prop · GF039 · 1991-12-31 00:00:00 — Viltskadeutredningenhar föreslagit att i fortsättningen inte skall besluta omtilldelningen av det antal djur som får fällas på stabila jaktområden,älgskötselområden, av en viss minimistorlek. I stället skall jakträttshavarnaoch markägarna själva få bestämma avskjutningen. Viltskadeutredningenföreslår att älgskötselområdena i bör ha en minimistorlek av 3000 5 000 ha. För norra föreslås 5000 8 000 ha. Det skall enligtförslaget ankomma på att utfärda föreskrifter härom. Inomdessa ramar bör länen själva fastställa en minsta storlek, lika för alla. Inomälgskötselområdena skall jägarna och markägarna själva få besluta om enavskjutning som stämmer med en god älgvård och är anpassad till vad som krävsmed hänsyn till de areella näringarnas krav och trafiksäkerheten. När jägarnaoch markägarna själva får bedöma avskjutningen bör detta enligt utredningen gepositiva effekter på samarbetet. Tillskapandetav älgskötselområden kommer enligt viltskadeutredningen att erbjuda en mycketintressant möjlighet till samverkan för de älgjaktsområden som för närvarandeär registrerade för generell tilldelning. Denna form av registrering skallenligt riksdagsbeslut upphöra älgjakt. Självgör jag följande bedömning. Många skäl talar för att det nu är dags att ta nästa steg i en utveckling som i enlighet med intentioner syftar till ett system där jägarna och deras organisationer i största möjliga utsträckning övertar ansvaret för de praktiska älgfrågorna. tilldelningssystemetmed maximerade tilldelningar för licensområdena in- Prop. 1991 /92:9 nebär åena sidan begränsningar i möjligheterna att få till stånd en ökad avskjutning.En god tilldelning av älg, vilket ger licenshavaren stor frihet i sin jakt, gerå andra sidan inte alltid ett från skadesynpunkt tillfredsställandejaktresultat vad gäller antal fällda djur och fördelning efter ålder och kön.Jag delar mot denna bakgrand uppfattningen att älgskötselområden bör införas.Ett älgskötselområde innebär att jägarna och markägama får det direkta ansvaretför älgvården och att skador av älg lättare kan motverkas. Eventuella eftersökförenklas och problemet med s. k. överskjutning elimineras. Jakten ochviltvården får därmed stora likheter med den jakt och viltvård som i dagbedrivs inom de s.k. kretslicensområdena. Den stora skillnaden mellan de bådaområdestypema blir att något beslut om tilldelning av älg inte behövs förälgskötselområdena. Ifråga om lämplig storlek på ett älgskötselområde vill jag anföra följande. Jagär inte beredd att föreslå någon minimiareal för att ett jaktområde skall fåregistreras som älgskötselområde. Det förekommer frivillig samverkan omälgjakten inom jaktvårdsområden, storlicensområden och andra älgjaklsområden.En sådan frivillig och stabil samverkan om jakten bör tillmätas stor betydelsevid registrering av älgjaktsområde och inte enbart områdets storlek. De avviltskadeutredningen föreslagna minimi-arealerna, 3 000 - 5 000 ha för södraSverige och 5 000 - 8 000 ha för norra , bör kunna tjäna som riktmärkeför ett älgskötselområdes minsta storiek. Området måste dock vara så stort attdet går att få en uppfattning om älgstammens storlek och utbredning inomområdet. Det måste också vara möjligt att bedriva en meningsfull vård avälgstammen och finnas förutsättningar för en biologiskt riktig beskattning avden. Det bör ankomma på att efter samråd med länsviltnämndenavgöra om ett jaktområde bör få registreras som älgskötselområde. Fömtom de tidigarenämnda faktorerna måste även de regionala förhållandena vad gäller älgtäthetoch skadefrekvens få stor betydelse vid bedömning om lämpligstorlek på ett älgskötselområde. Det är därvid angeläget attälgskötselområdenas storlek kan anpassas till de skillnader som kan föreliggai ett län mellan jordbruksbygder och skogsbygder. Även områdets arronderingmåste tillmätas betydelse vid prövning av registrering av ett älgskötselområde. Medkännedom om de på älgtätheten inverkande faktorerna är det möjligt att inom ettälgskötselområde bestämma älgtätheten i förhållande både till närings- ochbetessituation och till skadefrekvens eller båda gemensamt. Den acceptablatäthetsnivån kan således variera inom ett och samma älgskötselområde. Inrättandeav älgskötselområden är en av de viktigaste åtgärderna för att komma till rättamed problemen med vandringsälgar. Genom att inrätta älgskötselområden somberör flera jaktvårdskretsar och län kan kontrollen över vandringsälgarnaökas. Om jägama och markägarna sålunda sluter upp kring en gemensamavskjutningspolitik kan älgvården förbättras. Älgskötselområden börenligt min mening, i likhet med licensområdena, registreras av . De bör kunna bestå av A-områden, B-områden, 31 generellområdenoch oregistrerade kalvjaktsområden. Anslutningen till ett Prop. 1991 /92:9älgskötselområde skall vara frivillig. Har tillräckligt många markägare ansöktom att deras mark skall registreras som älgskötselområde registrerarlänsstyrelsen fastigheterna som älgskötselområde om fastigheterna tillsammansuppfyller de angivna kraven för ett sådant område. Självfallet kan ävenen enskild fastighet ha en så stor areal att den kan registreras somälgskötselområde. Vill en fastighetsägare att hans fastighet inte längre skallvara ansluten till ett älgskötselområde kan han hos ansöka om atthans mark registreras som A- eller B-område eller inte registreras alls. Ettflertal omregistreringar inom ett älgskötselområde kan leda till att området intelängre uppfyller kraven för att få vara registrerat som ett sådant. Som jaganfört tidigare bygger tanken på älgskötselområden på ett lokalt ochfrivilligt ansvarstagande för älgvården. Jag är därför inte beredd att föreslånågra särskilda villkor för att få utträda ur ett älgskötselområde. Dejakträttshavare som vill få sin mark registrerad som älgskötselområde skallansöka om detta hos på samma sätt som gäller för A-licens.Jakträttshavarna bör själva få besluta om hur samarbetet inom området skallske. Någon bestämmelse om att det exempelvis skall utses en styrelse bör därförinte införas. Jakträttshavarna måste dock utse någon företrädare för dem förkontaktema med . Någon form av avtal mellan jakträttshavama inomett älgskötselområde är nödvändig. Det krävs också normer för hur jakten ochviltvården skall bedrivas. har erbjudit sig att isamverkan med Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare och företrädare förmarkägareintressena utarbeta ett regelverk för älgskötselområdena. Ett sådantregelverk kan utgöra en lämplig modell för hur samverkan kan gå till menjakträttshavarna bör själva få bestämma i vilken form samverkan inom områdetskall ske. Ilikhet med viltskadeutredningen anser jag att det för ett älgskötselområdeskall finnas en enkel plan för älgstammens skötsel. Det tidigare föreslagnasamrådet bör ligga till grand för älgskötselplanen. Den bör innehålla ettprincipiellt mål för älgvården inom området. Planen bör dock inte utgöra någotkrav för registrering av området men den skall redovisas för länsstyrelsensedan registrering har skett. Systemetmed älgskötselområden bygger således på frivillighet och samverkan mellanolika former av licensområden och kalvjaktsområden. Jakten inom området kanefter jakträttshavarnas eget bestämmande ske gemensamt över hela området ellerför var och en enbart inom det område där resp. jägare harjakträtt. Jag har i avsnitt 3.4föreslagit att jakträttshavarna inom A-områdena till skall redovisa det lokala samråd som har skett om älgavskjutningen. På liknande sätt bör för ett älgskötselområde redovisas vad som kommit fram vid det lokala samrådet samt hur årets älgjakt uppfyllt målen i förhållande till älgskötselplanen och tidigare samråd. Både älgskötselplanen och resultatet av det lokala samrådet bör utgöra en viktig del av underlaget för ställningstagande till om älgsköt selområdet fortsättningsvis bör vara registrerat som sådant område. gällersärskilt när fråga om avregistrering av älgskötselområde uppkommer Prop.1991 /92:9 genomatt fastighetsägare valt att inte längre vara ansluten till sådant Länsstyrelsensreglering av älgjakten utanför älgskötselområdena 1fråga om administrationen av älgjakten utanför älgskötselområdena vill jaganföra följande. Naturvårdsverkethar redovisat ett förslag till förenklad administration av älgjakten. Jag kantill stora delar instämma i detta. Jagdelar sålunda uppfattning att registreringsförfarandet kanförenklas. Ansökningen skall innehålla de uppgifter som länsstyrelsenbestämmer, vilket bör innebära att samma uppgifter som skall lämnas.Uppgiftema noteras i register över älgjaktsområden. Däreftererhålls ett beslut från om att området är registrerat och attjakt får bedrivas på området under föratsättning att uppgifterna är korrekta.Av beslutet skall vidare framgå om området har registrerats som A- ellerB-område eller om området inte har registrerats alls (kalvjaktsområde).Avgörande för om området kan registreras som A-område är att arealen uppfyllerde krav som beslutat om för erhållande av en tilldelning på envuxen älg . Uppgifterna skall normalt inte behöva kontrolleras av länsstyrelsen.En föratsättning för att få bedriva jakt är självfallet att jägarna harjakträtt. Det måste vara jägarens ansvar att se till att han enbart jagar påmark där han disponerar jakträtt och att marken, då det gäller älgjakt, ärregistrerad på föreskrivet sätt. Visar det sig att de lämnade uppgifterna varitoriktiga skall registreringsbeslutet kunna upphävas. Detfinns ingen anledning att detaljreglera älgjaktsadministrationi fortsättningen. Förhållandena mellan länen varierar avsevärt. I vissa länutför jägarorganisationerna ett stort arbete med bl. a. underlag förälgtilldelningen. bör därför inom givna ramar få möjlighetatt själv besluta om sin administration. Besluten att registrera licensområdenoch om tilldelning får dock inte fattas av någon organisation utan måste fattasav . Länsstyrelsernas administration av älgjakten bör i störstamöjliga utsträckning datoriseras och automatiseras. Enligt vad jag erfaritfinns datorprogram framtagna som är anpassade för ändamålet. Älgjaktsadministrationenoch älgjakten i skiljer sig markant från vad som gäller för övriga län. Älgstammen i detta län är mycket svag. Det beror till stor del på bristen på lämpliga älgbiotoper. Vidare är det från bl.a. skadesynpunkt inte heller önskvärt eller möjligt att hålla en tätare älgstam i länet. Under en rad år har endast ca 250 älgar fällts . Av dessa har ca 200 fällts på A-områden. Under älgjakten 1988 och 1989 bedrevs i länet älgjakt på ca 130 A-områden, ca 40 B-områden och ca 600 generellområden. Administrationen av älgjakten i länet har kostat ca 33 3 1991/92. Det är mer än för motsvarande arbete i Prop.1991/92:9 län där ca 3000 älgar skjuts på mer än I 500 registreradeälgjaktsområden. Arbetetmed och kostnaderna för administrationen av älgjakten i stårenligt inte i rimlig proportion till det antal älgar som fallspå B-områden och generellområden. har mot denna bakgmndföreslagit att B-områden, generellområden och kalvjaktsområden avskaffas iMalmöhus län. Förslaget innebär att samtliga dessa områden avregistreras. Istället bör älgjakt enligt verket få bedrivas som allmän jakt på alla områdensom inte har registrerats som A-områden. Jakten bör ske enligt de principer somgällde för den allmänna jakt efter älg som fick bedrivas i landet fram till år1975. De remissinstansersom yttrat sig över förslaget tillstyrker det. Jag ser ingen anledning attmotsätta mig förslaget. Erfarenhetema av denna älgjakt under allmän jakttid kange värdefulla erfarenheter för senare överväganden om framtidens älgjakt. Jakten efter älgkalvinom A-områdena FörA-områdena beslutar om tilldelningen av älg. Naturvårdsverkethar föreslagit att i fortsättningen endast skall besluta omtilldelning av vuxna djur. 1 tilldelningsbeslutet skall dock anges som enrekommendation att minst lika många älgkalvar bör fällas som tilldelade vuxnadjur. Jakten efter älgkalv blir enligt förslaget således fri inom dessaområden. Förslaget har enligt verket flera fördelar. Bl.a. undviks detöverdrivet detaljerade tilldelningssystemet som tillämpas i många län. Vidarekan man vänta sig att fri kalvjakt kommer att medföra att kalvavskjutningenuppnår önskvärd nivå. Det är angeläget inte minst från skadesynpunkt.Kalvavskjutningen som inom många områden är alltför låg kan på detta sättkompenseras av en högre avskjutning inom andra områden. Inom en dellicensområden finns ofta ett visst motstånd mot att skjuta kalv medan man inomandra inser vikten av kalvjakten. Fri kalvjakt medför också större möjligheteratt beskatta kalvarna där de just del aktuella jaktåret råkar befinna sig. Detär nämligen stora variationer beträffande tillgången på älgkalv mellan olikajaktområden och under olika år. Själv gör jag följandebedömning. Det är önskvärt med en större avskjutning av kalv. Såvitt gäller detidigare föreslagna älgskötselområdena kommer såväl vuxna djur som kalvar attfå fällas utan någon tilldelning. Att i övrigt genomföra naturvårdsverketsförslag skulle inte medföra någon större förenkling från administrativsynpunkt. Det är inte heller givet att kalvavskjutningen ökar om kalvarna inteär antalsbestämda. Jag är av den uppfattningen att man bör vinna erfarenhet avjakten efter kalv inom älgskötselområdena innan fri kalvjakt införs även inomandra områden. Jag är därför inte beredd att nu förorda införande av frikalvjakt inom A-områdena. Tilldelningav älg på A-områden Prop. Länsstyrelsemashandläggning av tilldelningsbeslut för A-områdena varierar mellan länen. Dennuvarande tilldelningen av älg baseras bl.a. på genomförda inventeringar och påuppgifter från jägarna själva om tillgången på älg inom varjeälgvårdsdistrikt. Tilldelningen bestäms vidare med hänsyn till faktorer somskadegörelse på skog och gröda samt olyckor i trafiken. Isamtliga län torde emellertid det tidigare obligatoriska ansökningsförfarandetnu vara avskaffat. Den jakträttshavare som anser sig behöva en tilldelning somavsevärt avviker från den nivå som under de närmast föregående åren tillämpatsför hans licensområde uppmanas i vissa län att höra av sig före ett angivetdatum. Som regel begär genom remiss till jägarorganisationernajägarnas synpunkter på vilken avskjutning som är lämplig.Länsjaktvårdsföreningarna som är mottagare av sådana remisser hör i sin tursina jaktvårdskretsar. Detunderlag som på detta sätt samlat in överiämnas lämplig älgtilldelning inom resp.älgvårdsdistrikt och älgjaktsområde. Efter länsviltnämndens genomgång avtilldelningsprincipema lämnar nämnden en rekommendation om hurstor tilldelning A-områdena bör få under närmast kommande jaktår inom resp.älgvårdsdistrikt. Förslaget innehåller också rekommendationer om vilka ochvilket antal djur (köns- och åldersfördelning) som bör få fällas, förbud motjakt och minsta areal för att erhålla A-licens. Länsstyrelsenfattar därefter preliminära beslut om tilldelning på A-områdena. Dessapreliminära beslut sänds ut till företrädare för resp. licensområde för att deskall ha möjlighet att påverka sina tilldelningar. Har ingaerinringar kommit in övergår det preliminära beslutet till att bli definitivtvid ett angivet datum. Om erinringar kommer in erhåller jakträttshavaren ettnytt beslut som ersätter det preliminära. Naturvårdsverketanser att besluten om tilldelning för A-områdena föregås av ett alltföromfattande arbete på flera nivåer. Ambitionen verkar vara att skapa absolutprecision, rättvisa och demokrati. Enligt verket är det dock knappast förenatmed några risker från älgskötselsynpunkt om registrerings- ochtilldelningsbesluten inte är absolut precisa. anser attberedningen av tilldelningsbesluten generellt bör kunna förenklas avsevärt. Naturvårdsverketföreslår därför följande. Med utgångspunkt i faktorer som tillgången på älg,älgstammens tillväxt, viltskador och viltolyckor kan efterhörande av berörda myndigheter, organisationer och länsviltnämnden beräkna hurstor areal man skall förfoga över i varje älgvårdsdistrikt for att fåfälla ett vuxet djur. Endast den arealen skall enligt förslaget varautgångspunkt för tilldelningens storiek. anser vidare attprinciperna för beräkning av älgtilldelningen i möjligaste mån bör varagemensamma för hela landet. Beräkningav tilldelningen bör enligt göras med hjälp av persondator ellerdataterminal. I datorn föratsätts samtliga registrerade A-områdenfinnas inlagda med bl. a. uppgifter om disponibel areal och till Prop.1991/92:9 vilket älgvårdsdistrikt området hör. Genom att förse datorn meduppgift om den minimiareal som inom resp. distrikt gäller för att fåfälla en vuxen älg kan datorn själv räkna ut tilldelningen för varjeälgjaktsområde schablonmässigt och skriva ut ett preliminärt beslut. Genomdenna datorisering och schablonmässig beräkning av tilldelningar kanhandläggningen av tilldelningsbesluten enligt verket förenklas avsevärt. Detpreliminära beslutet om tilldelning bör enligt verket tillställasföreträdare för resp. älgjaktsområde i länet. Beslutet bör åtföljas av ettmeddelande om att beslutet står fast om synpunkter på tilldelningen inteinkommit före ett visst angivet datum. Kommer det in synpunkter skalllänsstyrelsen ompröva det preliminära beslutet. Älg/skog-grappenföreslår däremot, som jag redovisat i det föregående, att det skall utseslokala s. k. kretsviltgrupper som skall vara lokala remissinstanser ochförslagsställare i älgskötselfrågor. Kretsviltgrappen skall inför varje årsälgjakt, med stöd av resultaten från såväl älg- som skadeinventeringar ochsina lokala kunskaper, ge detaljerade avskjutningsförslag för resp.älgskötselområde till länsviltnämnden. Grappen skall också fungera somremissinstans till nämnden. Kretsviltgrappen och resp. jaktvårdskrets styrelsekommer enligt förslaget även att spela en avgörande roll vid genomförandet avde lokala programmen. Minbedömning att älgjakten skall vara produktionsanpassad innebär att älgstammensstorlek genom en lämplig avskjutning bör anpassas till betestillgången, deareella näringarnas fömtsättningar och trafiksäkerheten. I denproduktionsanpassade jakten görs ett årligt uttag av vuxna älgar och kalvar somär lika stort som älgstammens kalvproduktion. För att denna beskattningsprincipskall kunna tillämpas krävs att vinterstammen av älg är anpassad till en vissstorlek som t. ex. har överenskommits lokalt. Detnuvarande systemet för beslut om avskjutningens storlek är inte alltidändamålsenligt för att nå målet om en balanserad älgstam och enproduktionsanpassad jakt. Tilldelningen är ofta alltför schablonmässig ochförändras alltför långsamt. Huvudinsatserna motviltskador av älg måste för A-områdenas del även i fortsättningen göras genom avskjutning av den årliga tilldelningen av älg. Vid prövningen av tilldelningens storiek måste i tillräcklig grad beaktas faktorer som älgskador, viltolyckor och födosituationen. Tilldelningen måste bygga på förslag och yttranden på bred bas från alla i sammanhanget berörda intressenter. Det är nödvändigt att riktlinjerna för avskjutningen fastställs länsvis. De lokala förhållandena inom länet vad gäller skadefre kvensen kräver emellertid att avskjutningen sker på ett riktigt sätt. Läns viltnämnderna bör därför eftersträva att nå lokala målsättningar inom länet för älgstammens storlek. Den lokala älgstammens storiek skall inte med nödvändighet förbli permanent, utan anpassas till för tillfället rådan de skadesituation. Jag är därför inte beredd att förorda det av naturvårds verket föreslagna systemet för älgtilldelning. Tilldelningen kan enligt min mening inte göras så schablonmässig och utan individuell anpassning. Det föreslagna tilldelningssystemet kan motverka det samråd som jag förordat tidigare. I stället bör stor vikt fästas vid de synpunkter som kommer fram 36 vidde lokala samråden. De förslag som där förs fram bör vara vägledande Prop.1991/92:9 för länsstyrelsernas beslut om tilldelning på A-områdena. I områdenmed en stabil älgstam kan tilldelningen självfallet vara densamma år från år.Det kan ibland vara lämpligt att ett tilldelningsbeslut avser avskjutningenunder exempelvis en treårsperiod. Med en sådan utformning av besluten uppstårinte problem med s. k. överskjutning. Jag vill betona att det är de lokalaförhållandena som får avgöra hur tilldelningsbesluten skall utformas. Inågra län tillämpas ett system med grapptilldelning förlicensjakten efter älg. Den praktiska utformningen av systemet varierar mellanlänen. Den innebär vanligen att ett stort antal jakträttshavare i ettälgvårdsdistrikt genom fullmakter överlåter på en person att söka en gemensamtilldelning för de berörda A-områdena. meddelar ett beslut omtilldelning för områdena sammantagna. Beslutet tillställs fullmaktshavaren.Något beslut om älgtilldelning meddelas således inte för varje enskilt A-områdesom ingår i kretslicensområdet. Den tilldelningsnorm som gäller för traktentillämpas på samma sätt för A-områdena oavsett om de ingår i grapptilldelningeller inte. Ofta praktiseras ett system med extra tilldelning med hänsyn tillriskema för skogsskador och trafikolyckor. 1 praktiken har sådanaextratilldelningar i stor utsträckning skett inom gmpptilldelningarnas ram.Varje A-område har dock varit oförhindrat att söka extra tilldelning hoslänsstyrelsen. Jaktlageninnehåller inte någon uttrycklig bestämmelse om att en älgtilldelning skallske till vaije A-område. Jaktlagstiftningen bygger emellertid på tanken attlänsstyrelsen för varje A-område skall besluta om en tilldelning i enlighetmed principerna för den produktionsanpassade jakten. Jag har föreslagitinförandet av särskilda älgskötselområden. Som jag därvid nämnde finns detstora likheter mellan älgskötselområden och kretslicensområden. Den storaskillnaden är att jakträttshavarna själva skall besluta om avskjutningensstorlek på älgskötselområdena. Enligt min mening borde det därför uppfattas somfördelaktigt för de som jagar inom ett kretslicensområde att i ställetregistrera det som älgskötselområde. Det kan emellertid förekomma attkretslicensområdet är för litet för att kunna registreras som älgskötselområdeeller att jakträttshavama av någon anledning inte vill registrera sin mark somälgskötselområde. Systemet med kretslicens är administrativt förhållandevisenkelt och fungerar bra. Om jakträttshavare vill bedriva älgjakten i denna formbör de därför ges möjlighet till det efter beslut av . Enföratsättning för att så skall ske bör givetvis vara att jakträttshavama klarthar uttalat att de vill bedriva älgjakten på detta sätt. Viltskadeutredningenhar föreslagit att jakttiden för älg förlängs med ut gångspunkt i möjliga, biologiskt grandade ramar. Jakttiden bör enligt 37 Det bör i princip vara möjligt att jaga Prop.1991/92:9 älg den 28 febraari. Utredningen föreslårvidare att det inom älgskötselområden skall vara möjligt att bedriva skyddsjaktefter älg utan särskilt tillstånd från om jakten bedrivs idirekt anslutning till det område där skadan inträffar. Naturvårdsverkethar föreslagit att jakttiden för älg generellt bör omfatta hela jakttidsramen,dvs. för län med septemberjakt och för övrigalän. Självgör jag följande bedömning. Långa jakttider ger en lugnare jakt och ökarmöjligheterna att fälla erforderiigt antal älgar för att hindra skada av älg.En lång jakttid för älg har inom de biologiska ramarna inte några negativaeffekter på älgstammen. En lång jakttid medför också att behovet av skyddsjaktminskar. Jag delar därför uppfattningen att jakttiden för älg bör vara lång.Självfallet måste även i fortsättningen ha möjlighet att bestämmalämpliga tider för älgjakten. har då att bedöma bl.a. när jaktbör ske av hänsyn till klimatet och till friluftslivet. Deskador som älgen orsakar avser skador på gröda, främst havre.Skadorna är avsevärda i synnerhet med dåliga skördeförhållanden. Jagär därför av den uppfattningen att skyddsjakt efter älg som uppehåller sig vidodlade fält med skadekänslig gröda inom registrerade älgskötselområden bör fåbedrivas från utan särskilt tillstånd av länsstyrelsen.Länsstyrelsen måste dock självfallet ha möjlighet att reglera denna jakt medhänsyn till bl.a. friluftslivet.