prop · GF03170 · 1991-12-31 00:00:00 — 1991/92:170 aluminiumburkar och andra föreskrifter som behövs för attsäkerställa att Bilaga 13 inhemska och importerade burkar med eller utandryck kan konkurrera på > lika villkor med det upprättade pantsystemet. I lagen (1991:336) och förordningen (1991:338) omvissa dryckesförpackningar regleras användningen av somdryckesförpackning. För yrkesmässig överlåtelse av en konsumtionsfärdig dryckpå krävs ett särskilt hanteringstillstånd för den som tappar dryckenpå flaska. För hanteringstillstånd krävs att ingår i ettretursystem. Ett tillstånd kan - om bara kravet på retursystem är tillgodosett- lämnas såväl till inhemska som utländska distributörer. Ett beslut omhanteringstillstånd skall förenas med de villkor som behövs med hänsyn tillmiljön och resurshushållningen. En som ingår i ett godkäntretursystem skall vara försedd med uppgift om detta. Statens pris- ochkonkurrensverk (SPK) har fått regeringens uppdrag att analysera eventuellakonkurrenssnedvridande effekter av lagen om vissa dryckesförpackningar(PET-lagen). Först när detta uppdrag har redovisats kan det bedömas om enöversyn av lagens tillämpning är behövlig. Enligt lagen (1984:355) om skatt på vissadryckesförpackningar erläggs skatt (förpackningsskatt) vid omsättning inomlandet av vissa förpackningar avsedda för konsumtionsfärdig dryck och vidinförsel av sådana förpackningar med eller utan dryck, om förpackningensfyllnadsvolym överstiger 0,2 men ej . Varje enskild förpackningbeskattas antingen vid införseln eller vid omsättning inom landet. En positivsärbehandling sker av förpackningar som är tillverkade huvudsakligen av pappeller papper (inte skattepliktiga) och av pantförpackningar (lägre skattesatsän för andra förpackningar). Med en pantförpackning avses i lagen enförpackning som ingår i ett riksomfattande system som innebär att en konsumentvid inköp av en dryck får betala ett pantbelopp för förpackningen vilketåterbetalas till honom när förpackningen efter användningen återlämnas. Utöver de i lagstiftningen föreskrivnaretursystemen beträffande aluminiumburkar och PET-flaskor finns bl.a. välfungerande sådana system beträffande returflaskor för öl, läskedrycker, vinoch sprit samt fungerande system för glasåtervinning. I budgetpropositionen 1990 (prop. 1989/90:100 bil.16) redovisades de ut gångspunkter regeringen ansåg borde gälla för arbetet med avfallsfrågor. delade denna regeringens uppfattning (1989/90:JoU16, rskr. I betänkandet uttalade jordbruksutskottet bl.a. följande om förpack ningsavfall: "En betydande del av hushållens avfall utgörs avförpackningar av olika slag. Ökad återanvändning av förpackningar där så är möjligt och utökad sortering för återvinning av material kan bidra till en minskning av avfallsvolymerna. För vissa dryckesförpackningar finns retursystem och återvinningssystem redan utvecklade. Även inom vissa andra förpacknings områden har det etablerats mer eller mindre effektiva återanvändnings- eller återvinningssystem. Detta gäller bl.a. transportförpackningar av wellpapp och papp, lastbärare av trä och tomfat av plast och metall. En viktig uppgift inom förpackningsområdet måste vara att säkra och effektivisera sådana sy stem genom en utveckling dels pä styrmedelssidan och dels på marknaden 35 föråtervunna material och produkter. Det stora flertalet förpackningar saknardock ett system för återanvändning eller återvinning. Detta är enligt utskottetsmening inte tillfredsställande, och måste det krävas attåteranvändning och återvinning inom förpackningsområdet utökas sommängden förpackningar minskas". Utskottet uttalade att retursystembör främjas och engångsförpackningar missgynnas som en styrning börske mot energihushållning och miljövänliga materialslag. Genombeslut bemyndigade regeringen chefen för miljödepartementetatt tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda och lämna förslagtill sädana åtgärder inom förpackningsområdet som syftar till att främjaretursystem. Den därefter tillsatta utredningen (förpackningsutredningen) haravgivit delbetänkandet (SOU 1990:85) Översyn av skatten på dryckesförpackningaroch slutbetänkandet (SOU 1991:76) Miljön och förpackningarna. Utredningen harsom en allmän utgångspunkt haft att dess förslag skall överensstämma med de måloch krav angående förpackningarnas miljöbelastning som formuleras av EG.Utredningen har därvid särskilt beaktat det förslag till EG-direktiv omförpackningar och förpackningsavfall som kommissionen nu arbetar med och som omdet antas kommer att ersätta det nu aktuella direktivet. Utredningensslutbetänkande som bl.a. innehåller förslag till en lag om återtagning avförpackningar har remissbehandlats och bereds inomregeringskansliet. Dennuvarande ovan redovisade svenska lagstiftningen strider inte mot direktivetsföreskrifter. Området regleras till stor del med hjälp av administrativaåtgärder och frivilliga överenskommelser. Den svenska politiken uppfyller tillflera delar direktivets krav genom de retursystem soni finns för dryckesförpackningarav glas och aluminium. Något samlat program för dryckesförpackningar ochförpackningar för flytande livsmedel finns emellertid inte. Den svenskapolitiken syftar dock, liksom EG:s pågående arbete inom området, till att tafram ett övergripande program för samtliga förpackningar och alltförpackningsavfall. Något särskilt program för dryckesförpackningar och förförpackningar för flytande livsmedel kan därför inte anses behövas tas framunder den korta övergångsperiod som kan komma att infalla mellan den tidpunktdå träder i kraft och den tidpunkt då det nu pågåendelagstiftningsarbetet, som innefattar en EG-harmonisering av den svenskaregleringen på området, blir slutfört. 1991/92:170 Bilaga13 Min bedömning: Delagstiftningsfrågor som har samband med den del av miljöbilagan tillEES-avtalet som tillhör miljö- och naturresursdepartementets ansvarsområde börbehandlas i en proposition efter remissbehandlingen avdepartementspromemorian (Ds 1992:43) och den svenskamiljöskyddslagstiftningen. De EG-regler som omfattasav miljöbilagan utgörs uteslutande av direk- tiv.Direktiven upptas i bilagan under rubrikerna Allmänt, Vatten, Luft, Ke- Prop. 1991/92:170 mikalier m.m. samt Avfall. Några av dessa direktiv berör sådana frågor somtillhör andra departements ansvarsområden. Det gäller dels direktiven(75/440/EEG, 79/869/EEG och 80/778/EEG) som innehåller bestämmelser omdricksvattnets kvalitet, dels det s.k. Seveso-direktivet (82/501/EEG) ombetydande risker för allvarliga olyckshändelser vid vissa industriellaaktiviteter. Dessa direktiv anknyter till dricksvattenkontrollen resp.räddningstjänstverksamheten. Jag kommer att i anslutning till de angivnarubrikerna lämna en redogörelse för de delar av miljöbilagan som tillhör miljö-och naturresursdepartementets ansvarsområde. Åtskilliga av direktiven innehållerdock regler, vars transformering till svensk rätt bör övervägas särskilt. Somjag har nämnt tidigare är en departementspromemoria föremål förremissbehandling. Dessa direktiv kan därför enligt min mening behandlaskortfattat i förevarande proposition. Rådetsdirektiv /337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga ochprivata projekt har nästan helt transformerats till svensk lagstiftning, bl.a.genom regler om miljökonsekvensbeskrivningar i 5 kap. lagen (1987:12) omhushållning med naturresurser m.m. Det har dock visat sig att vissa ytterligarelagändringar kan motiveras. Dessa frågor behandlas i departementspromemorian. Rådetsdirektiv /313/EEG om rätt att ta del av miljöinformation har antagits medstöd av artikel 130 s i . Syftet är att förbättra miljöskyddetgenom att säkerställa rätten att ta del av och sprida de uppgifter om miljönsom finns hos myndigheter eller hos organ som har ett offentligt ansvar förmiljön och som kontrolleras av myndigheter samt att bestämma de gmndläggandeförutsättningar och villkor som skall vara uppfyllda för att sådana uppgifterskall lämnas ut. Med myndighet avses i direktivet varje offentlig förvaltningpå nationell, regional eller lokal nivå som ansvarar för och innehar uppgifterom miljön, med undantag för organ med dömande eller lagstiftande befogenheter.Huvudregeln skall vara att varje fysisk eller juridisk person har rätt att tadel av de uppgifter om miljön som finns hos dessa myndigheter och organ, iskriftlig form, i bild- eller ljudform eller i databaser och som rörtillståndet i miljön samt sådana verksamheter eller åtgärder som skadar ellerkan skada miljön och sådana verksamheter eller åtgärder som vidtas för attskydda miljön. Artikel 3, som är den materiellt viktiga regeln idirektivet, har följande lydelse: 1.Med undantag för de fall som avses i denna artikel skall medlemsstaterna 37 säkerställa att offentligamyndigheter åläggs att lämna ut uppgifter om mil- Prop. 1991/92:170 jöntill varje fysisk eller juridisk person på dennes begäran och utan attkräva Bilaga 13 att skälen till begäran anges. Medlemsstaterna skallutforma de förfaranden som i praktiken skall tillämpas när uppgifterna lämnasut. Medlemsstaternafår föreskriva att en begäran om sådana uppgifter skall avslås, om uppgiftema avser: - sekretess i fråga om offentliga myndighetersverksamhet, förhållandet till andra stater och det nationella försvaret, - den allmänna säkerheten, - ärenden som prövas eller har prövats i domstoleller är under utredning (inkl. disciplinära förfaranden), eller som är föremålför förundersökning, - kommersiell och industriell sekretess, inkl.immateriella tillgångar, - sekretess beträffande data och dokument omenskildas personliga förhållanden, - material som erhållits från en tredje part och somdenne inte varit skyldig att tillhandahålla, - material vars offentliggörande kan medföra risk förskador på den miljö som materialet berör. Uppgifter hos offentliga myndigheterskall lämnas ut till viss del, om det är möjligt att skilja ut de uppgifter somangår de intressen som angetts ovan. 0En begäran om uppgifter får avslås ifråga om utlämnande av handlingar, data eller interna meddelanden som fortfarandeär under arbete, eller om begäran uppenbarligen är orimlig eller formulerad påett alltför allmänt sätt. 1En offentlig myndighet skall utandröjsmål och senast besvara en begäran om uppgifter. Skälettill att en begäran om uppgifter avslås skall anges. Ett avslag skall kunna överklagas. Förtillhandahållandet av uppgifterna fär avgifter tas ut. Dessa avgifter får dockinte överstiga en skälig kostnad. Medlemsstaterna skall till allmänheten aktivtsprida allmän information om miljöns tillstånd. Sverigesaknar särskild reglering av tillgång till myndigheters miljöinformation. Itryckfrihetsförordningen (TF) finns dock grundlagsfäst att varje svenskmedborgare skall ha rätt att ta del av allmänna handlingar (2 kap. 1 §).Utlänning är, såvitt annat inte följer av lag, likställd med svensk medborgarei detta avseende (14 kap. 5 §). Rätten att ta del av allmänna handlingar fårbegränsas endast om det är påkallat av hänsyn till vissa särskilt angivnavitala intressen. Begränsning av rätten att ta del av allmänna handlingar skallanges noga i bestämmelse i en särskild lag eller, om så i visst fall anseslämpligare, i annan lag vartill den särskilda lagen hänvisar. Efterbemyndigande i sådan bestämmelse får regeringen genom förordning meddelanärmare föreskrifter om bestämmelsens tillämplighet.Sekretesslagen (1980:100) är den lag som innehåller bestäm- melser om begränsning iden i TF stadgade rätten att ta del av allmänna Prop. 1991/92:170 handlingar.Bestämmelserna avser förbud att röja uppgift bl.a. genom att Bilaga 13 allmänhandling lämnas ut (sekretess). Efter bemyndigande i sekretesslagen harregeringen i sekretessförordningen (1980:657) meddelat närmare föreskrifterangående vissa sekretessbestämmelsers tillämplighet. Avslag på en begäran omatt få ta del av en allmän handling kan överklagas om inte avslaget beslutatsav regeringen, , , högsta domstolen eller regeringsrätten.Expeditionskungörelsen (1964:618), som skall tillämpas på expeditioner somutfärdas av flertalet statliga myndigheter, upptar i en bilaga deexpeditionsavgifter som skall betalas för expeditioner av bl.a. avskrifter, kopioroch utskrifter. I stället för expeditionskungörelsen gäller fr.o.m. den 1 juli 1992avgiftsförordningen (1992:191). Kommunala myndigheter är inte skyldiga att uttaexpeditionsavgifter. Om avgift uttas får den, på grund av den kommunalasjälvkostnadsprincipen, inte överstiga den kostnad som åsamkas kommunen pågrund av expeditionen. Rätten att ta del av uppgifter enligt direktivetmåste anses avse endast uppgifter i sådana handlingar som enligt TF är att ansesom allmänna. Genom reglerna i 2 kap. 1 § och i 14 kap. 5 § 2 st. TF (se ovan)samt stadgandet i 2 kap. 14 § 3 p. TF om förbud för myndighet att "pågrund av att någon begär att få taga del av allmän handling efterforska vem hanär eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än sombehövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingenlämnas ut" är artikelns punkt 1 uppfylld. Vid en jämförelse mellan uppräkningeni artikelns punkt 2 och sekretesslagen torde de undantag från principen omallmänna handlingars offentlighet som följer av sekretesslagen anses uppfylldai förhållande till direktivet. Artikelns punkt 2 sista stycket och punkt 3motsvaras av regleringen i 2 kap. 3 § 1 st., 6-9 och 12 §§ TF. Även dennasvenska reglering uppfyller direktivet. Artikelns punkt fyra stadgar att enbegäran om uppgifter skall besvaras utan dröjsmål och senast inom två månader.Motsvarande svenska reglering finns i 2 kap. 12 § 1 st. och 13 § 2 st. TF somstadgar att " allmän handling som får lämnas ut skall på begäran genasteller så snart som det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den,som önskar taga del därav" resp. att "begäran att få avskrift ellerkopia av allmän handling skall behandlas skyndsamt". Att ta ställning begäran om att få ta del av eller erhålla kopia eller avskrift av allmänhandling är således enligt svensk rätt en högt prioriterad uppgift. Trots attTF saknar uppgift om när en sådan begäran senast skall besvaras av myndighetenär TF:s reglering av frågan minst lika förmånlig för den som begär en uppgiftfrån en myndighet som direktivets reglering. Sammanfattningsvis bedöms lagstiftning påområdet inte behöva ändras på grund av att detta direktiv ingår i , Imiljöbilagans vattenavsnitt finns det ett antal direktiv som gäller skyddet av vattenmiljön mot föroreningar genom farliga ämnen. De grundläggande reglerna finns i ett ramdirektiv (76/464/EEG). För särskilt angivna fariiga ämnen skall gränsvärden för utsläpp bestämmas inom EG. den skall säkras genomutsläppsvillkor för enskilda utsläppskällor. I stället Prop. 1991/92:170 förgränsvärden kan medlemsstaterna införa utsläppsstandarder baserade på Bilaga 13av EG antagna kvalitetsnormer. I enlighet med ramdirektivet har direktivantagits om gränsvärden och kvalitetsmål för kvicksilverutsläpp från kloral-kaliindustrin(82/176/EEG), kadmiumutsläpp (83/513/EEG), kvicksilverutsläpp från andrakällor än kloralkaliindustrin (84/156/EEG), utsläpp av hexaklorcyklohexan (HCH)(84/491/EEG) samt om utsläpp av vissa farliga ämnen som är förtecknade i enbilaga till ramdirektivet (86/280/EEG, 88/347/EEG och 90/415/EEG). I samma avsnitt av miljöbilagan finns det även ettsärskilt direktiv om skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farligaämnen (80/68/EEG). Direktivet syftar till att hindra förorening av grundvattengenom särskilt angivna ämnen och så långt som möjligt hejda eller undanröjakonsekvenserna av förorening som redan skett. Miljöbilagans vattenavsnitt avslutas med direktiv91/271/EEG om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. Direktivet, som gällerhopsamling, transport, rening och utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelsesamt rening och utsläpp av avloppsvatten från vissa industrisektorer syftarbl.a. till att det skall finnas avloppsledningsnät och reningsanläggningar ialla tätorter. I departementspromemorian beskrivs de ovannämndavattendirektiven samt görs en bedömning av hur direktiven förhåller sig tillsvensk lagstiftning. Där finns också närmare överväganden i fråga om behovetav ändringar i den svenska lagstiftningen i anledning av att dessa direktivingår i . Imiljöbilagans luftavsnitt finns några luftvårdsdirektiv som anger högsta värdenför vissa föroreningshalter i luften av skadliga ämnen. Det är direktiv80/779/EEG om gränsvärden och vägledande värden för luftkvalitet med avseendepå svaveldioxid och svävande partiklar, direktiv /884/EEG om gränsvärde förbly i luften samt direktiv /203/EEG om luftkvalitetsnormer för kvävedioxid. Isamma avsnitt av miljöbilagan finns det också några direktiv med bestämmelserom utsläppsvärden frän vissa angivna anläggningar. Grundläggande betydelse harhär direktiv /360/EEG om bekämpning av luftförorening frånindustrianläggningar. De allmänna bestämmelserna i det direktivet har hittillspreciserats genom direktiv /609/EEG om begränsningar av utsläpp till luftenav vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar, direktiv /369/EEGom förhindrande av luftförorening frän nya kommunalaavfallsförbränningsanläggningar samt direktiv /429/EEG om minskning avluftförorening från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar. I miljöbilagans luftavsnitt finns också direktiv87/217/EEG om att hindra och minska asbestförorening i miljön, som bl.a.innehåller gränsvärden för utsläpp av asbest till luft och i vatten. Idepartementspromemorian beskrivs de ovannämnda luftdirektiven samt görs en bedömning av hur direktiven förhåller sig till svensk lagstiftning. finns också överväganden i fråga om behovet av ändringar iden svenska lag- Prop. 1991/92:170 stiftningen. 3.4 Kemikalier och bioteknik Rådets direktiv /403/EEG om slutligt omhändertagande avpolyklorerade bifenyler och polyklorerade terfenyler har antagits med stöd avartiklarna 100 och 235 i . Medlemsstaterna skall vidta deåtgärder som krävs dels för att förbjuda okontrollerade utsläpp samt dumpningeller tippning av PCB och föremål eller utrustning som innehåller PCB, dels föratt säkerställa att PCB-avfall eller PCB i föremål och utrustning som inte längrekan användas bortskaffas och att bortskaffandet sker utan fara för människorshälsa och utan att miljön skadas och dels för att främja att PCB-avfall ellerPCB i föremål och utrustning som kan användas återvinns i störstamöjliga utsträckning. Med bortskaffande avses i direktivet såväl insamling somslutiigt omhändertagande. Behöriga myndigheter imedlemsstaterna skall upprätta eller utse de anläggningar, andra inrättningareller företag som skall vara behöriga att bortskaffa PCB. Den som innehar PCButan att vara behörig att bortskaffa det skall göra PCB tillgänglig förbortskaffande genom en behörig anläggning, inrättning eller företag. I överensstämmelse med principen"förorenaren betalar" skall kostnaderna för bortskaffande av PCB,efter avdrag för eventuella intäkter vid behandlingen av ämnet, betalas av deninnehavare som lämnar PCB till en för bortskaffande av PCB behörig anläggning,inrättning eller företag samt av tidigare innehavare eller av den somframställt PCB eller utrustning som innehåller PCB. Förhållandet till svensk lagstiftning Den svenska lagstiftningen på området utgörs av lagen omkemiska produkter, förordningen om kemiska produkter, förordningen om PCB m.m.och förordningen (1985:841) om miljöfarligt avfall. Till ledning för tillämpningenav förordningen om miljöfarligt avfall finns statens naturvårdsverks allmännaråd (AR 1985:7) med en vägledande förteckning över miljöfarligt avfall. Lagen om kemiska produkter är enramlag som bemyndigar regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer attbeträffande flertalet av lagens bestämmelser precisera dessa genom att meddelaföreskrifter. Beträffande miljöfarligt avfall, vari ingår bl.a. avfall sominnehåller PCB, har regeringen med stöd av bemyndigandet meddelat allmänna ochsärskilda föreskrifter i Ovannämnda förordningar. 1 statens naturvårdsverksallmänna råd (AR 1985:7) finns en uppräkning av avfallsslag som utgör exempelpå avfall som omfattas av förordningen om miljöfarligt avfall. De avfallsslagsom uppräknas i gruppen "Avfall som innehåller PCB" är 1)Transformator-, kondensa- tor-,och hydrauloljor samt andra oljeprodukter och värmeöverföringsme- Prop.1991/92:170 dier innehållande PCB, 2) Ej rengjorda transformatorer ochkondensatorer Bilaga 13 innehållande PCB, 3) Ej rengjorda apparaterinnehållande PCB såsom bry-tare, omkopplare och hydraulsystem, 4) Ej rengjordaförpackningar för PCB och PCB-haltiga produkter, 5) PCB-förorenade jordmassor,absorp-tionsmaterial och liknande. Direktivet omfattar även PCT något som inteförordningen gör. Något akut behov av att i reglera avfallshanteringenav ämnet PCT finns inte eftersom ämnet inte används i landet. Direktivets bestämmelser motsvaras i huvudsak avden ovannämnda svenska författningsregleringen av hanteringen av PCB ochPCB-produkter. Av denna reglering framgår dock inte någon direkt skyldighet förinnehavare av PCB-avfall att hålla avfallet tillgängligt för den som är behörigatt slutiigt omhänderta detta. Direktivets krav på att medlemsstaterna skallvidta åtgärder för återvinning av PCB frän PCB-avfall saknar motsvarighet iden svenska lagstiftningen eftersom återvinning av PCB inte anses önskvärt iSverige. Enligt skall EFTA-staterna sätta ikraft de åtgärder som krävs för att följa bestämmelserna i direktivet fr.o.m.den 1 januari 1995, om inte en översyn görs före . Mot bakgrund av övergångsbestämmelserbehövs nu ingen ändring av de svenska bestämmelserna. Rådetsdirektiv /219/EEG om innesluten användning av genetiskt modifierademikroorganismer har antagits med stöd av artikel 130 s i vilketinnebär att medlemsstaterna har möjlighet att anta egna längre gående regler.Direktivet är tillämpligt för s.k. innesluten användning av genetisktmodifierade mikroorganismer. Mikroorganism definieras som varje mikrobiologiskenhet, cellulär eller icke-cellulär, som kan föröka sig eller överföragenetiskt material. Genetiskt modifierad är den mikroorganism vars genetiskamaterial har ändrats på ett sätt som inte förekommer naturligt genom parningeller naturlig rekombination. Innesluten är sådan användning där fysiskahinder, eller en kombination av fysiska och kemiska och/eller biologiskahinder, används för att begränsa dessa mikroorganismers kontakt med allmänhetenoch miljön. Verksamheterna är indelade i två farlighetsgraderdär verksamhet för undervisning, forskning och utveckling ellericke-industriell eller icke-kommer-siell verksamhet av liten omfattning (t.ex.10 liter kulturvolym eller mindre) anses mindre farlig. De genetisktmodifierade mikroorganismerna delas också upp i två grupper. Som exempel påmikroorganismer som hänförs till den mindre farliga gmppen kan nämnas sådanasom inte anses vara sjuk-domsframkallande och sådana med visad säker användningunder eller med inbyggda biologiska barriärer som medför begränsadöverlevnads-och reproduktionsförmåga. Medlemsstaterna skall enligt artikel 6 i direktivetse till att alla lämpliga åtgärder vidtas för att undvika negativa effekter på människors hälsa och 42 miljönsom kan uppstå vid innesluten användning av genetiskt modifierade Prop.1991/92:170 mikroorganismer. För att uppnå detta skall användaren göra enförhandsbe- Bilaga 13 dömning av de risker för människors hälsa och miljön somanvändningen kan ge upphov till. Användaren skall särskilt ta hänsyn till deföreskrifter för säkerhetsbedömning som anges i en bilaga till direktivet. Förgenetiskt modifierade mikroorganismer som tillhör den mindre farliga gmppenskall principer för god mikrobiologisk praxis och vissa angivna principer förgott arbetarskydd och god hygien gälla. För innesluten användning av övriga genetisktmodiferade mikroorganismer skall hämtöver vidtas angivna inneslut-ningsåtgärderför att trygga en hög säkerhetsnivå. När en anläggning skall tas ibruk för verksamheten skall användaren alltid lämna en anmälan till behörigmyndighet.