prot · GE09122 · 1991-05-30 00:00:00 — I stället är det faktiskt organisationenoch de proppar som nuvarande organisation gerupphov till som är problemet.Sedan några ord till . Också jagtycker att det är utmärkt att gör enundersökning. Valet står dock mellan två olikahandlingslinjer. Vi menar att nuvarandelagreglering räcker till. Vi tycker att man inomramen för nuvarande lagreglering skall försökaanpassa verksamheten. Ni däremot vill ha en nylag. Vi tror alltså inte att en sådan behövs.Per Stenmarck frågade på vilket sätt jag vill skyddaomgivningen. Jag menar att den ändring somåterfinns i propositionen väl överensstämmer medvad lagråde vill. Lagrådet har ju meddelatregeringen att skyddsaspekterna ochomgivningsskyddet har poängterats alltför litet.Till slut en kommentar om domstolsväsendet, somjag inte riktigt hann beröra tidigare. Ja, nuvarandeorganisation har på många sätt fungerat bra. Detsade jag också i mitt inledningsanförande. Men detär inte tillfredsställande att ledamöterna hararvoderats eller att lokal- och kanslikostnadernahar fått bestridas av sjukvårdshuvudmännen. Detskulle mycket väl gå att åstadkomma en ändring härnär det gäller förfarandereglerna. Men det skullekosta en del. Då skulle vi bygga upp enspecialdomstol för administrativafrihetsberövanden, något som saknas på andraområden. Vad vi gör är att vi anpassar det härområdet till andra områden. Det handlar alltså omde allmänna förvaltningsdomstolarnas ansvar, somi dag handlägger ärenden som gäller LVU ochLVM. Jag vill betona att det finns en betydandeanknytning mellan den psykiatriska tvångsvårdenoch just LVM. Väldigt många av dem som blirföremål för psykiatrisk tvångsvård har ju justalkoholproblem.Talmannen anmälde att , BarbroWesterholm, Per Stenmarck och anhållitatt till protokollet få antecknat att de inte ägde rätttill ytterligare repliker.Anf. 27 HANS ():Herr talman! Det skall bli ett kort inlägg. Jag villbara göra några kommentarer med anledning av enmotion som jag och fyra andra socialdemokraterhar väckt.Huvudsyftet med vår motion är att få klargjort attdet för ett demokratiskt och humant samhälle ärmycket viktigt att psykiskt sjuka människor somhar begått brott kan lämnas över tillmentalsjukvården i stället för att bli satta i fängelse.Det här skall behandlas i den debattsom är föranledd av ett betänkande frånjustitieutskottet. Men de här frågorna hänger ihop.Vad jag nu skall beröra är bara några yrkanden somhar behandlats av socialutskottet. Jag utgår från nu inser -- jag tillhör inte dem som väjer ochinte vågar göra uttalanden -- att det behövs mycketbättre kvalitativa och kvantitativa resurser till denpsykiatriska vården. Det är någonting som vi måsteeftersträva. Även om frågan inte kan lösas meddetsamma, måste inriktningen vara den. Det finnsfaktiskt så mycket eftersatt inom denna vård, att jaginte är ett dugg rädd för att säga det här, även omnågon här har uttalat att lösningen på helaproblemet är ökade resurser. Så är det inte alls.Jag utgör också ifrån att man verkligen kommer attarbeta i denna riktning, eftersom behovet är såstort. För att det inte skall bli så som i vissa länder,att de psykiskt sjuka hamnar ute på gator och i enomild tillvaro, måste en uppstramning ske.Jag har noga lyssnat på diskussionen omhuvudmannaskapet. I vår motion är yrkandetväldigt tydligt och klart. Vi säger att staten börenligt vår mening ta hela ansvaret för dennaverksamhet och organisera den i egen regi. Jag harförstått att det är några som vill snubbla på dessafrågor och säga att det egentligen är samma sakbåda riktningarna företräder. Men så är det inte. Idet här fallet håller jag fast vid vad vi har skrivit ivår motion. Det är viktigt ur rättvisesynpunkt, detär viktigt för att man skall kunna göra en enhetligbedömning av frågorna. Och det är viktigt för att viskall kunna få ett ordentligt intresse och gensvarhos dem som är verksamma inom denna vård.Läkarna och personalen inom denna vård har ihuvudsak den inställning som vi har redogjort för ivår motion. Det är viktigt i dagens samhälle attorganisera verksamheten på ett sådant sätt att manfår de inom vården verksamma med sig. Men omman inte följer den av oss föreslagna modellen blirdet en uppsplittring av ansvaret och verksamheten,som är olycklig. Därför är det viktigt att strama åt.Men det hindrar inte att exempelvis rättpsykiatriskundersökning kan göras enligt avtal med enprivatpraktiserande läkare. Men det är inte dettafrågan handlar om, utan det rör sig om att intesplittra upp verksamheten.Jag delar den uppfattning som har kommit tilluttryck här, nämligen att vi här kan göra enjämförelse med § 12-hemmen. Där har vi exempelpå hur det har gått när man har splittrat uppverksamheten. Men där återgår man nu till ettsystem som innebär en mera enhetlig och icke-splittrad organisation.Anf. 28 ():Herr talman! Jag skall inte polemisera med HansGöran , bara påpeka tre felaktigheter i hansanförande.Den första kan knappast sägas vara en felaktighetutan kanske en missuppfattning. Jag har aldrig sagtatt den psykiatriska vården i sig behöver mindreresurser. I det avseendet gör vi ett tillkännagivandeangående den psykiatriska vården i allmänhet,öppenvården, slutenvården och liknande. Var vimenar att vi inte behöver mera resurser är inom denpsykiatriska undersökningsverksamheten. Denbedömningen kom vi fram till när vi tittade påfrågan.Den andra handlar om organisationen. Att detskulle finnas en enhetlig bedömning från läkarhållatt man skall ha kvar nuvarande organisation är fel.Möjligtvis är det så i fråga om den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten. Men vidjustitieutskottets hearing i frågan framgick klart attläkarrepresentanten där förordade en lösning somvi nu föreslår. ochsocialstyrelsen gjorde detsamma.Den tredje gäller den haltande jämförelsen med§ 12-hemmen. Vad är det vi föreslår? Jo, vi föreslårett statligt huvudmannaskap, liksom vi gjorde ifråga om § 12-hemmen, och en möjlighet att lämnaut detta på entreprenad till landstingen ochallmänpsykiatrin, vilket vi faktiskt också föreslagitnär det gäller § 12-hemmen. Där är vårt förslag detsom innebär enhetlighet, medan reservanternasförslag inte gör det. Så där har både Hans GöranFranck och i grunden fel.Anf. 29 HANS ():Herr talman! Jag är glad över att det nu bl.a. medanledning av ett yrkande i vår motion görs etttillkännagivande om behovet av förbättraderesurser. Jag vill ytterligare markera detta.Vad jag tog upp i mitt inlägg är ett vårdslöstyttrande här om resurser i allmänhet som jagogillade, varför jag ville säga ifrån. Det kan träffaden som gjorde yttrandet.Det är klart att § 12-hemmen inte är detsamma sompsykiatrisk vård, men det intressanta är att det rörsig om samma tendens. Jag har den uppfattningenatt om man nu inte tar ställning på det sätt som viönskar i vår motion, nämligen att staten skall ha detfulla och hela ansvaret, så kommer behandlingen avfrågan ändå att leda till den lösningen. Det är jagganska övertygad om. Då är det bättre att manredan nu får klart för sig att det är den ordning somman bör ha. Det har varit alldeles för många tureri denna fråga, som har varit till stor nackdel. Detjag nu framför allt talar om är de rättspsykiatriskaundersökningarna. Det är viktigt att man nuverkligen fattar ett bestämt avgörande, så att vi intefortsätter på den inslagna vägen och inte har en klarorganisation.Anf. 30 ():Herr talman! Det jag sade om resurserna står jagfullkomligt för, nämligen att så fort man ser ettproblem på det sociala området skall man inteskrika efter resurser. Man måste analysera varproblemen ligger.När det gäller den psykiatriska verksamheten iallmänhet har vi sannolikt för litet resurser, och detsäger vi också från utskottets sida. Däremot är intedetta något problem när det gällerundersökningsverksamheten. Så klar och tydligtycker jag att man skall vara när man analyserarolika problem.Man måste, , veta vad manföreslår, inte utgå från någonting man anar kankomma att hända . Och vi kommer nutill skott i denna fråga och föreslår ett statligthuvudmannaansvar. Vi föreslår precis sammamodell som gäller för § 12-hemmen. Hans GöranFranck försöker använda det som argument för sittställningstagande. Jag använder det som argumentför mitt ställningstagande. Vi föreslår precis sammasaker, och jag har faktiskt rätt.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 7 §. )7 § Psykiskt störda lagöverträdareFöredrogsjustitieutskottets betänkande1990/91:JuU34 Psykiskt störda lagöverträdare(prop. 1990/91:58 delvis).Anf. 31 ():Herr talman! Frågan om hur den psykiatriskatvångsvården skall lösas har varit föremål för tvåstora utredningar. Den första, ,lämnade sitt förslag i slutet av 70-talet.Bexeliuskommittén föreslog att det s.k.jämställdhetsbegreppet från brottsbalkensundantagsregler om psykiskt störda lagöverträdareskulle tas bort.Den andra stora utredningen, den s.k.socialberedningen, kom med sitt förslag 1984.Förslaget gick ut på att en helt ny påföljdsformskulle införas. Den nya påföljden innebar attlagöverträdaren formellt dömdes till fängelse, menatt han bereddespsykiatrisk vård så länge han var i behov av sådanvård. Inte heller detta förslag ledde till någon nylagstiftning.I stället lät regeringen utarbeta eninternpromemoria, som inte ens ingick idepartementsserien. Promemorianremissbehandlades aldrig, utan det arrangerades istället en utfrågning. I regeringens propositionpsykiatrisk tvångsvård, som vi nu behandlar,redovisas ett lagförslag som bygger påpromemorian -- men inte själva promemorian --och de spridda synpunkter från den utfrågning somhölls.Vi i liberalerna anser att ett så känsligtoch svårt område som behandlingen av psykisktstörda lagöverträdare borde ha hanterats på ettannat sätt. Promemorian borde ha varit av officiellkaraktär och remissbehandlats. En utfrågning somvi andra i efterhand inte har rimlig möjlighet att tadel av är inte tillräcklig när det gäller en så här storoch svår fråga.Jag kommer in på förslagen.Enligt nuvarande regler kan rätten förordna att densom har begått brott skall överlämnas till slutenpsykiatrisk vård om medicinsk utredning visar atthan behöver sådan vård. Rätten får besluta omöverlämnande enbart om gärningen har begåttsunder inflytande av sinnessjukdom, av sinnesslöheteller av annan själslig abnormitet av så djupgåendenatur att den måste anses som jämställd medsinnessjukdom.Det s.k. jämställdhetsbegreppet tillkom genom enlagändring 1946. Då redovisades fyra grupper avfall där jämställdhetsregeln skulle kunna användas.I verkligheten kom praxis att innefatta enbetydande utvidgning. Bexeliuskommitténstuderade ett hundratal fall av lagöverträdare sombedömdes som jämställda och därför överlämnadestill sluten psykiatrisk vård.Studierna resulterade i att Bexeliuskommitténkunde konstatera att i många av fallen innehöllundersökningshandlingarna inte ens tillräckligaskäl för att ta in den undersökte för slutenpsykiatrisk vård med stöd av LSPV.Undersökningen visade också att bedömningarnaav vem som skulle falla in underjämställdhetsbegreppet varierade avsevärt. Läkareoch domare hade inte en enhetlig uppfattning omnär abnormiteten hos en lagöverträdare var sådjupgående att den skulle anses jämställd medsinnessjukdom.Vidare konstaterade man att lagöverträdare somunderkastats flera rättspsykiatriskaundersökningar med korta mellanrum bedömdespå olika sätt, utan att någon egentlig förändringinträtt i det psykiska störningstillståndet.Det hade inträffat att undersökandeläkare hade en åsikt om en psykiskt stördlagöverträdare medan läkaren på sjukhuset, därpersonen skulle vårdas, hade en annan åsikt. Dettaledde till att lagöverträdaren släpptes ut. Ävenläkare vid sjukhus har ofta olika meningar omvårdbehovet. Detta har i sin tur bidragit till attvårdtiderna vid likartade fall har varierat.Bexeliuskommittén redovisade ytterligare resultat.Man ansåg att det var uppenbart attjämställdhetsregeln hade fått en användning sominte var avsedd. Kommittén föreslog därför attjämställdhetsbegreppet skulle tas bort.Som jag tidigare nämnde ledde inteBexeliuskommitténs förslag till någon lagstiftning.När socialberedningen startade sittutredningsarbete studerade man ett antal praktiskafall för att se hur utvecklingen hade varit. Flera avdessa fall är intressanta och i många av dem får mannästan en desperat känsla när man ser de otroligasvängningarna i bedömningarna avsjukdomstillstånd.Ett fall handlade om två män, ,som mördade en person. Bådagenomgick rättspsykiatrisk undersökning. 24-åringen hade två gånger tidigare genomgåtträttspsykiatriska undersökningar och två gångerdömts till sluten psykiatrisk vård. Han ansågs alltsåsjuk. Vid det senare tillfället bedömdes hanemellertid inte så sjuk att han borde överlämnas tillsluten psykiatrisk vård.23-åringen däremot, som tidigare vid flera tillfällendömts till fängelse, ansågs nu så sjuk att hanstillstånd jämställdes med sinnessjukdom och därförkunde han inte dömas till fängelse.Tingsrätten inhämtade yttrande från socialstyrelsenangående 24-åringen. ansåg att 24-åringen inte skulle dömas till sluten vård. Likafulltdömde tingsrätten båda männen till slutenpsykiatrisk vård, men hovrätten ändrade domen för24-åringen till fängelse i tio år.23-åringen begick nya brott under en permissionfrån sjukhuset -- han var ju dömd till sluten vård.Han utskrevs något senare och dömdes efter en tidför brotten som han hade begått underpermissionen till fängelse -- detta inom loppet avnågra få år.Jag vill redovisa ytterligare två fall som belyserproblemet med jämställdhetsbegreppet.Det ena fallet rör sig om en 40-årig kvinna som eftermångåriga trakasserier slog en yxa i huvudet på sinföre detta man. Den undersökande läkaren ansågatt brottet var begånget i ett vredesutbrott, men attkvinnan var frisk. Tingsrätten inhämtade yttrandefrån . Det vetenskapliga rådet ansågatt hon var sjuk, men att hon inte behövde slutenvård. Den ledamot i vetenskapligaråd som undersökt fallet ansåg att kvinnan var såsjuk att hon kunde betraktas som sinnessjuk ochdärför behövde sluten vård. Domstolen dömde tillskyddstillsyn.Det sista fallet som jag vill ta upp handlar om en 35-årig man som dödade sin svärmor efter ett häftigtgräl. Undersökande läkare ansåg att brottet varbegånget under vredesutbrott, men att han inte varsjuk. Yttrande inhämtades från , därman ansåg att mannen var sjuk. Den läkare hossocialstyrelsen som gjorde undersökningen ansågatt gärningsmannen inte var sjuk. Mannen dömdestill fängelse.Det finns en mängd av exempel som gör att mankan kritisera nuvarande ordning. Regelsystemetöppnar bl.a. för godtyckliga bedömningar på grundav att det saknas avgränsning av den grupp som kanbli föremål för särbehandling.Regeringens förslag till lösning på dessa frågorbygger på en delvis ändrad syn på psykiskasjukdomar och därmed jämställd psykiskabnormitet. För att markera detta avskaffas det s.k.jämställdhetsbegreppet och en ny term lanseras:''allvarlig psykisk störning''. Syftet med förslaget ärenligt regeringen att åstadkomma en begränsadanvändning av tvångsvård inom psykiatrin.Vidare föreslås en organisatorisk nyordning sominnebär bl.a. att när en domstol överlämnar enlagöverträdare till rättspsykiatrisk vård, skall den ivissa fall få förordna att frågan om vårdensupphörande skall avgöras av förvaltningsdomstol,s.k. särskild skrivningsprövning.Vidare framgår av propositionen att syftet är attbegränsa behovet av rättspsykiatriskaundersökningar. Enligt förslaget skallundersökningar kunna utföras antingen vid statligaundersökningsenheter eller inom hälso- ochsjukvården efter avtal med landstingen.Vi menar att regeringens förslag till lösning av dessafrågor har blivit olycklig på flera punkter. Jagtänkte jag skulle peka på några sådana punkter. Ipropositionen föreslås att det s.k.jämställdhetsbegreppet skall slopas, och meningenär att den nya termen allvarlig psykisk störning skallersätta begreppen sinnessjukdom, sinnesslöhet ochde s.k. jämställdhetsfall.Vi i liberalerna menar att om man byteren definition mot en annan definition, tror vi inteatt det automatiskt medför den minskning avantalet domar till sluten psykiatrisk vård somregeringen förväntar sig. Ingen vet riktigt vargränsen går för allvarlig psykisk störning. Då finnsdet en uppenbar risk för att de som räknas somjämställda också kommer att hamna inombegreppet allvarlig psykisk störning. Sammabedömning som jag har redovisat kommeri fortsättningen att göras.Definitionen allvarlig psykisk störning blev ocksåmycket kritiserad i samband medremissbehandlingen av socialberedningens förslag.Bland kritikerna kan jag särskilt framhållaläkarorganisationer, allmänna domstolar,, psykiatriska nämnden och FUB.Kritiken gick ut på att definitionen allvarlig psykiskstörning var ett för luddigt begrepp.Socialutskottet har uppenbarligen också sammainställning och har skrivit ett yttrande tilljustitieutskottet. För övrigt har vi ikammaren hört företrädare från utskottet uttala sigi denna fråga. Utskottet menar att det är viktigt attsocialstyrelsen följer tillämpningen av den nyalagstiftningen, och att det för den medicinskabedömningen kan finnas behov av ytterligarevägledning från socialstyrelsen.Den särskilda utskrivningsprövningen bygger på enönskan om tydligare rågång mellan psykiatriskabedömningar med utgångspunkt i den sjukessituation och samhällets skyddsaspekter. För attkunna beakta skyddsaspekterna har en domstolsom dömer en person till rättspsykiatrisk vård fåttmöjlighet att förordna om särskildutskrivningsprövning. Det innebär att frågan omutskrivning, när utskrivningen är medicinsktmotiverad, skall prövas av domstol. Det som kanhända är att personer utan vårdbehov kanförordnas att stanna kvar inom den psykiatriskavården.Vid den särskilda hearing som regeringenarrangerade i anledning av den internapromemorian uttalade såväl somSvenska läkarsällskapet att den särskildautskrivningsprövningen kan leda till internering påvårdinrättningar. Själva uppläggningen strider motden s.k. Hawaii-deklarationen inom läkaretiken,som innebär att inte någon får låsas in på envårdinrättning med mindre än att personen i frågabehöver adekvat och nödvändig behandling.Förslaget innebär att om en läkare vill släppa ut enpatient, men domstolen kommer fram till attsamhällets skyddsintresse är så stort att personen ifråga skall fortsätta att vårdas, blir patienten kvarpå vårdinrättningen.Regeringens förslag innehåller inte heller enacceptabel lösning på resursfrågorna inom deträttspsykiatriska undersökningsväsendet. De långaväntetiderna på rättspsykiatriska undersökningarkritiseras mycket hårt, och kritik har framförts inteminst från justitieutskottet men också av JO,m.fl. De somundersökningen skall ta överskrids regelmässigt.De lösningar som föreslås för att komma tillrätta med problemen är att det skall bli färre ochmer effektiva rättspsykiatriska undersökningar.Man skall ha färre undersökningar, s.k. § 7-undersökningar, och möjlighet för staten att slutaavtal med sjukvårdshuvudmän för att de påentreprenad skall kunna bedriva sådanundersökningsverksamhet.Vi menar att det är ett rättssäkerhetsintresse attkvalificerad personal gör de aktuellabedömningarna och att resurserna är tillräckliga föratt undersökningarna skall kunna utföras inomlagstadgad tid. Vår uppfattning är att regeringensförslag inte tillgodoser kraven.Vår slutsats med utgångspunkt i dessa synpunkterär att propositionen har så stora brister att den intekan antas. Enligt vår mening borde en lösningbygga mer på socialberedningens förslag tillpåföljdskombination. Bakgrunden är att vi menaratt också psykiskt störda personer kan ta ansvar försina handlingar.När tillräknelighetsläran introducerades i imitten av var psykiatrin outvecklad.Synen på psykiskt störda lagöverträdare ledde tillatt de blev förklarade straffria. De psykiskt stördatilltroddes inte någon förmåga att ta ansvar för varesig sina handlingar eller sitt tillfrisknande. Närsedan infördes frångicks principielltden synen. Den psykiskt störde blir enligtdomstolens dom formellt ansvarig, men genom enundantagsregel kan påföljden fängelse inteutdömas.Socialberedningen har i sitt betänkande gått vidarei denna utveckling och menar att psykiskt stördakan ta ansvar för sina handlingar och attbrottsbalkens inskränkning i påföljdsvalet för enviss krets psykiskt störda blivit för stor.Socialberedningen har därför föreslagit att psykisktstörda som begått allvarliga brott skall dömas tillfängelse, men att domstolen kan förordaatt den dömde tills vidare skall genomgårättspsykiatrisk vård. När den vården inte längrebehövs skall den dömde kunna föras över tillfängelse. Vi menar emellertid att det alltid finnspersoner som inte kan anses ansvariga för sinahandlingar och därmed naturligtvis inte heller skalldömas till fängelse. Vi tänker på personer som varithelt ur stånd att uppfatta det felaktiga i sitthandlande. När det gäller avgränsningen av dennagrupp anser vi att socialberedningens uttalande inteär tillräckligt preciserat. Därför behöver fråganytterligare belysas.Mot denna bakgrund vill jag yrka bifall tillreservation 2.Anf. 32 ():Herr talman! Frågan om hur psykiskt stördalagöverträdare skall behandlas är ett klassisktstraffrättsligt problem. Vi moderater anser att detär hög tid att problemet blir löst. Tyvärr lyckas interegeringen lösa problemet med sin proposition.Det är alltså den andra delen av propositionen vibehandlar.Herr talman, vi moderater har fogat en reservationtill detta betänkande, nr 1. Vi yrkar där avslag påpropositionen. Jag yrkar bifall till reservation 1. Visäger bl.a. i den utförliga reservationen attregeringsförslaget inte tillgodoser de krav som börställas.Jag skulle vilja beskriva ett ganska typiskt fall inomden s.k. slutna psykiatriska vården. Det är den vårdsom sker i hägnet av rättspsykiatriska principer. begår ett mord. Han grips och häktas.Försvarsadvokaten begär att den gripne skallkomma under en rättspsykiatrisk undersökning,och domstolen förordnar om en sådan. Läkarnasom gör undersökningen anser att mannen vid dettillfälle då han begick den brottsliga handlingenbefann sig i ett själsligt abnormt tillstånd. Underalla omständigheter hävdar man att han inte visstevad han gjorde. Det finns också andra varianter påutslaget. Den gripne ställs inför rätta, och medutlåtandet och bedömningen från denrättspsykiatriska undersökningen i botten finnerdomstolen att han skall överlämnas till i detta fall --eftersom det är en grov brottslig gärning, mord --sluten psykiatrisk vård. får denhär mannen veta att han har möjlighet att fåpermissioner om han sköter sig. Detta prövas, ochhan kan bli frigångare inomområdet. Man bör notera att detta inte är någotfängelse, utan i stort sett ett vanligt sjukhus försettmed kliniker för psykiatrisk vård. Dessaanläggningar har inte den bevakning som man harpå ett fängelse. Mannen som har begått mordet kanalltså röra sig tämligen fritt.Efter sex månader har han alla möjligheter att blifri. Det är den genomsnittliga vårdtiden, även fördem som har gjort sig skyldiga till mycket grovavåldsdåd. Det kan hända att han får något längretid. Det beror på den bedömning som görs avutskrivningsnämnden och av läkarna.Om han inte hade haft tur att bli bedömd som i etttillstånd av själslig eller annan abnormitet hade hanfått fängelse. Han hade visserligen inte fått såmånga år. Det är på det sättet i . Här släppsman efter halva strafftiden. Det hade i alla fall blivitett antal år som han hade fått avtjäna ett straff -- enstraffrättslig påföljd.Den man som vi tar som ett exempel får praktiskttaget inget straff såvida han inte räknar den tid dåhan måste hålla sig inom låsta dörrar som en direktstraffpåföljd. Det finns rätt många sådana exempel.Det anses att 300 fall av psykiatrisk vård är en följdav brottslig handling.Detta är svårt att se som en likhet inför lagen. Detfinns naturligtvis en liten grupp -- det är bevisat iundersökningar -- som inte vet vad de gör förhandlingar då de exempelvis dräper någon. Deskall givetvis undantas från de regler som vimoderater har yrkat på i våra motioner.Vi kan ta flera exempel.