prop · GF0329 · 1991-12-31 00:00:00 — d) ställa som villkor för avtal att den andra partenåtar sig ytterligare för pliktelser som varken till sin nat ar eller enligt sedvana har något samband med föremålet för avtalet. 8 § Om inte annat följer av 9 eller10 §§ är stöd som ges med hjälp av statliga eller andra allmänna medelotillåtna, om de snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom attgynna vissa företag eller viss produktion, i den utsträckning det påverkarhandeln mellan avtalsparterna. 9 § Sädana stöd av social natur so:mges till enskilda konsumenter, under förutsättning att stödet ges utandiskriminering med avseende på varornas ursprung, eller som ges för attavhjälpa skador som förorsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionellahändelser är dock tillåtna. 10 § Som tillåtna kan anses stöd a) för att främja den ekonomiskautvecklingen i områden där levnadsstandarden är onormalt låg eller därallvarlig sysselsättningsbrist råder, b) för atl främja genomförandet avviktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller för att avhjälpa enallvarlig störning i en avtalsparts ekonomi, c) för att underlätta utvecklingen avviss näringsverksamhet eller vissa regioner, i den män stödet inte ändrarvillkoren för handeln i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. 11 § När en stödåtgärd som avses i 8och 9 §§ har anmälts till kommissionen, får svensk myndighet inte prövatillåtligheten av stödet innan kommissionen har meddelat beslut i saken. 12 § En kommun är skyldig att upplysaregeringen om stöd som planeras och som kan bli föremål för kommissionensprövning. Paragraferna 4-12 motsvarar, med vissa tillägg ochredaktionella järrik-ningar, art. 4-6 i avtalet. Dessa bygger i sin lur päRomfördragets art. 85, 86 och 92. Pä förslag av lagr-ådet har lagtexten jämkatsspråkligt samt, såvitt gäller statliga stödåtgärder, att två ytterligareparagrafer lagts till. Art. 92 iRomfördraget anses innefatta inte bara statliga stödåtgärder utan Prop.1991/92:29 också sådana som lämnas av t.ex. en kommun. I 8§ har detta beaktatsgenom uttrycket "allmänna medel". Som lagrådet har påpekat får av artikel 7 i avtalet ansesframgå att frågan om tillåtligheten av statliga och kommunala stödåtgärder ärunderkastad kontroll av kommissionen. Denna kontroll utgörs av enefterhandsgranskning när det gäller stödåtgärder som finns vid avtaletsikraftträdande och av en förhandsprövning när det gäller åtgärder som vidtasefter ikraftträdandet. Härav torde enligt lagrådet följa att utrymmet försvensk domstolsprövning-närmast laglighetsprövning av kommunala beslut efterkommunalbesvär - är begränsat innan den av kommissionen initierade kontrollenfullföljts enligt artikel 7. En erinran om den betydelse som kommissionen tillämpningen av reglerna i 8§ bör därför enligt lagrådet tas upp iparagrafen. För egen del anser jag att artikel 7 inte hindrar ensvensk domslolspröv-ning efler kommunalbesvär annat än om grunden föröverklagandet är den som anges i 10 kap. 8§ första stycket 4 kommunallagen(1991:900), nämligen att beslutet strider mot lag eller annan författning ochatt förevarande paragraf därvid åberopas. Är detla fallet, mäste domstolenavvakta kommissionens prövning. Har stödet inle anmälts till kommissionen,torde dock domstolen kunna konstatera att stödet är olillätet, eftersomreglerna om anmälan inte har iakttagits (jfr EF-Karnow, 1990, s. 620 avsnitt7.2). Den av lagrådet föreslagna bestämmelsen i 4 mom. har jämkats i enlighethärmed. Lagrådet har också, som tidigare nämnls (avsnitt 4:2),förordat en uttrycklig regel om skyldighet för kommunerna alt upplysaregeringen om stöd som planeras och som kan bli föremål för kommissionensprövning. Jag ansluter mig till det förslagel. 13 § Den myndighet som regeringen bestäinmer fär 1. förelägga den som äruppgiftsskyldig enligt bestämmelserna i 2§ att fullgöra sådan skyldighet tillmyndigheten, samt 2. förelägga den hos vilken enundersökning får företas enligt dessa bestämmelser att låla myndighelen delsgranska böcker och andra affärshandlingar, dels göra kopior av eller utdrag urböcker och andra affärshandlingar, dels begära muntliga förklaringar pä ort ochställe, dels fä tillträde till den uppgiftsskyldiges samtliga lokaler,markområden och transportmedel. Myndigheten fär meddela beslut enligt första stycketendast om kommissionen begärt att åtgärden skall vidtas avmyndigheten i stället för av kommissionen och underlåtenhet alt följaföreläggandet inte pä grund av beslut lueddelat av kommissionen kan medföraskyldighet att betala viten eller böter enligt bestämmelserna i 2§, eller om myndigheten, inom ramen för den egna behörigheten medden begränsning som framgår av 20 § andra stycket och i övrigt i enlighet medtilllämpliga bestämmelser i 2§, meddelar beslutet helt på eget initiativ. Beslut som avses i första stycket 1. fär förenas med viteom den uppgifts-skyldige inte följt ett tidigare föreläggande av myndigheteneller en tidigare anmaning av kommissionen. Beslut som avses i första stycket2. och som myndigheten meddelar helt på egel initiativ fär förenas med vite.Beslut som är förenat med vite får överklagas till kammarrätten. bart, om inte annat bestäms. Talan om utdömande av viteförs av myndighe- Prop. 1991/92:29 ten hos . Paragrafen bygger pä art. 8 i avtalet. Enligt bestämmelseri flera av rättsakterna är medlemsstater, behöriga myndigheter i dessa samtföretag och företagssammanslutningar m.fl. uppgiftsskyldiga gentemotkommissionen, inte minst när det gäller kommissionens konkurrensövervakanderoll enligt art. 89 i . Dessutom är de skyldiga att underkasta sigundersökningar av kommissionen. Dessa skyldigheter är såvitt gäller företagoch företagssammanslutningar sanktionerade genom böter och viten. Om detta gälleri huvudsak följande. När kommissionen begär upplysningar från ett företag ellercn företagssammanslutning skall den sända en kopia av sin begärantill behörig myndighet i den medlemsstat där företaget eller sammanslutningenhar sitt säte. Kommissionen skall också ange den lagliga grunden för sinbegäran, tidsfrister samt de påföljder som kan inträda om oriktiga upplysningarlämnas, öm upplysningarna inte lämnas i rätt tid eller om de är ofullständigaskall kommissionen i beslut förelägga vederbörande att komma in med upplysningarnainom . erinras om den sanktion som kan följa och om rättenatt klaga till . En kopia av detta beslut skall sändas tillmedlemsstaten. Företag och företagssammanslulningar har även skyldighetatt underkasta sig de undersökningar kommissionen beslutar om och att därvidlåta kommissionens behöriga tjänstemän få tillgäng till bokföring och andraaffärshandlingar, att ta kopior eller utdrag av dessa, att få muntligaupplysningar på platsen samt att fä tillträde till företagets ellersammanslutningens lokaler, mark och fordon. Kommissionen skall i god tidunderrätta behörig myndighet i medlemsstaten om cn sädan undersökning. Ibeslutet om undersökning skall kommissionen ange bl.a. syftet med och datum förundersökningen samt påföljden om eftersökt material inte tillhandahälls.Beslutet skall fattas efter samråd med behörig myndighet i medlemsstaten. Det finns från svensk synpunkt ingen anledning att hindraatt den som är uppgiftsskyldig gentemot kommissionen eller skyldig altunderkasta sig en undersökning frivilligt fullgör sin skyldighet direkt tillkommissionen. Om emellertid tvångsmedel måste tillgripas, t.ex. i form avvitesföreläggande eller fysiska åtgärder för tillträde till lokaler ellertillhandahällande av affärshandlingar, måste svenska myndigheter kopplas in.Sverige har enligt art. 8 i avtalet skyldighet att på begäran hjälpa till.Detta överensstämmer med vad som gäller inom EG. Bestämmelser om detta har tagils upp i förevarandeparagraf Bestämmelserna var i det till lagrådet remitterade förslaget relativtallmänt hållna och gav den myndighet som regeringen utser vidsträcktabefogenheter när det gäller att framtvinga ett fullgörande av de skyldighetersom följer av de aktuella rättsakterna. Lagrådet har haft invändningar mot utformningen av detremitterade förslaget i denna del. Sammanfattningsvis har lagrådet anfört attförslaget innebär att skulle tillhandahälla tvångsmedel i störreutsträckning än som följer avEEGs regler eftersom dessa förutsätter att kommissionen har fattat ett beslut om sädana, som regel i ett tvåstegsförfarandc,att sädana beslut bör Prop. 1991/92:29 prövas enligt 8§ och inte enligt 7§ idet remitterade förslaget i följd varav bestämmelsen om handräckningblironödig, ar? svenska myndigheter som av eget initiativ inhämtar informationeller utför undersökningar bör ha samma möjligheter som kommissionen men att debegränsningar som ligger i EEGs regelsystem inte skall kunna kringgås genom attinitiativet tas av svenska myndigheter, atl bestämmelser om rätt att framtvingaförhör utöver den möjlighet som enligt rättsakterna finns att i samband medundersökningar inhämta förklaringar pä stället inte bör finnas ifl/«r a//beslut av svenska myndigheter som förenats med vite bör kunna överklagas tillkammarrätten. Jag häller med lagrådet om att svenska myndigheter isamband med inhämtande av information eller utförande av undersökningar påbegäran av kommissionen inte bör ha vidsträcktare befogenheter än demkommissionen har. Denna begränsning bör som lagrådet föreslagit komma tilluttryck i lagtexten. Jag godtar också lagr-ådets ståndpunkt alt beslut avkommissionen i avsedda fall först skall prövas av enligt 8 §i del remitterade förslaget (9§ i lagrådets förslag). Eftersom enundersökningar av lokaler m.m. skall kunna ske utan förvarning behövs därvidcn bestämmelse om att skall kunna meddela beslut utan att denmot vilken verkställighet begärts har fått tillfälle alt yttra sig.Marknadsdomstolens beslut är verkställbara enligt 3 kap. 1 § första stycket 1utsökningsbalken, varför någon särskild föreskrift om möjlighet alt påkallabiträde av kronofogdemyndigheten inte behövs. Det är mer tveksamt om det skall vara möjligt att somlagrådet föreslagit ( föra särskild talan mot ett beslut om föreläggande somförenats med vite. En rält att överklaga sädana beslut särskilt fyller knappastnågon funktion om beslutet ändå kan prövas i samband med alt talan förs omutdömande av vitet (jfr 49 kap. 4§ första stycket 4 och 18kap. 6§ första stycket utsökningsbalken). Jag vill emcllerlid inle motsätta m\glagrådets förslag på denna punkt, som onekligen har förebilder inomkonkurrensrätten. I enlighet med det sagda anges i första stycket förstapunkten att den myndighet som regeringen bestämmer fär föreliigga den som äruppgiftsskyldig enligt de i 2 § angivna bestämmelserna att fullgöra sinskyldighet till denna myndighet. När uppgifterna har kommit in, skallmyndigheten givetvis lämna dem vidare till kommissionen. Myndigheten fär ävenenligt andra punkten förelägga den hos vilken en undersökning får företas attlåta myndigheten granska böcker och andra affärshandlingar, att på ort ochställe begära muntlig förklaring och att fä tillträde till lokaler m.m. Somtidigare nämnts är avsikten att SPK skall vara den myndighet som svarar för nuaktuella uppgifter. SPK bör oeksä vara den myndighet som i övrigt biträderkommissionen och som kommissionen skall underrätta om behovet av biträde.Bestämmelser härom kan meddelas i förordning. I andrastycket anges, i enlighet med lagrådets förslag, de fall när den svenska myndigheten kan besluta enligt första stycket. Delta kan ske an tingen om kommissionen överlåter till den svenska myndigheten atl vidta åtgärder utan att själv fatta beslut som kan medföra skyldighet att betala bö ter eller viten, eller om den svenska myndigheten på eget initiativ meddelar ett sådant beslut inom ramen för den egna behörigheten. 4 1991/92. Enligt tredje stycket kan myndighetens beslut enligtförsta stycket förenas Prop. 1991/92:29 med vite. Detta kan ske i fall somavses i första stycket första punkten endast om den uppgiftsskyldige inte harefterkommit cn tidigare anmaning antingen av kommissionen eller av den svenskamyndigheten. I fall som avses i andra punkten kan vitesföreläggande användasendast om myndigheten handlar pä eget initiativ, dvs. ulan nägon framställningfrän kommissionen. Beslut som förenas med vite får överklagas tillkammarrrätten. Beslutet fär emellertid giltighet även om detöverklagas. Vitet får inte dömas ut av den föreläggande myndigheten. Talan omutdömande av vite förs hos marknadsdoinstolen av den myndighet som förelagtvitet. Giltigheten av vis.sa beslut av kommissionen 14 § öm koirimissionen i ett enskilt fall harfunnit att det inte finns grund för tillämpning av 4§ eller 7§ eller om kommissionen enligt 6§ i elt enskilt fall har medgett undanlag från tillämpningen av 4 §, gäller beslutet hiir i landet. Som anförts i avsnitt 3.2 vid art. 11 bör vissakommissionsbeslut, nämligen beslut om icke-ingripandebesked och om undantagfrån konkurrensreglerna i enskilda fall, vara bindande i ulanytterligare prövning av svenska myndigheter. Detta får anses innebära all enförvallningsuppgift innefattande myndighclsut()vning överlåts lillkommissionen. Av 10 kap. 5 § tredje stycket RF följer att beslut omdelta kräver tre fjärdedels majoritet av de rc)stande. Ver-kställighct av koininissionens beslut i övrigt 15 § Elt beslut av kommissionen som riklav sig nn)tcn enskild fysisk eller juridisk person skall prcivas av svenska myndigheter, om kommissionen be gärt vcrkslällighet av beslutet. Prövningen skall avse frågan om beslutet är förenligt med det i 1 § angivna avtalet och med förcskrifler som grundas på avtalet. Svenska myndigheter får inte pröva frågan om elt beslut avkommissionen är ogiltigt på grund av alt kommissionen saknat behörighet, altviisentliga processuella föreskrifter åsidosatts, alt beslutet strider motfördraget eller någon annan rältsregel som luinför sig till fördragetstillämpning eller att fråga är om maktmissbruk eller illojal maktanviindningfrån kommissionens sida. Koininissionens beslut kan vara av olika slag. Beslut omföreskrifter, t.ex. gruppundantag, måste för alt bli bindande för Sverigeinförlivas genom särskilt regeringsbeslut och med tillämpning av proceduren iart. Beslut som riktar sig till enskilda fysiska ellerjuridiska personer måste för att bli verkställbara i först prövas avsvenska myndigheter. Beslutet kan - med svensk terminologi - vara elt slutligtbeslut, t.ex. beslut om böter därför all företaget brutit mol konkurrensregler,eller ett beslut under förfarandet, t.ex. begäran om lillträcie till lokaler.Ett kommissionsbeslut behöver inte alltid verkställas. Förelaget kan riitlasig efler beslutet frivilligt eller beslutet kan vara gynnande så att nägonverkställighet över huvud taget inte är aktuell. öm emellertid företagel inle frivilligt rättar sig eflerett betungande beslut eller kommissionen annars anser att det behövs, begär den att skall - genomföra beslutet (art. 11). Svenska myndigheter måste däpröva beslutet. 1991/92:29 Prövningen avser enbart frägan om beslutet ärförenligt med avtalet eller med föreskrifter som grundas pä avtalet. Beslutetfär alltså inte ändras i sak. Godtas inte beslutet, skall detta inom 21 dagarefter detta ställningstagande anmälas till den blandade kommittén, se vidarevid 16 och 17 §§. Den yttersta konsekvensen av atl ett beslut inte godtas äratt avtalet upphör att gälla. Första stycket innehåller bestämmelser om delta. I detremitterade förslaget angavs att det är rimligt att ett beslut skall prövasinte bara då kommissionen begärt verkställighet utan oeksä då prövningpåkallats av den som beslutet riktar sig mot. En prövning på begäran av densom beslutet riktar sig mot torde dock knappast bli meningsfull. För denne ärdet i allmänhet bättre att begära omprövning av beslutet hos . Däprövas ju även beslutets giltighet inom EEG. Öm inte kommissionen begärvcrkslällighet i av beslutet kommer detla f.ö. över huvud taget intealt gälla i . Möjligheten till prövning pä begäran av den som beslutetriktar sig mot har därför tagits bort. Ett beslut av kommissionen kan även rikta sig mot Sverigesom stat, t.ex. beslut om att skall upphöra med en statlig stödåtgärdeller bevilja en flygkoncession. Prövningen av ett sådant beslut görs i förstahand av regeringen, som avgör om beslutet skall godtas eller saken hänskjutastill den blandade kommittén. Någon lagreglering om detta torde inte behövas. I andra stycket har tagits upp en bestämmelse som anknyterlill art. 10. Prövningen hos svenska myndigheter får inte avse frågor omkommissionens kompetens och andra liknande frågor. Prövningen av dessa frågorär förbehållen , se härom närmare kommentaren lill arl. 10 iavsnitt 3.2. 16 § I de fall som avses 15 § skall beslutet prövas avkonsumentombudsmannen, om saken gäller marknadsföring eller avtalsvillkor ikonsumentförhållanden, och annars av näringsfrihelsombudsmannen. Om konsumentombudsmannen eller näringsfrihetsombudsmannenfinner att kommissionens beslut är uppenbart oförenligt med avtalet eller medföreskrifter som grundas på avtalet, skall han anmäla saken för regeringen. Iannat fall skall han väcka talan hos . Paragrafen motsvarar i sak 9 § och 10 § andra stycket idet remitterade förslaget. Som tidigare nämnts är det i princip somskall pröva beslut av kommissionen på talan av KO eller NO. Detta förutsätteratt KO och NO pä resp. område prövar kommissionens beslut innan talan väcks.Finner KO eller NO vid den prövningen uppenbart att beslutet är oförenligt medavtalet eller med föreskrifter som grundas pä avtalet, finns inte nägonanledning att saken också prövas av . I sädana fall skall KOresp. NO själva anmäla saken till regeringen för hänskjutande till den blandadekommittén. Enligt förslaget i promemorian skulle KO vara behörig attföra talan om saken rör bl.a. avtalsvillkor mellan näringsidkare. Med anledningav påpekanden frän några remissinstanser, bl.a. KO och Nö, har behörighet pådet området i stället tillagts NO. har ifrågasatt om inte marknadsdomstolensprövning Prop. 1991/92:29 borde begränsas till samma frågor som avses i 20 §, dvs. Med anledning härav vill jag framhålla att prövning i fall som avses i 15 § avser att kontrollera om kommissionens beslut kan godtas i eller inte. Det är viktigt att den prövningen koncentre ras till en enda kvalificerad instans. Som nämnts tidigare (avsnitt 4.2 ianslut- , ning till art. 11) torde i de flesta fall frågan röra ett förhällande som med nuvarande lagstillning faller under behörighet. Av dessa skäl bör väljas även för situationer då frägan rör något annat än vad som normalt hör till domstolens område, t.ex. luftfarts- politiska frågor. Det är naturligtvis viktigt att i sädana frågor verkets syn punkter kommer fram. Detta kan ske genom att KO resp. Nö samräder med luftfartsverket innan de beslutar om talan skall föras i domstolen eller inte. Har kommissionen begärt verkställighet, bör den sombeslutet rör få tillfälle atl yttra sig innan KO eller Nö fattar beslut såvidainte pä grund av sakens beskaffenhet denne inte i förväg bör underrättas, se22§. KO resp. Nö bör i förekommande fall samråda med den myndighet under vilkenfrägan normalt hör. 17 § öm finner att kommissionensbeslut inle är fören ligt med avtalet eller med föreskrifter som grundas på avtalet, skall domsto len anniiila sill beslut för regeringen. I annat fall skall domstolen förklaraall kommissionens beslut skall gälla. Om domstolen förklarar alt kommissionens beslut skallgälla, får det verk-stiillas som svensk lagakraftägande dom. Par;igrafen motsvarar närmast 11 § andra stycket i detremitterade ftirsla-get. Prövning av sådana beslut som avses i 15 § skall göras avmarknadsdomstolen på talan av av KO, om saken rör dennes område, och annars pätalan av NO, se 16 §. Av 16 § första stycket följer emellertid att KO resp. NO.själva skall göra en prövning av beslutet. prövning avser frägan om kommissionensbeslut är förenligt med avtalet eller föreskrifter som grundas på avtalet.Finner domstolen vid den prövningen atl beslutet inte skall godtas, skall dengenast anmäla sill beslut för regeringen för hänskjutande till den blandadekommittén. I annat fall beslutar domstolen att kommissionens beslut skallgälla. Verkställighet av beslutet sker vid behov enligtutsökningsbalken i enlighet med vad som gäller om verkställighet avlagakraftägande dom. Närmare föreskrifter om vem som skall begäraverkställighet kan meddelas i förordning. Har funnit alt ett beslut inte kangodtas, fär regeringen anses bunden av den bedcimningen. 18 § Böter och viten som beslutats av kommissionenskall vid prövning enligt 15 § bestämmas i svenskt mynt. När kommissionen beslutar om böter eller viten tordebeloppet fastställas i den europeiska valutaenheten ECU. Godtas beslutet, skall enligl föreva- 52 rande paragraf beloppet bestämmas i svenskt mynt, någotsom underlättar Prop. 1991/92:29 verkställighet. Böter och viten tillfaller svenska staten. Enligt RSV bör övervägas om sanktionsavgifter som har dömtsut enligt lagen skall få dras av vid inkomsttaxeringen. För egen del menar jagatt det inte finns tillräckligt underlag för att ta ställningtill den frågan. Det går inte utan vidare att dra några paralleller med vadsom gäller om vanliga svenska böter, viten eller sanktionsavgifter. Frågan btirlämpligen övervägas i samband med en svensk anslutning till ett . 19 § öm kommissionen har funnit att en kommunlämnat stöd som slår i strid med 8§, skall regeringen, om den finner att kommissionens beslut är fören ligt med avtalet och med föreskrifter som grundas på avtalet, upphäva det kommunala beslutet. Om kommissionen har funnit att en statlig stödåtgärd är istrid med avtalet och följaktligen begär att den skall upphöra, skall fråganprövas av regeringen. Något lagstöd behövs inte för del ändamålet. Haremellertid stödet prövats av en domstol eller annan myndighet efteröverklagande följer av 11 kap. 2 resp. 7 §§ RF att regeringen får anses bundenav den prövningen. Av 11 § framgår emellertid att en svensk domstol eller annanmyndighet inte fär pröva om en stödåtgärd som anmälts lill kommissionen ärförenligt med 8-10§§ förrän kommissionen har meddelat beslut i saken. Har stödet beslämts av , kan beslutet inte ändrasutan ett nytt riksdagsbeslut. När det gäller kommunala stödåtgärder bör i motsvarandefall regeringen kunna pröva om stödet skall upphöra eller om frägan skallhänskjutas till den blandade kommittén. 11 kap. 7§ RF torde inte hindra attregeringen omprövar ett beslut av kommunfullmäktige. En bestämmelse som gerregeringen rätt att pröva en stödåtgärd har tagits upp i förevarandeparagraf. Domstolsprövning i andr-a fall 20 § Frågor om överträdelse av föreskrifterna i 4§eller 7§ prövas av mark nadsdomstolen. Frågor om överträdelse av de föreskrifter som anges i 2 § prövas också av , om saken rör en konkurrensfråga eller fråga om kontroll av företagsförvärv, och annars av tingsrätt. Att svenska domstolars och andra myndigheters behörighetatt pröva frågor som avses i denna lag kan vara inskränkt framgår avföreskrifter som anges i 2§. Utan hinder av vad som sägs i första stycket får en allmändomstol pröva en invändning om att ett avtal är ogiltigt på grund av 4 § ellerstrider mot 7 § eller någon föreskrift som anges i 2 §. Av art. 9:2 i avtalet följer att Sverigeskall se till att de rättigheter som följer av art. 4-7 och bestämmelser i deolika rättsakterna kan åberopas direkt inför svenska domstolar. Såvittgäller konkurrensfrågor och kontroll av förelagsförvärv, vilka frå gor redan nu faller under kompetens, bör marknads domstolen vara behörig medan tingsrätterna bör vara behöriga att pröva öv riga frågor. Eftersom behörighet är begränsad till de 53 frågor somnämns i 1 § lagen om marknadsdomstol m.m. behövs en särskild Prop.1991/92:29 bestämmelse i förevarande lag som ersätter den paragrafen. Av lagenbör också framgå alt tingsrätterna är behöriga i övriga fall. Första stycket i förevarande paragraf innehåller enbestämmelse enligt det sagda. Förslaget innebär att en svensk allmän domstolinte på samma sätt som domstolarna inom EG kan tillämpa gemenskapsrätten närdet gäller konkurrensfrågor. En sådan ordning strider emellertid inte motavtalet.