prot · GF0912 · 1991-10-17 00:00:00 — Det sägs ofta att rasismens ochfrämlingsfientlighetens grogrund kan sökas imänniskors ekonomiska och sociala villkor.I ett samhälle där människor vet att de kan få jobb,kan försörja sig, känna social trygghet ochtillförsikt , har rasismen svårt attfinna fotfäste. Ansvaret vilar tungt på regeringen.Anf. 108 Statsrådet ()replik:Herr talman! Det är mycket lätt för mig attinstämma i de värderingar som kom till uttryck ivad gäller främlingsfientlighet och annat. Det ärklart att regeringen har en viktig uppgift i detsammanhanget.Som medlem av liberalerna kan jag inteundgå att notera att det hade varit möjligt för andrapolitiker att under valrörelsen -- dåuppmärksamheten är som störst på vad vi politikersäger -- göra sådana insatser som folkpartietliberalernas partiledare har gjort. De insatsernatror jag inte på något sätt har lett till att folkpartietliberalerna har fått flera röster. Det var inte därförde gjordes. De gjordes därför att vi har dessahumanitära värderingar på den här punkten.Det går i och för sig bra att ställa krav påregeringen. Men det allra viktigaste tror jag är attvi alla, i våra olika funktioner, när vi har möjlighetatt möta människor och nå människor genommassmedia och på annat sätt för fram dessavärderingar för att hålla tillbaka de strömningar avfrämlingsfientlighet som finns här och var. Det vorebra om vi kunde enas om att det är en gemensamuppgift och att alla är beredda att ta på sig den.Anf. 109 ()replik:Herr talman! Jag delar naturligtvis Bo Könbergsuppfattning att vi alla har ett ansvar för att ta denhär debatten. Jag tror och vet att många av oss utei valrörelsen tog den här debatten, även om alla intefick den massmediala uppmärksamhet som BengtWesterberg fick. Jag högaktar och respekterarhonom för att han förde den debatten ävenmassmedialt.Anf. 110 ():Herr talman! Självfallet vill även jag börja med attgratulera min f.d. landstingskollega till upphöjelsentill statsråd. Jag tyckte mig ett tag nästan försatttillbaka i landstingssalen när husläkarsystemet kompå tal, men jag återfördes bryskt till den situation vihar här.Jag har en hel del frågor till statsrådet och den nyaregeringen. Vart tog barn och ungdomvägen? Jag tycker att de lyser med sin frånvaro iregeringsdeklarationen.Sverige har undertecknat ochbidrog starkt till förra årets toppmöte för och ombarn i . Men åtagandet för världens barn,eller i det här sammanhanget för svenska barn, ärdock långt ifrån fullföljt.Barnen anses ha det rätt så bra i . Varförbildas t.ex. ett nytt barnparti, av en företagsam 12-åring i , ? Jo, och mångaandra barn anser naturligtvis inte att det sätt som deetablerade partierna driver sin politik ärtillfredsställande vare sig det gäller de storaframtidsfrågorna, miljöfrågorna osv. eller frågorsom är närliggande för barn om skolmaten,böckerna i skolan osv.Det finns också en nybildad kamporganisation,Barns Rätt till Barndom, som också tycker att depolitiska partierna är alltför passiva när det gälleratt trygga barnens rätt till barndom. har liksom etableradeorganisationer som Rädda barnen och ''tyvärr'' ett mycket starkt existensberättigande.I regeringsdeklarationen nämns kartläggningen avbarnens situation i missbrukarfamiljer. Det tyckerjag är mycket bra. Jag tycker också att det varmycket bra att tog upp förslagetom att höja föräldrapenningen för de som bara har60 kr. Jag hoppas få återse det förslageti någon proposition från regeringen längre fram.I regeringsdeklarationen sägs också att en nyfamiljepolitik skall ge mer tid åt barnen. Attsmåbarnsföräldrar vill ha mer tid för sina barn ärsjälvklart. Just ''kampen om tiden'' är lysandeskildrad av barnboksförfattaren iboken om tiden. Där skildrashur en liga av vuxna tidstjuvar, slipade gråkostymherrar, ger sig ut och tar folks tid och ser tillatt folket inte får tid över till någonting som ärtrevligt längre. Men barnen och de vuxna somhjälper dem avslöjar naturligtvis ligan och skänkertiden åter till människorna. Jag rekommenderarden boken till läsning för hela regeringen, och BoKönberg har förhoppningsvis läst den.Det finns ju faktiskt en hel del bra förslag, förutomi den här barnboken, om hur man skall få mer tidtill barnen: förlängd föräldraledighet, för alla, en bra barnomsorg, friabesöksresor för barn, som har sina frånskildaföräldrar boende på annan ort, osv.I regeringsprogrammet diskuteras skol- ochutbildningspolitiken. Där talas det om kvaliteten påskolans alla stadier. Men hur skall elevernasinflytande stärkas? Hur skall vi få barn ochungdomar att känna att skolan är till för dem? Skalldet ske genom minskade resurser till skolan, genomminskad personal på dagis eller neddragning avförebyggande insatser? Eller skall det ske genomsänkningen av arvsskatten ochförmögenhetsskatten eller borttagandet avmomsen på aktieköp? Är det sådana åtgärder somskall få barnen i , i eller i Rosengårdatt känna att vi politiker verkligen kämpar för attde skall få ett inflytande?De enda investeringar som regeringen konkret hartalat om och som jag tycker innebär någonting förungdomar är införandet av en ny vårdform för ungabrottslingar, en ersättning för de s.k. § 12-hemmen.Jag kan inte tolka det på annat sätt än att man skallbygga nya fängelser, ungdomsfängelser.Herr talman och statsrådet ! Jagundrar: Var finns barnen i regeringsdeklarationen?Var finns de konkreta förslagen för att barnen skallfå mer tid? På vad sätt skall vi få barnen merdelaktiga i vårt samhälle? Var finns de förstärktaresurserna för utsatta barn, flyktingbarn eller barnmed handikapp? Ett genomförande avhandikapputredningens förslag dröjer ju. På vadsätt kommer barnen att känna att deras möjlighetertill makt och inflytande stärks?Kds-representanten tog i sittanförande upp frågan om barnens situation. I övrigtundrar jag: Var finns barnen i den allmänpolitiskadebatten? Vart tog barn och ungdom i ?Anf. 111 ():Herr talman! socialförsäkringssystemvisar att generella förmåner såsom folkpension ochATP är en överlägsen metod att nå trygghet ochekonomisk utjämning. Även den som inte hardeltagit i förvärvslivet är garanterad en ekonomisktrygghet som pensionär genom folkpension,pensionstillskott och kommunalt bostadstillägg.Särskilda skatteregler gör att denna ekonomiskatrygghet för pensionärer inte beskattas. I enkommun med ett anständigt kommunaltbostadstillägg har en pensionär utan ATP likamycket att leva på som en fabriksarbetare medlägsta lön. En genomsnittlig ålderspensionär iSverige har en disponibel inkomst som i stortmotsvarar genomsnittet i landet om man tar hänsyntill försörjningssituationen.Internationella jämförelser visar att Sverigetillsammans med nått längst när det gäller attge de äldre samma ekonomiska trygghet somgenomsnittsmedborgaren. släpar långtefter, liksom . Andelensocialbidragstagare i i förhållande tillbefolkningen är lägst i åldrarna 65--, bara 1 %.I är pensionärerna den största gruppensocialbidragstagare.Det svenska pensionssystemet framstår som ettföredöme för många länder i . Det upplevdejag själv i en konferens i , där man jämfördesocialförsäkringssystemen i ,, och . Vi har allanledning att slå vakt om pensionssystemet.Vi socialdemokrater ställer oss däremot skeptiskatill det förslag som förekommit i valrörelsen om ensammanslagning av de förekommandegrundförmånerna. Den valfrihet i boendet somhärigenom sägs bli följden betyder i klartext attpensionärer med grundpension inte kan skaffa endyrare bostad, eftersom bostadsbidraget inte längreblir anpassat till boendekostnaden. Vi vet attgraden av handikapp hos en person medrörelsehinder ofta är beroende av bostadenstillgänglighet. Det är oetiskt och oekonomiskt attpruta på de äldres boendestandard.Den ekonomiska bastryggheten i det svenskapensionssystemet är speciellt gynnsam för dekvinnor som inte haft förvärvsarbete. harmånga kvinnor fått sin första egna inkomst efterpensioneringen. har de unga kvinnornaförvärvsarbete i samma utsträckning som männen,och andelen pensionärer utan ATP minskar.Ett stort problem är däremot de svåramarginaleffekterna i skarven mellan degrundläggande förmånerna och ATP-pensionen,vilka drabbar många pensionärer med låg ATP. Detär mycket viktigt att undanröja dessa olägenheter,eftersom det faktum att man bidragit till ATP-systemet måste leda till att man också har nytta avdetta i form av högre pension. Den grupp somdrabbas består mest av kvinnor, men ävenlågavlönade män berörs.ATP-pensionen är, i motsats till folkpensionen,kopplad till förvärvsinkomsten och bygger påinkomstbortfallsprincipen.Systemet är utformat enligt fördelningsprincipenoch innebär att pensionsförmånerna åt dem som ärpensionerade betalas av de samtidayrkesverksamma.Systemet är inte ett renodlat fördelningssystem,eftersom det förekommer fondering i AP-fonderna. Dessa har vuxit sominbetalningarna var större än utbetalningarna, dåsystemet inte gav så stor effekt och då denekonomiska tillväxten var god. Under de senasteåren har utbetalningarna varit större äninkomsterna, och därför har en del av AP-fondernas avkastning använts som utfyllnad.Att ATP-utbetalningarna nu stiger beror på attgenomsnittspensionen blir större i och med attsystemet utvecklas mot full utbyggnad.Ett annat skäl är att andelen personer som är 65 åreller äldre fram ökar från avbefolkningen. Belastningen på dessa kommeratt öka när det gäller att finansiera pensionerna.För att komma till rätta med detta problem skulleman behöva ta ut en något högreavgift till ATP-systemet och fondera överskottet iAP-fonderna. Med en sådangenerationsutjämnande fondering skullebelastningen på pensionssystemet efter 2005--2010kunna pareras helt eller delvis.Hur AP-fondernas tillgångar placeras är också avstor betydelse för avkastningen och för ATP-systemets inkomster. AP-fonderna borde få ökademöjligheter till fri placering, dvs. sammahandlingsutrymme som försäkringsbolagen. Att slåsamman löntagarfondernas kapital med AP-fonderna borde vara en logisk lösning påpensionssystemets finansieringsproblem. Tyvärrhar vi fått en regering för vilken politiskabindningar är viktigare än tryggheten förpensionärerna och de yrkesverksammasmöjlighet att betala pensionerna åt de samtidapensionärerna.Löntagarfonderna är lön som avståtts av löntagarnaunder de år då aktieägarna gjordeuppseendeväckande stora vinster. Löntagarna hölltillbaka sina berättigade lönekrav för att Sverigeskonkurrenskraft skulle öka, eftersomlöntagarfonderna kopplades till pensionerna. Detverkar nu som om fyrpartiregeringen avdogmatiska skäl tänker omintetgöra möjlighetenatt klara de svårigheter som ATP-systemet iframtiden kommer att ställas inför. är ju inteATP-pensionen någon hjärtefråga för den sittanderegeringen -- snarare motsatsen. Pensionärerna fickdock inte oroas i valrörelsen, men hur blir det meddet förslag som skall läggas fram , i godtid före nästa val? Och hur blir det medpensionerna för den stora gruppen 40-talister?Anf. 112 ():Herr talman! I stället för att gratulera statsrådetKönberg, som de flesta här har gjort, vill jag tackaBo Könberg för att han åtagit sig den här hårdauppgiften i den tid som vi nu befinner oss i.Så till mitt ämne, som kommer att handla ompensioner och andra socialförsäkringsfrågor urcivilrättslig synpunkt, dvs. lagutskottets område.Den nya tid av förändring, av frihet och avmöjligheter som vi nu går in i kommer att visa sigpå många områden. Och det är nödvändigt.Varför?Socialdemokraterna har fört oss in i ett samhälledär tillväxten inte bara har stagnerat utan därvälståndet de facto minskar. Systemen är inteindividanpassade. Den trygghet som storebror harutlovat sviktar och blir för många i ställetarbetslöshet eller andra former av otrygghet.I spåren följer personliga tragedier, skilsmässor ochuppbrott -- detta för att socialdemokraterna intetog hänsyn till den ekonomiska verkligheten. OlofPalme såg verkligheten som sin värsta fiende. AlfAhlberg varnade för konsekvenserna av attnonchalera den. slår effekterna av densocialdemokratiska politiken hårt motmänniskorna, eftersom de socialdemokratiskalöftena i mycket var chimärer.När samhällsekonomin inte håller, närskattebetalarna inte längre klarar de åligganden desocialdemokratiska politikerna gett dem, närarbetslösheten rakar i höjden och företag efterföretag tvingas lägga ned, då sviktar förtroendet.Många frågar sig: Hur skall jag och min familj klaraoss när det vi byggde på var fel?När människor då börjar fundera på vad de kangöra själva, hur de ekonomiskt kan skydda sinålderdom och hur de kan skydda sig för att klaraolika kriser som uppstår i livet, då visar det sig attdet ligger ett hårt lindat nät av förbud över mångaöppningar och möjligheter som människorna trorsig finna. Slutsatsen blir, som man så ofta hör iSverige: Det är ingen idé.Men är över. gäller nya villkor, nyavärderingar och normer, som börjar förändra ochöppna det svenska samhället. Det civila samhälletkommer att få ökad betydelse, liksom sannolikt dencivilrättsliga lagstiftningen.Det skall löna sig att arbeta, spara och ta ansvar.Då måste det också skapas sådana möjligheter attmänniskor verkligen kan ta ansvar. De låsningarsom finns på t.ex. försäkringsområdet måste börjalösas upp. Det är orimligt att fortsättningsvishämma människor från att skapa ekonomiskabuffertar för kristider. Det skall man i ställetstimulera. I all synnerhet är det angeläget , närdet knakar i välfärdssystemen. Det har varit grymtatt svika människorna genom att de stora kollektivasocialförsäkringssystemen inte uppfyller sinaåtagna uppgifter, som man förvägrar ellerförsvårar för den enskilde att skydda sig och sinfamilj. När det knakar i de kollektiva systemen,måste det civila samhället få utvecklas i en bättrejordmån. Det kräver förändringar, t.ex. ilagutskottet. Det var både ologiskt och grymt attavskaffa änkepensionerna utan att öppna några nyamöjligheter för människor att skydda sina familjeri de civila systemen, t.ex. via de privatapensionsförsäkringarna.Det ansvar som människor faktiskt ofta vill ta förvarandra inom familjen bör få en chans attutvecklas. Avtalsrätten måste inte baragrundlagsfästas, den måste också utvecklas. inskränkt när det gäller människorsmöjligheter att avtala sinsemellan om sittförsäkringssparande. Avtalsrätten bör gällapremieinbetalningen, men även det sedermerautfallande försäkringsbeloppet. Möjligheten attsjälv bestämma om sitt pensionssparande börutvecklas i linje med den i mer vanligasynen på äganderätten. Den som sparar skall hamöjlighet att besluta om vart sparbeloppet skall gå,i händelse av att spararen avlider.Försäkringsbolagen har redovisat den snedvridningav sparandet som nuvarande förhållanden leder till.En ändring kan också ha en stimulerande effekt påsparandet.Förra perioden motionerade jag i detta ärende ochall tänkbar försäkringsexpertis inbjöds tilllagutskottet. Efter hearingen insåg inte bara deborgerliga partierna, utan även miljöpartietangelägenhetsgraden i denna reform. Barasocialistpartierna ville fortsätta att hindra, stoppaoch förbjuda -- helt i linje med sin ideologiskaövertygelse. Statsrådet lovade , viddebatt här i kammaren, att genast ta initiativ tilländring på detta område.Det totala pensionsskyddet bör vägas in vidbodelning. Det är viktigt. Moderater ochfolkpartister har därvid krävt attpensionstryggheten i skilsmässosituationen sesöver. Inte minst är det viktigt för de föräldrar somhar gjort en större tidsmässig insats och investeringi barnens fostran än vad som är det gängse i vårtland. Om makar frivilligt får avtala i förväg ombehandlingen av sina pensionsrättigheter vid eneventuell framtida bodelning, öppnas flermöjligheter för människor att skapa ett gemensamtekonomiskt familjeskydd. Jag motionerade omdetta förra perioden och fick stöd avförsäkringsexpertisen. Skulle dessutom frågan ommöjligheterna att inkludera ATP ochavtalspensioner i 10 kap. 3 § ,dvs. en utvidgning av tillämpningsområdet förjämkningsregeln, nå en slutlig lösning -- något sommoderater och folkpartister föreslagit utredningav -- kommer familjeskyddet att väsentligt kunnastärkas.Jag syftar till att vi skall få ett större civilt samhällepå frihetens, på familjens, på rättssäkerhetens ochpå humanismens grund.Anf. 113 HANS ():Herr talman! Välfärdsfrågorna rymmer en oerhörtstor del av det som utgör vårt samhälle. Jag skall,på den korta tid som jag har till mitt förfogande, taupp en del frågor som rör löntagarna, och somhandlar om att ha en bra tillvaro på jobbet och ettbra liv på fritiden.Arbetslivets förnyelse är en process som pågåttunder . Tack vare det pionjärarbete sommånga inom arbetarrörelsen utfört, har det i vårtsamhälle kunnat genomföras ett antal åtgärder,som betytt stora förbättringar för landets löntagare.Det är dessa framsteg för löntagarna som intelämnat valda delar av borgerligheten någon ro.Krafter har satts i gång som vill föra utvecklingentillbaka flera årtionden, krafter som uppenbarligenåter vill göra löntagarna livegna.Arbetsrättslagstiftningen, som var 70-talets storalyft för löntagarna, har varit utsatt för en formligstormeld från borgerligheten. Ökadanställningstrygghet för löntagarna har inte lämnathögerkrafterna någon ro. Möjligheten tillinflytande över sitt arbete, arbetets organisationoch arbetsledning har inte accepterats av dem somfortfarande vill ha envälde i arbetslivet.Men processen för ökad trygghet och ökatinflytande, som fick en ordentlig skjuts i början av70-talet, går in i en ny fas. Efter omfattandeutbildnings- och informationsinsatser, där statenbidragit med pengar för att ge alla löntagare sammamöjligheter, händer nu stora saker i arbetslivet.Den ena arbetsplatsen efter den andra sjösätter nuprojekt, som växt fram under . Det somgjort att även många arbetsgivare nu ger klarteckenär arbetslivsfondens resurser.Givetvis betyder pengar mycket, men också denpersonal som fonderna har utgör en mycket viktigresurs för att stödja och utveckla de idéer somanställda och arbetsgivare tar fram.Aktiva rehabiliteringsåtgärder för människor somdrabbats av arbetsskador är oerhört angelägna.Många värdefulla projekt inom detta område stårnu också inför sitt förverkligande. Människor somblivit utslagna från arbetslivet kan på nytt blidelaktiga.Det som händer på många arbetsplatser äroerhört betydelsefullt då det gäller att gelöntagarna en bättre arbetsmiljö, ökadtillfredsställelse i arbetet och därmed ett bättre liv.Ett annat område som betyder mycket för landetslöntagare är de sociala trygghetssystem som harbyggts upp och som ger människor möjlighet attfortsätta att leva ett någorlunda bra liv, även omman drabbats av sjukdom, arbetsskador ellerarbetslöshet. Drabbas man av en skada i arbetet ärdet självklart att man inte skall behöva lida ocksåekonomiskt för det. Det är dock tveksamt om dettasynsätt har någon utbredning i regeringskansliet.Av olika uttalanden från regeringsföreträdareframgår att det finns skäl för landets löntagare attvara oroliga. Hoten om försämradearbetsskadeersättning, karensdagar vid sjukdomoch försämrade villkor för arbetslösa betyder atträttvisa och solidaritet inte har några förespråkarei det borgerliga regeringskansliet.Landets löntagare kommer givetvis att uppfattavarje försämring av sina villkor som en provokationfrån den borgerliga regeringen.Landets löntagare och deras fackliga företrädarehar tagit ett mycket stort ansvar för att lindraeffekterna av kapitalets höjningar. har inneburit att många avstått från att ta utmesta möjliga lön, och detta i solidaritet medanställda i branscher som inte haft något stortutrymme. I och med att landets löntagare har ställtupp på detta sätt krävs en motprestation frånregeringen.Herr talman! Jag vill avsluta mitt inlägg med enuppmaning till regeringen: Tafsa inte pålöntagarnas skyddsnät och på deras möjlighet att fåutveckla sitt arbete och sina arbetsplatser!Anf. 114 ():Herr talman! nämnde i sin inledningde för oss socialdemokrater så viktiga bergreppensom jämlikhet och jämställdhet, och jag vill undernågra minuter göra en del jämställdhetsreflexioner. ''Politiker ersätts av kvinna'' var denuppseendeväckande nyheten på en avlandsortstidningarnas löpsedlar för ett antal årsedan. Denna text har naturligtvis lockat till mångagoda skratt och åtskilliga muntrationer. Men, herrtalman, just nu fastnar skrattet i halsen. Efter åretsval kan vi konstatera att det är kvinnorna som ärförlorarna.Politiker -- skall det vara män ? Detfaktum som en gång i tidningen riksdagbeskrevs som historia -- ''Riksdagsman blir man omman är man'' -- tycks åter vara en sanning. ärdet första gången som kvinnornaspolitiska makt i minskar. Herr talman måförlåta mig för uttrycket, men gubbväldet har ökati parlamentet. Detta är ett bakslag förjämställdheten i !Med ljus och lyckta sökte jag iregeringsförklaringen efter deklarationer somgällde jämställdhetens område. Med ljus och lycktafick man också, när ministerlistan presenterades,leta efter en jämställdhetsminister. Men har jag inte hört BirgitFriggebo säga någonting om det kommandejämställdhetsarbetet. skallläggas ner, och kulturens betydelse tycks minska.Jag är litet ängslig för att är ennedläggningsminister. Finns det i den nyaregeringen några planer på ett fungerande ochutvecklande jämställdhetsarbete?Sverige och övriga nordiska länder är i ettinternationellt perspektiv föregångsländer när detgäller jämställdhet mellan kvinnor och män.Jämfört med de flesta länder har vi i en högkvinnlig förvärvsfrekvens, en väl utbyggdbarnomsorg, ett föräldrarförsäkringssystem som ärunikt i världen.Nu måste vi fråga oss hur det blir med dessaförutsättningar som gjort det möjligt för svenskakvinnor att vara självständiga och självförsörjande?För mig är den borgerliga valfrihetstanken svår attkombinera med kravet på jämställdhet mellankvinnor och män. För den borgerliga valfriheten ären valfrihet för dem som har pengar, och i detsammanhanget drar oftast kvinnorna det kortastestrået.I det socialdemokratiska kvinnoförbundet har viunder arbetat för kvinnors rätt tillsjälvständighet och oberoende. Vi har arbetat förkvinnors rätt till makt och inflytande. Det har varitett tufft och ganska otacksamtarbete, men med tiden har vi fått gehör för våraåsikter. Jag är mycket stolt över att vi i detsocialdemokratiska partiet är det parti som här iriksdagen -- trots gubbväldet -- kan redovisa enökning då det gäller kvinnorepresentationen. Med41 % kvinnor i den socialdemokratiskariksdagsgruppen visar vi socialdemokrater att vimenar någonting när vi anser att både kvinnor ochmän behövs i beslutande församlingar. Kvinnor ochmän har olika erfarenheter, och dessa erfarenheterbehövs då beslut skall fattas som berör kvinnor ochmän i hela vårt land.Hur kommer kvinnoperspektiven på politiskafrågor att fungera i partier som nydemokrati ochkds? Här i är de representerade med trekvinnor i nydemokrati och sju kvinnor i kdspartigrupp. Jag kan försäkra att det inte bara ärturism, kärnfamiljen och stöd för att förhindraaborter som är frågor som påverkar kvinnorsvardagssituation. ''Varannan damernas'' bjöd socialdemokrater upptill för . Ett huvudargument tilldenna invit var att utan en jämn könsfördelning ibeslutande församlingar blir såväl demokratin sombesluten ofullständiga. Det är något att tänka på, såatt det nya gubbväldet bryts. Jag skulle ha velatställa en fråga till jämställdhetsministern, men jagkanske kan få den medskickat: Är vår nyajämställdhetsminister villig att delta i ett arbete förökad jämställdhet? För mig och andra i detsocialdemokratiska kvinnoförbundet är det enutmaning att under det kommande riskdagsåret fåföra fram de frågor som vi arbetat för -- kvinnorsrätt till arbete, kvinnors villkor i arbetslivet, lika lönför likvärdigt arbete, en bra barnomsorg, en godpension, kvinnofrid -- och pröva dem i ettjämställdhetsperspektiv.Olika men på lika villkor -- det är en godmålsättning för oss socialdemokrater. Frågan är omdet är för de övriga ledamöterna i riksdag.Anf. 115 Statsrådet ()replik:Fru talman! beklagade denförändring av kvinnorepresentationen i åretsriksdagsval som har inträffat jämfört med dentidigare. Det är lätt att ställa sig bakom dettabeklagande.