prop · GF03170 · 1991-12-31 00:00:00 — När det gäller skyddsombuds rätt att ta del avexpositionsregister finns en bestämmelse i 6 kap. 6 § arbetsmiljölagen sominnebär att skyddsombud har rätt att ta del av de handlingar och erhålla deupplysningar i övrigt som behövs för ombudets verksamhet. Denna skyddsombudetsrätt till information gäller gentemot arbetsgivaren. Bestämmelsen är tillämpligpå uppgifter i expositionsregister som finns hos denne. Det kan erinras om attskyddsombud enligt 7 kap. 13 § arbetsmiljölagen har fystnadsplikt beträffandeuppgifter om personliga förhållanden som förekommer i registret. I fräga omarbetsställen i det allmännas verksamhet tillämpas istället bestämmelserna i14 kap. 7, 9 och 10 §§ sekretesslagen. Det ankommer på arbetarskyddsstyrelsen att i sinaföreskrifter ange vilka uppgifter registret skall innehålla. I direktiven om användning av kemiska ämnen ställsockså krav på att register och medicinska journaler bevaras i viss minsta tid. I 3 § arbetsmiljöförordningen (1977:1166) finnsbestämmelser om bl.a. förvaringstid för vissa handlingar och register. Detankommer på regeringen att införa bestämmelser också om förvaringstid föruppgifter i expositionsregister i arbetsmiljöförordningen. Det kan anmärkasatt arbetarskyddssfyrelsen enligt 18 § första sfycket 3arbetsmiljöförordningen har möjlighet att föreskriva om annan förvaringstid änsom anges i 3 § första sfycket samt om förvaringsplats. Minbedömning: Bestämmelserna i arbetsmiljölagen om personlig skyddsutrustning börinte ändras. 1991/92:170 Bilaga 9 Arbetsgruppensbedömning: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna har delatbedömningen eller inte haft någon erinran. Skälen för min bedömning: I direktivet omminimikrav för säkerhet och hälsa vid arbetstagarnas användning av personligskyddsutrustning på arbetsplatsen (89/656/EEG) finns vissa krav påanvändningen av och beskaffenheten hos personlig skyddsutrustning. Vidgranskningen av detta direktiv har det visat sig finnas vissa skillnader närdet gäller avgränsningen av begreppet personlig skyddsutmstning i förhållandetill vad som gäller enligt arbetsmiljölagen. Med personlig skyddsutrustning enligt direktivetförstås utrustning "som är avsedd att bäras eller hållas av arbetstagarentill skydd mot en eller flera risker som skulle kunna hota hans säkerhet ellerhälsa under arbetet samt varje tillbehör, som är avsett att uppfylla dettamål." Genom bl.a. vägledande förteckningar över personligskyddsutrustning respektive arbetsuppgifter som kan kräva sådan utrustning(bilaga I och III till direktivet) framgår det att även kläder till skydd motregn och kyla vid utomhusarbete omfattas av direktivets krav. Enligt 2 kap. 7 § arbetsmiljölagen skall personligskyddsutrustning tillhandahållas genom arbetsgivarens försorg och användas ominte betryggande skydd mot ohälsa eller olycksfall kan nås på annat sätt. Iarbetsmiljölagens förarbeten har det angivits att uttrycket personligskyddsutrustning avser ett vidsträckt område och att all utmstning som fordras föratt ett arbete skall kunna utföras utan att risk för ohälsa eller olycksfalluppkommer bör hänföras till sådan utrustning. Som exempel nämns kläder tillskydd mot hetta och klädsel som skall hindra direkt kontakt med bl.a. farligaämnen (prop. 1976/77:149 s. 238). Bestämmelsen om personlig skyddsutrustning iarbetsmiljölagen har sitt ursprung i en bestämmelse i 1949 årsarbetarskyddslag. I förarbetena till den bestämmelsen angavs att stadgandetendast omfattar sådan utrustning som är speciellt avsedd till skydd mot ohälsaeller olycksfall i arbete och att dit inte hörde sådana "persedlar somsedvanliga regnplagg, pälsar, pjäxor, stövlar eller vanliga handskar"(prop.1948 nr. 298 s. 288). Arbetarskyddssfyrelsen har i sin tillämpning avbestämmelserna om personlig skyddsutmstning också upprätthållit en merrestriktiv syn på sådan utmstning. Sådana kläder m.m. som behövs för att skyddasig mot naturligt klimat har inte betraktats som personlig skyddsutmstning iarbetsmiljölagens mening. Begreppet personlig skyddsutrustning har såledesmöjligen en något vidare omfattning i direktivet än enligt gällande svenskrätt. Med hänsyn till att direktivet gör ett undantag för vanliga arbetskläderoch uniformer, som inte är särskilt utformade för att skydda arbetstagarnassäkerhet och hälsa, är skillnaden emellertid av relativt begränsad praktiskbefydelse. att det för närvarandeinte finns anledning att ändra arbetsmiljölagen av det här skälet. En generöstillämpning av 2 kap. 7 § arbetsmiljölagen är, enligt min uppfattning,tillräcklig för att följa direktivets krav. Förarbetena till den nuvarandebestämmelsen om personlig skyddsutrustning kan inte anses utgöra något hindermot en sådan tillämpning. 1991/92:170 Bilaga 9 Mitt förslag: Ibestämmelsen om tillverkares, importörers och leverantörers skyddsansvar i 3kap. 8 § arbetsmiljölagen kompletteras bestämningen av när en tekniskanordning skall erbjuda betryggande säkerhet med uttrycket "släpps ut påmarknaden". Vidare införs en regel om när en teknisk anordning som inteuppfyller kraven på betryggande säkerhet fär visas på mässor, utställningaroch liknande. Därvid anges också vad som skall gälla när en teknisk anordningsätts i funktion t.ex. i samband med en demonstration. Arbetsgruppensforslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstanserna:Nästan samtliga remissinstanser har tillsfyrkt förslaget eller lämnat det utanerinran. har ifrågasatt om maskintillverkare bådeskall kunna få ställa ut och demonstrera sina maskiner utan att de försettsmed nödvändiga skyddsanordningar. har ställt sig frågandetill om demonstrationer av maskiner omfattas av undantaget för marknadsföringvid mässor, utställningar och liknande. Skälen för mitt förslag: I direktivet om inbördesanpassning av medlemsstaternas lagstiftning om maskiner, det s.k.maskindirektivet (89/392/EEG), finns en grundläggande bestämmelse i artikel 2p. 1 om att medlemsstaterna skall se till att alla lämpliga åtgärder vidtas föratt de maskiner som omfattas av direktivet får släppas ut på marknaden ellertas i drift endast om detta inte medför risk för bl.a. personers hälsa ochsäkerhet. I samma artikel finns det vidare en bestämmelse (p. 3) som innebäratt medlemsstaterna inte får hindra att maskiner som inte uppfyllerbestämmelserna i direktivet visas på mässor, utställningar, demonstrationerm.m., om det genom fydlig märkning klart anges att maskinerna inte uppfyllerkraven och att de inte får säljas förrän kraven uppfylls. En liknandebestämmelse finns i direktivet om tillnärmning av medlemsstaternas lagar ompersonlig skyddsutrustning (89/686/EEG). I maskindirektivet anges dessutom attvid demonstrationer skall tillräckliga säkerhetsåtgärder vidtas för att se tillatt personer skyddas. I 3 kap. 8 § arbetsmiljölagen finns dengmndläggande bestämmelsen om tillverkares, importörers och leverantörersskyddsansvar när det gäller maskiner, redskap, skyddsutrustning och andratekniska anordningar. Kravet är att anordningen erbjuder betryggande säkerhetmot ohälsa eller olycksfall när den avlämnas för att tas i bruk eller när denställs ut till försäljning eller i reklamsyfte. I EG:s maskindirektiv och även i andraproduktdirektiv är den avgörande tidpunkten för när produkten i fråga skalluppfylla direktivets säkerhetskrav när den "släpps ut påmarknaden". Härmed avses som huvudregel den tidpunkt när en produkt förförsta gängen avlämnas i bruksfärdigt skick, t.ex. från en tillverkare till engrossist. Uttrycket korresponderar dock inte med uttrycket i 3 kap. 8 §"avlämnas för att tas i bruk", utan innefattar vissa förfaranden sominte täcks av det senare uttrycket, t.ex. marknadsföringsåtgärder då enprodukt säljs direkt från en tillverkare till en konsument. Uttrycket"avlämnas för att tas i bruk" avser även överlåtelser och upplåtelseri varje led efter det att produkten släppts ut på marknaden. För att göra detmöjligt att få fullständig överensstämmelse mellan kraven i relevanta direktivoch svenska föreskrifter bör uttrycket "släpps ut på marknaden" förasin i 3 kap. 8§. Föratt inte hindra en sådan marknadsföring vid mässor och liknande som anges ibl.a. maskindirektivet måste det emellertid föras in en specialregel om detta i3 kap. 8 §. Det bör föreskrivas att en förutsättning för att visa tekniskaanordningar som inte uppfyller de grundläggande säkerhetskraven på mässor,utställningar och liknande är att sådan information som anges i de aktuelladirektiven lämnas i samband med att anordningen ställs ut. Mot denna bakgrundbör det nuvarande kravet i 3 kap. 8 § på betryggande säkerhet när en anordningställs ut i reklamsyfte utgå. Om den tekniska anordningen på något sätt sättsi funktion vid visningen skall givetvis, så som också sägs i EG-direktivet,tillräckliga säkerhetsåtgärder vidtas så att ingen kommer till skada. Imotsats till vad arbetsgruppen föreslagit bör detta uttryckligen framgå avlagtexten. 1991/92:170 Bilaga 9 Mitt forslag:Bestämmelserna i 4 kap. 1 och 2 §§ arbetsmiljölagen ändras för att ge denödvändiga bemyndigandena för att kunna anpassa svensk provning och kontroll påarbetsmiljöområdet till krav. Bl.a. införs begreppet bevis omöverensstämmelse med gällande krav i lagtexten. Bemyndigandena förenklas ochdet inbördes sammanhanget klargörs. Bemyndigandet om produktinformation förstill grundbemyndigandet i 4 kap. 1 §. Arbetsgmppensforslag: Överensstämmer i sak med mitt förslag. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser har ställt sig positiva till eller inte haft någotatt invända mot förslaget. LO har tillsfyrkt förslaget under fömtsättning attde fackliga organisationerna och ansvariga myndigheter kan delta i arbetet medutformningen av standarder så att principen om trepartssamverkan kanbibehållas. TCO har ställt sig bakom förslaget under fömtsättning attnäringslivets standardiseringsorgan (SIS) förändras till en demokratisk ochöppen organisation med insyn for arbetsmarknadens parter. Skälenför mitt förslag: Krav på produkters - såväl tekniska anordningar som kemiskaämnen - säkerhet kan gälla dels de egenskaper som krävs för att produkten inteskall välla skador, dels hur det skall styrkas att produkten verkligenhar dessa egenskaper (produktkontroll). Kraven på egenskaper Prop.1991/92:170 och kontroll kan rikta sig mot de olika skeden som är avgörande fören pro- Bilaga 9 dukts utformning, dvs. konstruktion, tillverkning,marknadsföring och användning. Produktkontroll har i i regel utförts sommyndighetskontroll som utmynnar i beslut om godkännande. Inom EG skerkontrollen genom ett förfarande för vilket används termen "bedömning avöverensstämmelse", vilket är av en helt annan karaktär. Att en produkt överensstämmer med ställda krav kaninom EG visas med någon form av bevis om överensstämmelse. Det kan vara enförsäkran om överensstämmelse från tillverkaren eller intyg eller godkännandefrån någon utomstående. Vanligt är att en produkt skall märkas på visst sättför att visa att den uppfyller kraven. Dessa frågor aktualiseras nu påproduktområdet av . De grundläggande egenskapskraven på produkterinnebär att de inte skall ha säkerhetsbrister. Man brukar i samband medproduktsäkerhet tala om tre slags säkerhetsbrister, nämligen konstruktionsfel,fabrikationsfel eller instruktionsfel. En produkt som släpps ut på marknadenfär inte ha något av dessa fel om skador skall undvikas. Förfarandet förbedömning av överensstämmelse i EG-direktiven tar sikte på detta. När väl enprodukt har kommit ut på marknaden eller avlämnats för att tas i bruk inträderett nytt skede. EG-direktiven förutsätter visserligen att medlemsländerna harett yttersta ansvar för att endast säkra produkter finns på marknaden och attdet därför finns någon form av marknadskontroll. Några EG-bestämmelser om hurdenna skall utformas finns emellertid inte. Användningen av produkter efter detatt de har släppts ut på marknaden eller avlämnats för att tas i bruk reglerasinte heller av produktdirektiven. EG:sproduktdirektiv utgår således från att en bedömning av överensstämmelse skallgöras innan en produkt släpps ut på marknaden eller avlämnas för att tas ibruk. Det är framför allt i denna del som arbetsmiljölagens regler om provningoch kontroll behöver ändras och göras så enkla och klara som möjligt. För en närmare analys är det ändamålsenligt att somEG gör skilja mellan produktens konstruktionsfas, där målet är att förebyggakonstruktionsfel, och dess tillverkningsfas, där fabrikationsfel skallförebyggas. I konstruktionsfasen gäller det vid massproduceradeprodukter att förvissa sig om att protofypen fyller ställda säkerhetskrav. Manbmkar då tala om typkontroll. Svenska myndighetsgodkännanden sker ofta i dennaform. Typkontroll av utomstående organ förekommer också inom ramen för EG:sproduktdirektiv. Jag återkommer till detta i det följande. I tillverkningsfasen gäller det att förvissa sig omatt de tillverkade produk terna överensstämmer med protofypen så att även de enskilda produktexem plaren uppfyller säkerhetskraven. Detta kan ske genom olika slags övervak ning av tillverkningen. Utvecklingen går mot att standardiserade kvalitets system införs i tillverkningsprocessen. Övervakning av utomstående organ 17 kan då ske genom certifiering av kvalitetssystemet. Instruktionsfel förebyggs bl.a. med lämpligabruksanvisningar eller annan Prop. 1991/92:170 produktinformation. Detär först som EG har fått en klar policy för utformningen avproduktdirektiv. Det skedde genom principbeslutet om den nya metoden- "the New Approach". Ett syfte med den nya metoden var bl.a. atteffektivisera och öka takten i direktivarbetet. Den traditionella harmoniseringsmetodeninnebar att direktiven innehöll en mångfald av tekniska detaljer, vilket bl.a.medförde tidskrävande översyn av reglerna. EG-direktiv, som utformats enligt den nya metoden,innehåller bindande, relativt allmänt hållna, "väsentligasäkerhetskrav" på produkten i fråga. Utformningen av de tekniskaspecifikationerna, vilka skall säkerställa att produkterna uppfyllerdirektivens säkerhetskrav, överlämnas åt de europeiska standardiseringsorganen(och ). Standarderna behåller sin karaktär av frivilliga överenskommelsermen får enligt direktivet den rättsverkan att produkter, som utformats enligtstandard, förutsätts uppfylla de väsentliga säkerhetskraven. Alla produktersom uppfyller dessa krav har rätt till marknadstillträde. Andra utföranden kangodtas, under förutsättning att produkterna uppfyller de väsentligasäkerhetskraven. Varje direktiv innehåller dessutom bestämmelser förhur en tillverkare/importör skall visa att produkten uppfyller kraven. Inom EGanvänds en särskild term för kontroll av att produkter uppfyller ställda krav,nämligen bedömning av överensstämmelse ("conformity assessment"). Huvudregeln i den nya metoden är att om entillverkare utformat en produkt i enlighet med standard kan denne i vissa fallintyga detta genom s.k. tillverkardeklaration, dvs. ett bevis omöverensstämmelse, som verifierar att aktuella krav är uppfyllda. Om produkteninte tillverkats i enlighet med standard skall den kontrolleras av ettcertifieringsorgan, dvs. ett fristående organ som bekräftar att en produkt, processeller tjänst uppfyller de väsentliga kraven. Ett infyg från ett sådant organutgör även det ett bevis om överensstämmelse. Produkter som överensstämmer med gällande kravskall innan de släpps ut pä marknaden märkas med ett EG-märke("CE-mark"). Befydelsen av EG-märkningen redovisas i det följande. Som ett komplement till den nyaharmoniseringsmetoden antog EG i de cember 1989 en resolution om en samlad policy för bedömning av överens- stärrunelse ("the Global Approach to Conformify Assessment"). Därigenom fastställdes principer för hur de som släpper ut produkter på marknaden skall visa att produkten verkligen uppfyller direktivets säkerhetskrav. En strävan är att godtaganden av bevis om överensstämmelse skall vara gmn dade på förtroende för provningsresultat och certifieringar. Det innebär bl.a. att standarder har utarbetats av de europeiska standardiseringsorganen för provnings- och certifieringsorganens kompetens, den s.k. EN-45000 se rien. Sådana organ skall dessutom visa att de uppfyller kraven. Ett annat viktigt inslag i programmet är att system för ömsesidiga godtaganden bör vara öppna för alla kompetenta organ, både offentliga och privata. Enligt resolutionen skall vid utformning avdirektiven valet av kontrollme- Prop. 1991/92:170 tod för produkter göras medhänsyn till bl.a. produktens farlighet. Hur di- Bilaga 9 rektiven skallutformas har ytterligare preciserats genom ett beslut om"moduler för olika stadier i förfaranden vid bedömning av överensstämmelse,avsedda att användas i tekniska harmoniseringsdirektiv". Härigenomfastställdes ett begränsat antal moduler som i fortsättningen skall användas isådana direktiv samt principer för när varje modul skall användas. En nyckelroll i sammanhanget har det s.k. EG-märket("CE-mark"). Produkter som uppfyller direktivets krav skall försesmed ett EG-märke av tillverkare eller importör. En förutsättning är då attvederbörande följt det förfarande som direktivet anger för att visaöverensstämmelse. En strävan är härvid att olika alternativ skall stå tillbuds. I vissa fall kan ingå krav på medverkan av s.k.anmälda organ ("notified bodies"), som utför certifiering,övervakning av kvalitetssystem m.m. De anmälda organen utses av medlemsstaternaoch anmäls till . Medlemsstaterna svarar för att de anmäldaorganen uppfyller vissa krav på kompetens m.m. De anmälda organen utför dockinte sina uppgifter på medlemsstaternas vägnar, utan företagen har rätt attvända sig till vilket organ som helst. Där medverkan av ett anmält organkrävs, skall av EG-märkningen framgå vilket organ som har medverkat. Även tillverkare utanför EG kan förse sinaprodukter med EG-märke under förutsättning att de uppfyller respektivedirektivs krav. Genom kommer anmälda organ inom EFTA-länderna attjämställas med EG:s anmälda organ vid tillämpning av respektive direktiv. Äveni övrigt innehåller bestämmelser om övergipande anpassningar isyfte att klargöra vilka bestämmelser som skall tillämpas inom EES i ställetför de interna EG-förhållandena som berörs i de refererade rättsakterna, (seprotokoll 1 till , protokoll 1 till ständig kommittéavtalet samtprotokoll 1 till avtalet om en oberoende övervakningsmyndighet, ). Olikaformer av "godkännanden " EG:ssystem för bedömning av överensstämmelse karaktäriseras av en med veten strävan att föra bort förfaranden för att visa att gällande säkerhetskrav är uppfyllda från den offentligrättsliga till den privaträttsliga sfären. Med lemsstaterna är förbjudna att kräva nationella förhandsgodkännanden av det slag som förekommer i , bl.a. på arbetsmiljöområdet. Eftersom även de beskrivna förfarandena i EG-systemet fömtsätter att produkterna provas och kontrolleras, ibland med medverkan av fristående organ, innan de får åsättas EG-märket, blir det även inom EG-systemet fråga om en viss förhandskontroll. Om fypkontroll därvid krävs av ett anmält organ, blir pro dukten tekniskt granskad på motsvarande sätt som krävs för ett svenskt myn dighetsgodkännande. Från legal synpunkt blir det dock befydelsefulla olik heter. Inom EG-systemet sker det hela inom ramen för ett uppdrag från till verkaren. Typinfyget utfärdas av det anmälda organet på egna vägnar, inte på medlemsstatens eller EG:s. Beslutet att släppa ut produkten på markna den fattas av tillverkaren eller importören på eget ansvar. Ett myndighetsgodkännande somförutsättning för marknadstillträde ut- Prop. 1991/92:170 färdas däremot påstatens vägnar av en myndighet (eller annat bemyndigat Bilaga 9 organ). Attutfärda ett sådant godkännande innebär myndighetsutövning, för vilken gällersärskilda bestämmelser i olika avseenden. Av intresse i detta sammanhang ärbestämmelserna i 10 kap. 5 § regeringsformen om överlåtelse avmyndighetsutövning till utländskt organ. Om vi i skulle överlåtauppgiften att utfärda myndighetsgodkännanden till utländska organ blir dessabestämmelser tillämpliga. Av den redogörelsen framgår emellertid atten tillämpning i av EG:s förfarande för bedömning av överensstämmelseenligt nya produktdirektiv med EG-märket, anmälda organ etc. inte innebär någraproblem i detta avseende. Någon överlåtelse av myndighetsutövning är detsåledes här inte fråga om. Grundläggande för den nya harmoniseringsmetoden och EG:spolicy för bedömning av överensstämmelse är således att en produkt som provatsoch godkänts i ett automatiskt skall ha tillträde till hela EG-marknaden.En EG-märkt produkt skall kunna cirkulera fritt mellan medlemsländerna. Inom arbetsmiljöomrädet omfattasdirektiven om maskiner, personlig skyddsutrustning och enkla tryckkärl av dennya harmoniseringsmetoden och EG:s program för provning och kontroll. Genom de ändringar som har införtsi bemyndigandena om provning och kontroll m.m. i 4 kap. arbetsmiljölagen medanledning av förslagen i propositionen 1990/91:140 har det givits möjlighettill ett mer flexibelt kontrollsystem. Bl.a. ges möjlighet att i föreskrifterställa krav på provning eller kontroll utan samband med krav på godkännande. gör det nu nödvändigtatt på ett mer definitivt sätt anpassa bemyndigandena till de principer förprovning och kontroll som gäller inom EG och som närmare anges i produktdirektiven.Genom att begreppet bevis om överensstämmelse med gällande krav förs in ilagtexten sker en anslutning till den terminologi som används i EG:s direktiv.Bevis om överensstämmelse kan anges som förutsättning för att en produkt fårsläppas ut på marknaden, användas eller avlämnas för att tas i bruk. Begreppettäcker in de olika intyg och försäkringar som avses i produktdirektiven;tillverkardeklarationer liksom s.k. tredjepartsccrtifieringar. Även beslut omgodkännanden och tillstånd kommer då att utgöra bevis om överensstämmelse. Bestämmelserna i 4 kap. 1 och 2 §§arbetsmiljölagen bör också redigeras om språkligt, bl.a. i det syftet att detinbördes förhållandet mellan 1 och 2 § skall framgå tydligare. Enligt mittförslag blir 4 kap. 1 § ett gmndbemyndi-gande med stöd av vilket föreskrifterkan meddelas om villkor om tillverkning, användning samt märkning eller annanproduktinformation. Sådana föreskrifter skall kunna meddelas både i samband medoch utan samband med krav på bevis om överensstämmelse. Krav på bevis omöverensstämmelse föreskrivs enligt förslaget med stöd av 4 kap. 2 §. Dessutom skall det med stöd av 4kap. 1 § kunna i föreskrifter anges villkor som måste vara uppfyllda för att godkännande eller annat bevis om överens- 20 stämmelseskall kunna ges i ett enskilt fall samt att sådana bevis får i ett en- Prop. 1991/92:170 skilt fall förenas med villkor. Genom denna uppläggning kanandra sfycket i Bilaga 9 nuvarande 4 kap. 2 § utgå sombestämmelserna blir betydligt mer lättillgängliga. Mer generella frågor om produktsäkerhetsregleringeni arbetsmiljölagen och möjligheterna att ingripa mot bristfälliga produkter isamband med eller efter att de har släppts ut på marknaden behandlas inte idetta sammanhang. Regeringen har i stället i direktiv för en översyn avarbetsmiljölagen (dir. 1991:75) uppdragit åt en särskild utredare att utredabl.a. vilka ändringar eller kompletteringar som bör göras i arbetsmiljölagensproduktsäkerhetsregler. Översynen i denna del syftar till att ökamöjligheterna att ingripa mot att från arbetsmiljösynpunkt bristfälligaprodukter släpps ut på marknaden eller medför risk för ohälsa eller olycksfallsedan de har överlåtits eller upplåtits för användning i arbetslivet. Denminskade förhandsprövning av produkter i form av myndighetsgodkännanden somförändringarna av produkt-kontrollen innebär bör enligt direktiven vara avavgörande befydelse för reglernas utformning. Vidare bör hänsyn tas till detarbete som bedrivs inom EG med ett direktiv om produktsäkerhet samt deåtaganden som gör i ett .