenserna av EGs inre marknad att man därräknar med en ekonomisk tillväxt på mellan 4,5 och7 % om året.Är det nu så att regeringen tar ut tillväxtglädje avett förestående medlemskap? I varje fall är det merän märkligt att regeringen inte har lämnat uppgiftertill finansutskottet om att målen för denekonomiska politiken har ändrats radikalt. Det ärju budgeten och finanspolitiken som vi avhandlar . En förklaring är verkligen på sin plats.EG-kommissionen har tillsatt en utredning, somhar avgivit en rapport, Task Force Report on TheEnvironment and The Internal Market. I denkonstateras det att ökad ekonomisk tillväxthitintills har skett till priset av ökadenergiförbrukning. vet vi attenergianvändning leder till omfattandemiljöförstöring, oavsett ekonomiskt system. Fossilabränslen och kärnbränslen är höggradigtmiljöorimliga var och hur de än används.Task redovisar klart den kraftigtökade miljöbelastning som den ekonomiskapolitiken inom EG leder till. I rapporten sägs detklart att denna utveckling inte är hållbar. Det krävsåtgärder som får marknadsekonomin att fungera.Det måste till styrande skatter och avgifter, grönaskatter och avgifter.Inom EG finns det uppenbarligen de som inser attutvecklingen inte är hållbar. Sambandet mellanökad ekonomisk tillväxt och ökadenergiförbrukning måste brytas.Ibland går det nästan religion i frågan, som när SvDhäromdagen i en ledare fastslog att det är ennaturlag att elanvändningen måste öka. När stiftartidningar naturlagar?Regeringen har uppenbarligen inte viljan att fåmarknadsekonomin att fungera. Det skulle ställaför mycket invant tänkande på huvudet, trots attden i ny och nedan numera sjungermarknadslösningarnas höga visa.Det finns rader av förslag frånmiljöavgiftsutredningen som skulle förbättramarknadsekonomins funktionssätt. Dem harregeringen inte med i miljöpropositionen, bl.a.avgifter på varor som klor, avgifter för sjöfart ochflyg. Regeringen fortsätter att tro att lagar ochkoncessionsförhandlingar är effektiva sätt att styramot minskad energiförbrukning och minskadmiljöbelastning.Jag vill fråga finansministern och regeringen inte på allvar vill fåmarknadsekonomin att fungera. Varför är ni såtvetydiga i ert engagemang förmarknadsekonomiska lösningar? Varför är de bra ivissa sammanhang och inte bra i andra? Varför ärde inte bra när det gäller våra överlevnadsfrågor?Jag ser en möjlighet för den samlade oppositionenatt nu köra över regeringen för att fåmarknadsekonomin att fungera bättre.Varför vill inte regeringen kvalificera denekonomiska tillväxten? All ekonomisk tillväxt kanväl ändå inte vara bra? Tillväxt som skadarmänniskor och natur måste vi väl ändå rimligenmotarbeta, eller hur? Tillväxt som kommer sig avatt vi utnyttjar ändliga resurser bättre, och inteslösar, är bra. Tillväxt som beror på att vi arbetarsmartare är bra. Tillväxt som beror på att viåteranvänder och återbrukar är också bra. Tillväxti form av fler koldioxidosande, skogsdödande ochmänniskolemlästande vägfordon är dålig tillväxt.Vad vill regeringen att vi skall satsa på --nu när tillväxtpropositionen vill öka denindustriella tillväxten i genomsnitt under1990-talet? Blir det miljövänlighet ochframsynthet, eller förstörelse ?Har regeringen något att säga till om i frågan?Trots regeringens alla trosvissa tal om ökandeekonomisk tillväxt -- det må vara 2 eller omåret -- kvarstår det faktum att vi nu är inne i enlågkonjunktur, både här hemma och utomlands.Den svenska delen av lågkonjunkturen är i storutsträckning hemmagjord och ett resultat av attregeringen och de stora partierna har lyckats medsin politik.Den traditionella lyckan i politiken är ju att öka denekonomiska tillväxten. Olyckan i den ekonomiskapolitiken sägs vara att inte ligger i topp itillväxtligan.Hur det än är med det lillgamla i att tävla iprocentökningar i BNP, kvarstår det faktum att detsvenska folket kunde höja sinprivata konsumtion inflationsrensat med nära 3 %om året.Tricket var att släppa loss krediterna, så attmedborgarna kunde få låna till konsumtion. Ochdet gjorde de med besked. Hus med stigandetaxeringsvärden belånades för konsumtion, ochden ekonomiska lyckan borde ha varit god.Det blev en köpfest utan like. Industrin gick förhögvarv i en brinnande långvarig internationellhögkonjunktur. Industrin kunde inte mätta densvenska köphungern. Importen ökade kraftigt, ochbytesbalansen gick i botten. Företagen tog utjättevinster. Fastigheter köptes och såldes istigande takt och till stigande priser. Hyror steg.Kampen om arbetskraften hårdnade, och lönernasköt logiskt i höjden. Höga vinster och höga priser gjordedet till slut svårt att exportera goda svenska varor,som konjunkturen i världen vänder neråt.Det var en inflationspolitik som hjälptes på travenmed höjd moms och höjda arbetsgivaravgifter.Så står man med skägget i brevlådan därför att detblev som man ville: ökad konsumtion som stressarsåväl ekonomin som människor och natur, medinflation och ökande arbetslöshet som följd. Detfinns en inre logik i marknadsekonomin.Inflationen är ett gissel. Den omfördelarförmögenheter och gör viktiga investeringarolönsamma.Det blir befängt när regeringen och de storapartierna kastar sig över fackföreningar och delönearbetande och säger att det är deras fel attinflationen är så hög och att det är deras plikt att setill att den går ner genom att de skall minska sinalönekrav i då momsbreddningar ochhyreshöjningar fördystrar vardagsekonomin förmånga.Det är bra om alla trots allt bidrar till att minskainflationsbrasan. Rehnberggruppen har gjort ettbra arbete.Däremot är det oacceptabelt att komma medtvångslagar. Vi får lov att välja samhällssystem.Har vi valt marknadsekonomi, så är det den somskall gälla. Då kan vi inte plöstligt införaplanekonomi på lönesidan. Sker det, rycker viundan grunden för marknadsekonomin, eller hur?Arbetslinjen kan och får inte överges.