prot · GE0992 · 1991-04-11 00:00:00 — Grunden för sådan gottgörelse skallfastställas genom särskild lagstiftning.Utskottet gör bedömningen att det mest förnuftigaoch kloka sättet att hantera den mycket viktigafrågan om ansvar för atomskadeolyckor är att deltai det internationella arbetet med sikte på att få enså bred anslutning som möjligt och ta till vara demöjligheter som kan finnas till förbättringar avansvars- och ersättningssystemet.Att skulle lämna konventionen och därmedställa sig utanför det ersättningssystem som gäller iVästeuropa bör inte komma i fråga.Miljöfrågor av denna dignitet kan inte hanterasutifrån ett snävt nationellt perspektiv. Vid eneventuell olycka är det sannolikt att flera länder blirdrabbade, vilket medför att internationellakonventioner är nödvändiga för att tryggamänniskors möjligheter till skadestånd. Det gårinte att sätta gränser för de skadeverkningar somkan uppkomma vid en kärnkraftsolycka.Frågan måste behandlas med stor omsorg ochutifrån ett synsätt där svensk lagstiftning står isamklang med internationella och bilateralaöverenskommelser.Med det anförda yrkar jag avslag på motionernarörande ansvaret för skador vid kärnkraftsolyckor.Betänkandet behandlar även en motion somframhåller att dagens lagstiftning ger enskadelidande små möjligheter att utkrävaskadestånd vid miljöskador.Reglerna om skadestånd vid miljöskador harnyligen reformerats och brutits ut urmiljöskyddslagen och finns nu i 1986 årsmiljöskadelag.Ansvaret enligt miljöskadelagen avser person- ochsakskador samt ren förmögenhetsskada som inte ärobetydlig. Skadestånd utgår enligt miljöskadelagenäven om skadan inte orsakats avsiktligen ellergenom vårdslöshet, s.k. strikt ansvar.Den som lidit skada till följd av miljöfarligverksamhet har medgivits lättnader i de beviskravsom i allmänhet gäller i skadeståndssammanhang.För att lösa problemet med skadestånd vidmiljöskador där man inte kan finna någon ansvarig,eller där företaget har slutat med verksamheten närskadan upptäcks, eller där företaget gått i konkurs,eller där skadeståndet är preskriberat, har reglernakompletterats med en obligatoriskmiljöskadeförsäkring.Alla företag som är skyldiga att ha tillstånd till sinmiljöfarliga verksamhet, eller äranmälningspliktiga, skall bidra till denobligatoriska miljöskadeförsäkringen. Ipropositionen om en god livsmiljö redovisarregeringen hur en helhetssyn måste präglamiljöarbetet. Och den tillsattamiljöskyddskommittén, som är i verksamhet,bör i sitt fortsatta utredningsarbete ta sikte på attsamla samtliga miljölagar i en miljöbalk.Enligt utskottets mening täcker de redovisadeåtgärderna väl de krav som motionären ställer, ochvi yrkar därför avslag på motionen.Herr talman! Jag ber att få yrka avslag påreservationerna och bifall till lagutskottetshemställan.Anf. 63 ():Herr talman! Alla verksamheter skall kunna ta fulltansvar för de skador och förluster som de kanförorsaka. Detta är en grundläggande princip somregleras genom skadeståndslagstiftning och krav påförsäkringar för att ägarna skall kunna geekonomisk ersättning till skadelidande. en trygghet för alla som riskerar att utsättasför skador.Det är även viktigt att alla verksamheter skall bärasina kostnader, inte bara för den direktaproduktionen utan också för de riskerverksamheten kan innebära. Det gäller t.ex. förindustrier och för transporter. Företagen i dessabranscher måste genom försäkringar eller på annatsätt kunna svara för de kostnader derasproduktionsprocesser o.d. kan förorsaka genomolyckor eller skador. Deras produktionskostnaderoch därmed priset på deras produkter belastasdärigenom med försäkringspremier eller annat föratt företaget skall kunna svara för deersättningsanspråk som kan komma att ställas.Men det finns tyvärr ett anmärkningsvärt undantagfrån denna princip. Det är ägarna tillkärnkraftsverken. De behöver -- som framgått avtidigare inlägg -- endast ansvara för en bråkdel avkostnaderna för de skador en kärnkraftsolycka kanleda till. Härigenom skjuter kärnkraftsindustrinöver kostnader för eventuella olyckor och däravföljande skadestånd på samhället eller på deenskilda personer och företag som drabbas.Systemet innebär dels att kärnkraftsindustrinsubventioneras av samhället, dels att det saknasgarantier för att skadelidande skall få full ersättningefter en kärnkraftsolycka.Från sida har vi under en följd av årmotionerat om att kärnkraftsindustrin skall tvingasta ansvar för de skador den kan förorsaka. Vi haräven krävt att internationellt skall verka förökning av kärnkraftsindustrins ansvar. Tyvärr harvåra motioner avslagits varje år.Eftersom det inte varit möjligt att nå framgång förkraven vid riksdagsbehandlingarna var detsynnerligen viktigt att dessa frågor togs med i denuppgörelse om den framtida energipolitiken, somträffades mellan , socialdemokraterna ochfolkpartiet.Denna överenskommelse redovisas i proposition 88om energipolitiken. I propositionen framhålls motbakgrund av att ansvarsbeloppet ärbegränsat till 800 milj.kr. att ''frågan om en höjningav ansvarsbeloppet till 1 000 milj.kr. kommer atttas upp inom under våren1991''.Vad gäller kraven på ökat eller obegränsat ansvarför kärnkraftsindustrins ägare hänvisas iuppgörelsen till , som utgör deninternationella regleringen av ersättning förkärnkraftsolyckor. I propositionen anges att ''dettorde inte vara förenligt medPariskonventionen att åläggaanläggningsinnehavaren ett obegränsat ansvar.Regeringen bör dock med hänsyn till frågans viktaktivt driva frågan om ett vidgat ansvar iinternationella sammanhang''.Herr talman! Det väsentliga i politiskt arbete måstevara att nå positiva resultat. Med förhoppning omatt energiuppgörelsen skall leda både till attkärnkraften kan avvecklas och till attkärnkraftsindustrin under de 19 ytterligare år somkärnkraftsverken kan komma att drivas, får detökade ansvar för riskerna med sin verksamhet somvi i krävt, yrkar jag bifall tilllagutskottets hemställan.Anf. 64 ():Herr talman! Detta ärende kommer med rätta igenvarje år, eftersom man har haft, såsom MartinOlsson mycket riktigt framhöll, ett undantag sominte stämmer med normal skadeståndsrätt.Undantaget har gällt , , ochfortfarande har ingenting hänt. Det kanske inte ärså märkvärdigt. Kärnkraften har ju varit omfattadav en nästan religiös trosvisshet.Det har funnits ett kärnkraftsetablissemang. Jaghar själv en gång i världen tillhört etablissemanget,så jag känner till det någorlunda, även inifrån. Detgäller ett etablissemang som håller ihop inom helaindustrivärlden och som stöttar verksamheten. Dethar funnits alltsedan startade med sittutspel Atoms for Peace, där den förödandekärnenergin skulle tämjas och bli till välsignelse förmänniskor och ge nästan gratis energi. Sedan harman funnit att den inte var gratis, men den varfarlig. Man visste från början att kärnenergin ibombform var den mest djävulska uppfinning sommänskligheten hade gett sig på.I dag vet vi att har kostat betydligt meri skador än vad det kostade att uppföraanläggningen. Vi vet, som , att Tjernobyl har kostat hundratalsmiljarder svenska kronor. har man nämntsiffrorna 200--300 miljarder, men siffran 720--. Det ärsiffror som är jämförbara med dem som förreIAEA-chefen, chefen för det internationellaatomenergiorganet i , ,publicerade . Han påpekade att enligtberäkningar från amerikanska Department ofEnergy uppskattar man kostnaden för att rensa uppde miljöförstöringar som de militära reaktorernaoch upparbetningsanläggningarna åstadkommit tillca . Det är ganskavåldsamma siffror det rör sig om när olyckan ärframme.När olyckan är framme vill människor ha enförsäkring som garanterar att de hålls skadeslösa. Isjälva verket är det omöjligt att hållamänskligheten skadeslös om Barsebäcksverketskulle råka ut för en härdsmälta med påföljandeutsläpp. Man kan inte hålla mänsklighetenskadeslös om jordbruksmark förröds. Denprincip som borde upprätthållas är att man ska slutasubventionera kärnkraften.Ett minimikrav i detta avseende borde vara attåtminstone förmå reaktorägarna att ta lika storaförsäkringar för skador som de kan tänkasåstadkomma på tredje man som de tar för sina egnamaskinskadeförsäkringar. har deskadeförsäkringar över 800 miljonersgränsen somgäller om de skulle råka ut för en skada somdrabbar dem själva, dvs. att turbinerna ellerreaktorn skulle råka ut för en större maskinskada.De är bättre försäkrade för egen del än vad de ärvisa vi allmänheten, vilket jag tycker även urmoralisk synpunkt är ett ohållbart förhållande.I själva verket finns det bara en rimlig lösning, ochdet är att kräva att denna verksamhet, som allaandra, skall bära sina egna kostnader.Från majoritetens sida säger man att man varitParis-konventionens fångar , och det harinte funnits något att göra. Det är glädjande attenergiuppgörelsen har lyckats få detta i rörelse.Det är klart att man ska samarbete internationellt,men det internationella samarbetet skall gå ut på förbättrar förhållandena och att man kommernågon vart. I detta fall har man inte kommit någonvart . Man har fortfarande detta orimligaförhållande som beror på attkärnkraftsetablissemanget, som jag nämndetidigare, har lyckats påverka regeringarna i deskilda länderna att stödja verksamheten, eftersomman trodde att den var så välsignelsebringande.Man har inte förstått riskerna.Nu är det att ta i med kraft. Om det inte gåratt få i rörelse kan man i frågasätta om man över huvud taget kan medverka idetta spel som pågår sedan 30 år.Svenska atomförsäkringspolens siffror visar att detskulle kosta 1 milj.kr. i premie att höjaskadegränsen från nuvarande 800 miljoner till 3miljarder.Barsebäcksverkets vinst , som är densenaste som jag har tillgänglig, var ungefär 60milj.kr. Man hade i och för sig haft råd att höjaförsäkringspremien väsentligt. Men om man skullehöja den och göra en enkel proportionering ochhöja den ifrån dagens 800 miljoner till den siffrasom har nämnts förTjernobyl, 200 miljarder, skulle faktiskt helaBarsebäcksverkets vinst gå åt, och väl det, för attkunna betala försäkringspremien. Frågan är om detfinns något försäkringsbolag som vill stå för ensådan stor risk. Det finns det sannolikt inte. Dettahar även utskottet påpekat, även om jag tror attutskottet är otillbörligt pessimistiskt beträffandevar gränsen går.Grundprincipen måste vara att antingen skall detfinnas försäkring eller också skall staten ta ettobegränsat ansvar för de risker som manuppenbarligen anser vara motiverade för att köravidare med de här verken. Jag är helt övertygad omatt ingen kommer att förbjuda den svenska statenatt ikläda sig ett obegränsat ansvar för sådanaolyckor. Det skulle förvåna mig mycket om någotutomstående land skulle säga att ''Det får ni integöra''. Det är möjligt att utskottetsmajoritetsrepresentant kan övertyga mig ommotsatsen, men det skulle, som sagt, förvåna migmycket om man kommer att konstatera att Sverigeicke får garantera att betala ett större skadeståndän någon annan nation. Det vore en ganskaegendomlig reaktion, men det är möjligt attkärnkraftetablissemanget som jag talade om skullekunna reagera på det viset. Jag hoppas att de inteär så besynnerliga. Därmed vill jag yrka bifall tillreservation nr 2.Anf. 65 ():Herr talman! Jag vill bara korrigera denhistoriebeskrivning som har dragitför oss här. drar den slutsatsen attutskottet och regeringen inte har gjort något arbetei detta tidigare genom att hänvisa till att äntligenhänder det någonting i energipropositionen. De härfrågorna har varit uppe till behandling flera gångeri kammaren. Utskottet har då uttalat sig om att detär viktigt att regeringen agerar i internationellasammanhang för att komma fram tillöverenskommelser på atomansvarighetsområdet.Detta för att man skall få en så bred anslutning sommöjligt internationellt sett. Man har även underåren höjt ansvarsbeloppet. Detta belopphar man fastställt med utgångspunkt i att man gören realistisk bedömning av vad som är möjligt.Anf. 66 ():Herr talman! Det är möjligt att riksdag ochregering har gjort några ansträngningar tidigare. Iså fall kan jag bara konstatera att resultatet ärmycket magert, . Jag erinrar migfaktiskt en gammal uppsatsgroda som lyder så här:Förgäves gjorde han fruktlösa försök, men det gickinte.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )13 § Använt kärnbränsle, m.m.Föredrogsnäringsutskottets betänkande1990/91:NU28 Använt kärnbränsle, m.m. (prop.1990/91:100 delvis).Anf. 67 ():Herr talman! Debatten om detta betänkande kanses som en fortsättning på debatten om detföregående betänkandet, nämligen en illustrationtill det absurda i att bygga elförsörjningen påkärnkraft i den utsträckning som vi gör i Sverige.Detta betänkande handlar om hanteringen av detanvända kärnbränslet och problem som ärförknippade med den hanteringen. Det är ocksåfrågor som har återkommit i kammaren tillår och där utskottsmajoritetens ställningstagandeär av ungefär det slaget att man inte ser någonanledning att ändra de ställningstaganden som manhar gjort tidigare år.Då skulle man som motionär och som representantför en avvikande uppfattning kunna säga att detinte heller är min avsikt att ändra deställningstaganden som jag och mitt parti har gjorttidigare år. I viss mån har jag och vänsterpartietredan uppfyllt det här eftersom vi har varit mycketrestriktiva när det gäller våra motioner. Det finnsen motion som jag har gemensam med LarsNorberg. Den handlar om den avgift som skall tasut och användas för finansiering av de framtidautgifterna för använt kärnbränsle.Det har varit och är vår uppfattning att de avgiftersom tas ut är för låga och bör höjas. De bör höjastill /kWh. Det är vår uppfattning att riksdagenskall göra ett tillkännagivande till regeringen omdetta. Det är regeringen som fastställer avgifterna.Vi har även invändningar mot det sätt som manberäknar värdeutvecklingen av de fonderademedlen på. Vi menar att man inte bör ge sig in inågon form av riskbedömning eller ta några riskernär det gäller värdebeständigheten i medlen.Därmed har vi också kommit fram till att avgiftenbör beräknas med en realränta på noll. Detta äralltså bakgrunden till de 4 örena. Jag yrkar bifall tillreservation 11.I övriga reservationer där mitt namn finns medfinns exempel på brister i avfallshanteringen. Vibetonar att radioaktivt avfall från svenskaanläggningar givetvis skall följas upp. Man skallveta vart det tar vägen, och man skall se till att detkommer tillbaka till . Sådant avfall är pådrift, åtminstone finns det inte en fullständigredovisning av vart det har tagit vägen.Vi har också synpunkter som vi har fört fram itidigare motioner och i reservationer som gällerslutförvaret av reaktoravfallet. Där har vi uttrycktmycket stor skepsis till slutförvaret utanförForsmark. Det är uppfattningar som vi står kvarvid.Slutligen tycker jag att man skall understryka attden informationsverksamhet som Svenskkärnbränslehantering bedriver skall vara saklig,den skall enbart vara inriktad på avfallsfrågor ochutformad på ett objektivt sätt. Den skall inte direkteller indirekt verka som argument för fortsattkärnkraftsdrift. Det innebär inte att SKB skall slutainformera. Vi tycker att det är bra att de informeraroch att det kommer fram en korrekt uppfattninghos allmänheten om problemen kring förvaringenav avfallet. Men att, som man har gjort, gå ut ochproklamera att alla problem i stort sett är lösta, detmenar vi är att gå ett steg för långt. Jag yrkar alltsåbifall till reservation nr 11.Anf. 68 ():Herr talman! Det här ärendet har stark anknytningtill det vi talade om , kärnkraften sominternationellt fenomen och ett etablissemang somstår bakom denna verksamhet, som håller ihop ochsom är mycket trosvisst i sin övertygelse att vadman sysslar med är inte bara riktigt utan ocksålönsamt.Jag har, som jag nämnde förut, en gång tillhörtdetta etablissemang men tänkt omoch tänkt om på båda punkterna. Jag tror alltså inteatt systemet är lönsamt och jag tror inte att det ärmänniskovänligt.Utskottet irriteras över att vi kommer igen år efterår med våra krav på en bättre ordning, i det härfallet när det gäller avfallsfrågorna, som dettabetänkande handlar om. Man måste se attavfallsfrågorna är bara en liten del av ett stortsystem som börjar vid urangruvan, som förgrenarsig från urangruvan till bränsletillverkning ochatombombstillverkning, delvis i sammaanläggningar, och till reaktorer, tillupparbetningsanläggningar, internationellatransporter från reaktorer tillupparbetningsanläggningar, årtionden av lagring iolika typer av lager med de risker som dessa lagerinnebär för miljö och människor.Så småningom tänker man sig något som ingen hargjort, nämligen att man skall slutförvara det härbränslet. Under processen uppkommer det som ialla industriella processer en massa biprodukter såatt säga under resans gång. De allra värsta ärförmodligen de avfall som uppstår redanvid urangruvan. Det avger radon, urlakas påtungmetaller och förgiftar sin omgivning. De somarbetar i gruvorna förgiftas av radonet med en högfrekvens av lungcancer som följd.I har man försökt inbillaallmänheten att den stora faran är reaktorhaverier.Birgitta uttalade ikammaren: ''Blotta faktum att man måste vidtaunika säkerhetsåtgärder som man måste göra närdet gäller kärnkraften och de oerhördakonsekvenserna av en olycka om den inträffar ärför mig skälet till att jag säger att kärnkraften måsteavvecklas som energikälla i och enligt minuppfattning bör det ske även i resten av världen. ''Detta håller naturligtvis jag och ihögsta grad med om, men vi vill betonaatt det är nödvändigt att se på hela processen. Omman kan visa att varje moment är någorlundaskapligt säkert, blir ändå hela processenoacceptabel ur mänsklig synpunkt, social synpunktoch miljösynpunkt. Det är därför vi säger nej tillden. Det är en djupt människofientlig verksamhet.Därför får vi stå ut med att utskottsmajoriteten ärirriterad. Det är för oss en moralisk fråga att på alltsätt arbeta för avveckling av denna verksamhet.Det gäller alltså läckaget, det gäller bomberna, detgäller gruvorna, det gäller storskaligheten och detgäller hemlighetsmakeriet, bl.a.Det är typiskt för just det ämne som vi härbehandlar, nämligen avfallet, att jag sedan 70-talethar försökt att få information om hur man tänkt siggöra med de radioaktivt avfall somOskarshamnskonsortiet har skickat till Sellafieldför bearbetning. Vilken överenskommelse finnsdet? Vad skall det plutonium som uppstår vidupparbetningen användas till? Det är alltid likaomöjligt. Vi har aldrig lyckats få något besked pådessa punkter.När det är på det här viset, när man inte kan fåbesked, även om verksamheten skulle vara helt i sinordning, blir människor misstänksamma.Kärnkraftsindustin och kärnkraftsetablissemangetfår alltså finna sig i att bli misstänkta, när de helatiden arbetar under hemlighetsmakeri ochsekretess. Dess värre är jag rädd för att det är delvisvälgrundade misstankar, att man sysslar med sakeroch ting som inte tål allmänhetens insyn.Jag skall inte gå in på alla detaljer i betänkandet ochalla de reservationer som har avgivits. Jag nämndeSellafield och de 139 tonnen som vi sedan gammalthar efterlyst besked om. Det har vi gjort även ombyteshandeln när tyskt MOX-bränsle -- villjag minnas -- byttes mot utbränt kärnbränslesom har skeppats från till Cogémasanläggning La Hague i Bretagne.Det förekommer också halvsanningar och halvainformationer. Utskottets majoritet informerar ossmotionärer om att i Studsvik kan man förvarautbränt experimentbränsle . Det finnslagringskapacitet för detta, säger man. Nåväl, menvad sedan? Vad är tanken?Att man över huvud taget funderar på att förvaradetta bränsle beror ju på det som jagnämnde i den föregående debatten, nämligen attsamtliga amerikanska upparbetningsanläggningarför kärnvapen är ur bruk och alltsåinte kan ta emot det höganrikade bränslet som mansysslar med i Studsvik. Det är ironiskt, därför attdet har skrivits avtal om att man är tvungen attskicka tillbaka det till USA.Det finns alltså ett avtal som säger att avfallet måsteskickas tillbaka till , och så säger man där: Vikan inte ta emot det. Då säger : Vi kanlagra i tio år.Men sedan då? Detta tycker jag att utskottet bordeha tagit reda på och givit ett svar på.Utskottsmajoriteten har faktiskt en viss förpliktelseatt klarlägga sådana här förhållanden.När det gäller SKBs s.k. information är det enligtvår uppfattning alldeles uppenbart att den ingår i enav kärnkraftsetablissemanget organiserad kampanji syfte att skapa förtroende för kärnenergin.Förmodligen tror de själva att de ger en sakliginformation, men de kritiska frågorna kommer nogtyvärr att sopas under mattan. Det är åtminstonevår erfarenhet när vi har tittat på bussarna som manhar skickat runt land.När problem är olösliga, hjälper det inte hurmycket man än anstränger sig. Man kan tala om har satsat och gjort det ena och det andra, mendet hjälper inte när problemen i princip är olösbara,och det är vad vi befarar när det gäller helakärnkraftscykeln. Det kommer att läcka, och pålång sikt kommer mänskligheten att skadas. Därförfinns det ingen annan lösning än att upphöra medhela kärnkraftshanteringen.Naturligtvis måste man ta hand om de skador somhar skett. Jag nämnde de 1 000 miljarderna somdet amerikanska räknar medatt det skall kosta att städa upp efter de militärareaktorerna och upparbetningsanläggningarna.Vad det s.k. slutförvaret på lång sikt kommer attkosta är inte lätt att säga.Vi kan naturligtvis känna en viss stolthet över att vii ligger i första ledet när det gäller attförsöka utreda hur man skall ta hand om detutbrända bränslet. Nästan alla länder som sysslarmed kärnkraft har gjort mindre än , detskall vi hålla vårt svenska kärnkraftsetablissemangräkning för.Naturligtvis kan man inte säga med någon störresäkerhet vad SKBs planerade anläggningarkommer att kosta. Jag har i varje fall lärt mig attnär det gäller stora tekniska anläggningar somaldrig har gjorts förut bör man använda den s.k. pi-regeln, dvs. att man tar den kalkyl som är gjord förde anläggningar som skall framställas ochmultuplicerar med 3,14. Då kommer manförmodligen fram till den slutgiltiga kostnaden. Detär en ganska användbar metod för storanyskapande insatser av den här typen.I varje fall är det väldigt osäkert vad detta kommeratt kosta. Vi har föreslagit att man skall fördubbladen nuvarande avgiften. Räknat med pi-regelnskulle den tredubblas, men vi har föreslagit enfördubbling. Det finns två motiv för det.Sannolikt blir det mycket dyrare än vad man harräknat med att ta hand om det utbrända bränslet.Men förslaget kan också motiveras på ett annatsätt, nämligen att i sådana här fall bör man räknamed realräntan noll. Vi vet inte hur pengar kanförräntas på lång sikt, och här är det fråga om långsikt. Ända fram skall denna verksamhetpågå, alltså fr.o.m. . Då är det naturligtvisrätt viktigt vilken ränta man räknar med.Argumenten för att räkna med nollränta är dels attingen vet om det blir någon bra förräntning på denärmaste 70 åren, dels att det ur moralisk synpunktär rimligt att den generation som använder och somhar glädje av kärnenergin gör en så stor uppoffringsom man räknar med skall behöva göras på sikt.Kostar det 40 miljarder enligt beräkning att ta handom det utbrända bränslet, skall man se till att i daglägga upp fonder som svarar mot vad det skullekosta att göra den slutförvaringen . Sedan ärdet av tekniska skäl inte möjligt att göra den, förman måste låta bränslet svalna , innanman med fördel kan stoppa ned det i något bergrumeller hur det nu skall göras. Det är ju en annanfråga.Från sida är vi långt ifrån säkra på attden s.k. KBS-3-metoden är sista ordet i den härprocessen. Därför har vi yrkat, blygsamt, att manskall fördubbla avgiften för hanteringen av detutbrända kärnbränslet per kWh. Detär möjligt att den avgiften bör höjasytterligare. I varje fall finns det alltså dubbla skälför att minst fördubbla den nuvarande avgiften.Med dessa ord vill jag yrka bifall tillreservationerna 2, 8, 9 och 11.AjourneringKammaren beslöt att ajourneraförhandlingarna till för middagsuppehåll.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 19.00.13 § (forts.) Använt kärnbränsle, m.m. (forts.NU28)Anf. 69 ():Herr talman!