prop · GF03170 · 1991-12-31 00:00:00 — Ianslutning till övervakningsavtalet och kommittéavtalet har EFTA-länderna ocksåundertecknat ett avtal om en kommitté med ledamöter från EFTA-ländernasparlament. Av avtalet, som omfattar en ingress och sexton artiklar, framgåratt kommittén huvudsakligen skall fungera som ett rådgivande organ tillEFTA-länderna i frågor som rör EES. Artikel I föreskriver att parlamenten iEFTA-länderna skall utse ett antal av sina ledamöter att delta i som upprättas genom artikel 95 i . ,och skall utse sex ledamöter, femledamöter, tre ledamöter och två ledamöter. Dessaledamöter skall tillsammans utgöra en kommitté med ledamöter frånEFTA-ländernas parlament. Artikel 3 anger att kommittén skall vara ettrådgivande organ till EFTA-länderna i ärenden som är av relevans för EES.Kommittén skak fungera som en informationskanal när det gäller EES-frågor, delsmellan och parlamentdels mellan de . Kommittén kan uttrycka sin åsikt tik EFTA: sständiga kommitté i frågor som är relevanta för hur EES fungerar och utvecklas.Kommittén skall också fullgöra de uppgifter som anges i artikel 9.1 ikommittéavtalet (får rådfråga en kommitté bestående av deparlamentsledamöter från EFTA-länderna som är ledamöter i ) samt artikel 47.1 i övervakningsavtalet(EFTA-staternas regeringar skall bl. a. efter samråd med av parlamentsledamöter upprätta en budget). Kommittén med ledamöter från EFTA-ländernasparlament som inrättas enligt det här behandlade avtalet skall, om inte annatanges, fatta beslut med en absolut majoritet av sina ledamöter (art. 4).Kommittén kan anta rekommendationer och resolutioner (art. 5). Ledamöterna skak bland sig utse ordförande ochviceordförande för av . Ordföranden kan sammankalla kommittén delspå eget initiativ, dels när en tredjedel av ledamöterna begär det ellerslutligen på begäran av den ständiga kommittén (art. 6). Kommittén får hålla gemensamma möten medEFTA-ministrar i samband med att den ständiga kommittén möts på ministernivå.Vid andra EFTA-möten på ministernivå kan kommittén inbjudas för att presenterasina synpunkter (art. 8). På inbjudan av kommittén får ordföranden i denständiga kommittén och medlemmar av EFTA: s övervakningsmyndighet närvara vid kommit téns möten för att höras (art. 9). Kostnadenför att delta i kommittén skall bäras av det partament som Prop.1991/92:170 utsett resp. ledamöter (art. 11). Kommittén skall själv anta sin arbetsordning (art.12). Vad gäller kommitténs arbetsuppgifter kan parterna till avtalet kommaöverens om att kommittén skall utföra ytterligare uppgifter utöver dem somangivits i avtalet (art. 13). Artiklarna 15 och 16 innehåller slutbestämmelsersom i praktiken innebär att avtalet skall träda i kraft somEES-avtalet. 1 oNärmare om förhållandet mellan Pop. 1991 /92:170 och befintliga avtal '' Somtidigare redovisats innehåker bestämmelser om förhållandet mellandetta avtal och tidigare ingångna avtal som slutits mellan avtalssparternaeller vissa av dem. Huvudprincipen är att vid en eventuell konfliktskall ha företräde framför befintliga avtal i samma ämne, om inte annat anges.De befintliga avtalen upphävs således inte. De är tillämpliga i de delar deinte står i konflikt med . Detta överensstämmer i huvudsak med vadsom redan gäller enligt folkrätten och om traktaträtten. Artikel 120 avser avtal som binder EEG å ena sidanoch ett eller flera EFTA-länder å den andra. Beträffande sådana avtal skallsåledes ha företräde i den utsträckning samma fråga regleras idetta. EFTA-ländernas frihandelsavtal med EEG regleras följaktligen av dennabestämmelse. I detta sammanhang kan nämnas att det i vissa av protokollen tikEES-avtalet finns bestämmelser som hänvisar till frihandelsavtalen och delvisanger hur dessa skall behandlas i EES-sammanhang. Exempelvis anges i artikel 7i protokoll 14 till att avtalsparterna beaktar attursprungsbestämmelserna i protokoll 3 till frihandelsavtalen mellan EEG ochEFTA-länderna ersätts med urspmngsregler i dess protokoll 4. Artikel 121 behandlar, som tidigare redovisats,befintliga avtal inom vissa regioner, bl. a. såvitt avser det nordiskasamarbetet. Enligt bestämmelsen skall inte hindra sådant samarbetei den utsträckning det inte hindrar goda funktion. Detta innebäratt nordiskt samarbete som går utöver bestämmelser kan fortsättaså länge det inte hindrar funktion. De nu behandlade bestämmelserna reglerar emellertidinte avtal som exempelvis ingåtts mellan samtliga EFTA-länder eller avtal ivilka EFTA-länder som inte deltar i det nordiska samarbetet ingår. Inte hellerregleras där frihandelsavtalen som EFTA-länderna slutit med EKSG.EFTA-ländernas frihandelsavtal med EKSG behandlas dock särskilt i EES-avtaletsprotokoll 14. Bestämmelserna i protokollet ansluter till de allmännafolkrättsliga reglerna. I artikel 2 anges att dessa frihandelsavtal skallkvarstå om inte annat anges i protokoket. För andra avtal av detta slag tordede allmänna folkrättsliga reglerna i bli tillämpliga. Detmedför att de finns kvar men inte skak tklämpas när de står i konflikt medEES-avtalet. Exempelvis kommer och mellanEFTA-länderna att tillämpas som förut i den mån de inte står i konflikt medEES-avtalet. Det bör också tilläggas att de avtalsslutandeparterna i en gemensam förklaring till uttalat att inteskall påverka rättigheter som uppnåtts i befintliga avtal mellan en ellerflera EG-stater och en eller flera EFTA-stater, eller mellan flera EFTA-stater,till dess motsvarande rättigheter uppnåtts genom . 11 Närmare om anpassning av EG:s sekundära pp- 1991/92: i70 Somtidigare angetts ingår ett stort antal EG-rättsakter, främst direktiv ochförordningar i . Den fördragstekniska metod som härvidlag används äratt i bilagorna till hänvisa till dessa EG-rättsakter. Genom dessahänvisningar blir bestämmelserna i rättsakterna tik delar av EES-avtalet.Bilagorna innehåller dämtöver dels specifika anpassningar hänförliga tillenskilda rättsakter, dels anpassningar av sektoriek karaktär som är giltiga förflera rättsakter. I många fall innehåller rättsakterna också institutionellabestämmelser och procedurregler hänförliga till interna EG-förhåkanden, vilkainte kan tillämpas inom EES. Detta gäller t. ex. bestämmelser ombeslutsprocedurer, informations- och meddelandeprocedurer,rapporteringsskyldigheter och publicering. För att klargöra vilka bestämmelser som skalltillämpas inom EES i stället för de regler som avser EG-förhållanden somberörs i rättsakterna har som tidigare angivits protokoll 1 till EES-avtaletangående övergripande anpassningar utarbetats. Protokoll 1 anger bl. a. huringresser i de i bilagorna till angivna rättsakterna skall anpassastill EES-förhållanden i ovan angivna hänseenden. För att förstå vilka materiella EES-bestämmelsersom skall tillämpas inom ett specifikt område måste alltså tre olika dokumentkonsulteras: I) EG-rättsakten, 2) bilagan där rättsakten ärrefererad med i förekommande fall specifika och sektorieka anpassningar samt3) protokoll 1 till med övergripande anpassningar. I ett antal EG-rättsakter finns bestämmelser somavser relationen mellan kommissionen och EG:s medlemsstater. Sålunda skallkommissionen t. ex. konsulteras av ett medlemsland i vissa frågor. Kommissionenhar också i ett stort antal fall att fatta beslut i olika avseenden. Detta kangälla t. ex. beslut huruvida en skyddsåtgärd som vidtagits av ett medlemslandvar berättigad, godkännande av åtgärder t.ex. inom området för tekniskahandelshinder, utfärdande av standardiseringsmandat, o. d. Kommissionen verkarhär dels i sin egenskap av oberoende övervakningsorgan, dels i sin funktion sommedverkande i lagstiftningsprocessen inom EG. Motsvarande funktioner skall enligt avtalen finnaspå EFTA-sidan. Emellertid skiljer sig som tidigare framhållits ESA:s rollfrån kommissionens i så måtto att inte har anförtrotts uppgifter som merahar samband med politiska överväganden och normgivning. De uppgifter som hörtik den senare kategorin måste därför omhänderhas av ett politiskt organ nämligenden ständiga kommittén som består av representanter för EFTA-länderna. En fördelning av ifrågavarande uppgifter har därförgjorts mellan och den ständiga kommittén. Fördelningen framgår av protokoll1 till övervakningsavtalet och protokoll 1 till kommittéavtalet. INFÖRLIVANDE AV EES-AVTALET OCH Prop. EFTA-AVTALEN MED SVENSK RÄTT ' ' 12.1 Allmänt om internationella avtal Effektenav en internationell överenskommelse är att den tillträdande staten eller organisationenhar att fullgöra de åtaganden som framgår av överenskommelsen. Parterna ärfolkrättsligt förpliktade att se till att överenskommelsens bestämmelser följs.Underlåtenhet hämtinnan utgör folkrättsbrott. Folkrätten säger dock i allmänhetinte något om hur parterna skall se till att deras förpliktelser enligtöverenskommelsen fullgörs av deras institutioner bortsett från dengmndläggande principen att en internationell överenskommelse skall tolkas medgott uppsåt ("in good faith"). Hur förpliktelserna skall fullgörasberor på parternas konstitutionella bestämmelser och praxis. En internationell överenskommelse kan dockinnehålla bestämmelser om vilka åtgärder som skall vidtas för att tryggagenomförandet av överenskommelsen och på vilket sätt detta skak ske. Exempel påsådana överenskommelser är konventionerna om gemensam växekag (SÖ 1933:26),gemensam checklag (SÖ 1933:29) och uniform lag för avtal om internationella köp(SÖ 1987:87). I dessa konventioner har parterna sålunda förbundit sig att isin lagstiftning införa resp. lag antingen i någon av originaltexterna eller iöversättning till ett eller flera av parternas egna språk. Enligt en uttrycklig bestämmelse i Haagkonventionenom lagvalet vid internationella lösöreköp (SÖ 1964:12) skall likaså vissaartiklar införas i parternas lagstiftning. Avsikten med sådana överenskommelser om uniform lagär att alla konventionsländerna skall ha i stort sett likalydande lagtexter ochatt domstolarna i olika länder skall tolka och tillämpa lagtexten på samma sätt. 12.2 Olika metoder för införlivande i nationellrätt av internationella avtal ISverige, liksom i vissa andra EFTA-länder, fordras ett införlivande i dennationella rättsordningen för att bestämmelserna i en internationellöverenskommelse skak kunna tillämpas. Om åtagandena i en överenskommelse interedan överensstämmer med den interna rättsordningen, måste denna ändras ellerkompletteras. Det finns olika sätt för detta. 1 har två olika metoderkommit till användning. Vid transformation omarbetas de delar avöverenskommelsen som be höver införlivas till svensk författningstext med den systematik och det språkbruk som bmkar användas vid svenskt lagstiftningsarbete. Denna metod har ofta använts när det gäker straff-, process- och civilrättsområ- 122 dena.Vidare förekommer en variant på denna metod, nämligen att be- Prop.1991/92:170 stämmelserna i ett avtal i så gott som oförändrat skick tas in i ensvensk Bilaga 1 författning (transformation genom översättning). Vid inkorporering däremot föreskrivs det i ställeti en författning (lag, förordning eller myndighetsföreskrift) att hela avtaleteller delar av avtalet skall gälla i och därmed tillämpas av bl. Vid inkorporering blir avtalet gällande svensk författningstextpå de språk på vilka den är avfattad (de autentiska språken, som äger likagikighet). Detta medför att svenska författningar kan föreligga även påutländska språk. förekommer det en kombination av transformations- ochinkorporeringsmetoderna. Valet av metod har behandlats bl. a. av utredningenom författningspublicering m.m. i betänkandet (SOU 1974:100) Internationellaöverenskommelser och svensk rätt. Införtivandemetoder har ocksådiskuterats i olika lagstiftningsärenden, som exempelvis lagen (1985:193) ominternationell järnvägstrafik, genom vilken det internationella järnvägsfördraget,COTIF, införlivades med svensk rätt (prop. 1984/85:33 s. 203 ff, 268 ff och 279ff, samt LU 17 s. 5-7). Ett annat exempel är lagen (1987:822) ominternationella köp. Genom den lagen införlivades ominternationella köp (prop. 1986/87:128 s. 90 ff och LU 162). Att införliva internationella avtalsbestämmelsergenom inkorporering har blivit allt vanligare under senare år.Inkorporeringsmetoden valdes som nämnts för införlivandet av detinternationella järnvägsfördraget och konventionen om internationella köp. Ennackdel med inkorporering är emellertid att författningstexten inte aktid kanbli lika klar och tydlig som vid transformering. När det gäller finns det också, somskall framgå närmare i det följande, begränsade möjligheter tkl val avinförlivandemetod dels på gmnd av avtalets specieka natur, dels på gmnd avuttryckliga förpliktelser i avtalet. 12.3.1Allmänt om införlivandet av avtalet Degrundläggande avtalsbestämmelserna de som i stor utsträckning har sinmotsvarighet i har samlats i avtalets huvuddel. Denna delomfattar ingressen och avdelningarna I IX. huvuddel är också fogade ett antal bilagor, med hänvisningar till deEG-rättsakter som omfattas av avtalet. Tik avtalet hör vidare ett antal protokoll som ävende utgör integrerade delar av avtalet. Hämtöver regleras vissa frågor genom överenskomnaprotokollsanteckningar. Slutligen har i samband med avtalet också upprättatsförklaringar i olika ämnen, vilka utgör gemensamma eller ensidiga uttalanden avparterna om tolkningen och tillämpningen av avtalet. Som angetts i översikten över EG: s rättsligasystem (avsnitt 7) tillhör det EG-rättens särdrag att den griper in i de nationella rättsordningarna och 123 utgörintern rätt i medlemsländerna. Många av dess bestämmelser, inte minst sådanasom har motsvarigheter i , skall tilllämpas av nationellamyndigheter i EG: s medlemsländer i deras EG-rättsliga form, och många sådanabestämmelser medför rättigheter och även skyldigheter för medborgarna och andraenskilda rättssubjekt. Enutgångspunkt för att i så stor utsträckning som möjligt åstadkomma rättslikhetoch enhetlighet inom EES är att bestämmelser införlivas iEFTA-ländernas rättssystem på ett sådant sätt att det resulterar i entillämpning som i största möjliga utsträckning är likvärdig med den ordning somgäller inom EG. Tekniken för att uppnå detta skiljer sig mekan de olikaEFTA-länderna, bl. a. beroende på olika konstitutioneka system. Uppgiften fåraktså lösas på ett sätt för EFTA-länder som har en monistisk uppfattning(, och ) där internationella överenskommelserkan tillämpas utan mellankommande lagstiftning, och på ett annat för denordiska länderna, vilkas uppfattning på denna punkt är dualistisk. Enligt det dualistiska synsättet blir som nyssnämnts enskilda eller myndigheter inte bundna genom att staten som sådanikläder sig en internationell förpliktelse, vare sig det skett underfolkrepresentationens medverkan eller ej. De folkrättsliga åtagandena måstedärför införlivas med den nationella rätten genom statsmakternas beslut omexempelvis lagstiftning. 1991/92:170Bilaga 1 12.3.2EES-avtalets infiirlivande med svensk rätt Mitt förslag:EES-avtalets huvudbestämmelser (artiklarna 1 129) införlivas i svensk rättgenom inkorporering. Detta sker i en lag om ett europeiskt ekonomisktsamarbetsområde (EES), i fortsättningen kallad EES-lagen. Promemoriansförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: De flesta remissinstansernatillstyrker inkorporering och förordar att bestämmelserna samlas i en EES-lag.Några få förordar transformering. Vissa, som i princip förordar transformering,vik emellertid inte motsätta sig att inkorporeringsmetoden används. Många anseratt inkorporering är den metod som är mest ändamålsenlig. Från något hållframhålls att denna metod främjar förutsättningarna för en enhetlig tikämpning. Närdet gäller frågan om vilka bestämmelser som bör införlivas med svensk rättfinns olika uppfattningar. Några ifrågasätter om inte avtalet i sin helhet börinförlivas under det att andra anser att de artiklar som enbart riktar sig tillde avtalsslutande parterna inte bör införlivas. Vissa pekar på grundlagsmässigakonsekvenser av att vissa artiklar införlivas med svensk rätt och andraefterlyser över huvud taget en bättre analys av vilka artiklar som börinförlivas. Några anser att konkurrensbestämmelser bör regleras i ensärskild lag, skild från EES-lagen, eker i vart fall i ett Prop.1991/92:170 särskilt avsnitt av EES-lagen. Skälen för mitt förslag: Kärnan i EES-avtaletshuvuddel utgörs av dels akmänna bestämmelser om i första hand de fyrafriheterna och de angränsande områdena, dels bestämmelser i avtalets inledningsom är av övergripande betydelse för tillämpningen av de allmänna reglerna.Dessa gmndläggande bestämmelser måste införlivas med svensk rätt. Vissa andrabestämmelser, t.ex. slutbestämmelserna, berör däremot endast defördragsslutande staternas inbördes rättigheter och skyldigheter och behöverdärför inte nödvändigtvis införlivas. Som jag har nämnt kan bestämmelserna i eninternationell överenskommelse införlivas med den svenska rättsordningen på iprincip två olika sätt, nämligen genom inkorporering eller transformation.Lagstiftning genom inkorporering har hittiks inte använts särskilt ofta iSverige men metoden har blivit allt vanligare . Ett aktuektexempel härpå är införlivandet hos oss av luftfartsavtalet mellanSverige, och EEG, vilket skedde huvudsakligen genom inkorporering (se prop.1991/92:29, TU4, rskr. Ett annat exempel är den tidigare nämndaLuganokonventionen, som föreslås bli i sin helhet införlivad genominkorporering (prop. 1991/92:128). Det sist nämnda förslaget behandlas förnärvarande i . Ett grundläggande mål för förhandlingarna omEES-avtalet har varit att åstadkomma en ordning som möjliggör en enhetligtolkning och tillämpning av de gemensamma EES-bestämmelserna. Detta mål harpåtagligt kommit att sätta sin prägel på avtalet. Sålunda finns det flera bestämmelserdär principen om enhetlig tolkning och tillämpning kommer till direkt uttryck,t. ex. i artiklarna 6 och 7 liksom i ingressen tik avtalet. torde enligt min mening knappast kunna levaupp tik dessa åtaganden om avtalets huvuddel transformeras till svensk rätt påsedvanligt sätt med avseende på lagstiftningsteknik, systematik och språkbruk.Till nackdelarna med inkorporering hör naturligtvis att lagtexten inte alltidblir så klar och tydlig som den kan bli vid transformation. Det gäller inteminst i fråga om systematiken. Många formuleringar i avtalet utgör emellertidresultatet av kompromisser mellan olika ståndpunkter, och med en annorlunda,mer preciserad formulering i den svenska lagen än i avtalet skulle man löparisken att lagtexten avviker från avtalets framförhandlade innehåll. Redan vad jag nu har sagt talar enligt min meningstarkt för att huvuddel inkorporeras med svensk rätt, dvs. attavtalets huvudbestämmelser förklaras gälla som lag här. Ett ytterligareargument för inkorporeringstekniken är den nordiska rättslikheten. Enligt vadjag har erfarit kommer sålunda de övriga tre nordiska EFTA-staterna attinförliva huvudbestämmelser genom inkorporering. Lagrådethar i sitt yttrande funnit dessa skäl övertygande. Jag anser mot denna bakgrund att EES-avtaletshuvudbestämmelser bör införlivas med svensk rätt genom inkorporering och att det således i lag föreskrivs att denna del av avtalet skall gälla som lag här i landet. Lagrådet har som jag tidigare nämnt anslutit sig till denna princip. Som ett förtyd- 125 ligande har lagrådetföreslagit att det i lagen anges vilka artiklar som Prop. 1991/92:170sålunda inkorporeras. Även jag finner att lagen på så sätt skulle vinna i Bilaga 1 tydlighet. En fråga som måste besvaras i det här sammanhanget och som har berörts av såväl lagrådet som flera remissinstanser är omsamtliga artiklar skall inkorporeras eller om de delar som inte behöverinförlivas med svensk rätt, exempelvis slutbestämmelserna, vilka riktar sig tikmedlemsstaterna, bör uteslutas. Det vore naturligtvis mest korrekt att inteinkorporera sådant som inte har en naturlig plats i svensk rätt. En selektivinkorporering kräver dock en noggrann genomgång artikel för artikel som inteframstår som särskilt angelägen. Strikt tillämpad skulle en sådan teknik krävaatt ett stycke i en artikel inkorporeras medan ett annat inte gör det.Lagstiftningen skulle därigenom bli mycket splittrad och svåröverskådlig.Härtill kommer att man i , och har siktet inställt på attinkorporera huvuddelen av avtalet i dess helhet. Också i promemorians förslag har denna metod attinkorporera huvudavtalet valts. Ett par remissinstanser har särskilt berörtfrågan om omfattningen av inkorporeringen av huvuddelen av avtalet och därvidhaft synpunkter på lämpligheten av att inkorporera enskilda bestämmelser. har i denna del funnit anledning till vissa anmärkningar av principieknatur. Jag kan till en början instämma i att detvisserligen kan synas som om vissa av huvudavtalets bestämmelser lämpar sigmindre väl för inkorporering därför att de exempelvis rör institutionellafrågor som inte på något sätt kan sägas kräva författningsform. Några avgörandenackdelar med att inkorporera även sådana bestämmelser kan jag dock inte finna.Som hovrätten över och framhåker vidgar man visserligenlagbegreppet på detta sätt, något som emellertid inte heller det framstår somavgörande hinder mot att inkorporera bestämmelserna. Jag vill erinra om att ettliknande förfaringssätt har föreslagits för införlivande avLuganokonventionen. Lagrådet har konstaterat att flera av de genomEES-lagen inkorporerade artiklarna i innehåller hänvisningar tillprotokoll och bilagor vilka i sin tur inte föreslås bli inkorporerade. mening är det i vissa fall inte möjligt att dra någon säker slutsatsom i vad mån de bestämmelser till vilka det sålunda hänvisas också blir svensklag. Att osäkerhet föreligger på en sådan grundläggande punkt måste enligtlagrådet betecknas som otillfredsställande. Lagrådet finner det därförnödvändigt att ökad klarhet i saken skapas under det fortsattalagstiftningsarbetet. Jag håller självfallet med lagrådet om att det voreotillfredsställande om det skulle råda någon osäkerhet om vilkaavtalsbestämmelser som skall gälla som svensk lag. 1 24 §§ EES-lagen angesemellertid vilka artiklar resp. protokoll som inkorporeras genom den lagen.Sett mot denna bakgrund kan den omständigheten att det i olika artiklarhänvisas även till protokok och till bilagor inte innebära att också dessainkorporeras. Med anledning av vad lagrådet har sagt i denna del finns skäl attstarkt understryka detta. Hovrättenöver och ifrågasätter om ett lagfästande av 126 artiklarna 83 och 97 kaninnefatta en överlåtelse till internationellt organ Prop. 1991/92:170 avrätten att besluta föreskrifter, med de konsekvenser detta kan få i Bilaga1 konstitutionellt hänseende. Lagrådet väcker samma fråga beträffande artikel97, och förordar att artikeln inte inkorporeras. Jag vill framhålla att inte någon artikel iEES-avtalet innebär att ett EES-organ ersätter någon av de avtalsslutandeparternas organ i fråga om befogenheten att besluta om nationek normgivning påolika nivåer. Detta framgår bl.a. av ingressen tkl protokoll 35 där det sägsatt avtalet inte fordrar att någon normgivningskompetens överlåts tillEES-institutioner. Detta har för övrigt varit uteslutet redan av denanledningen att inte tillåter en sådan överföring tillmekanstatligt organ av de befogenheter som tillagts EG: s institutioner. De nämnda artiklarna 83 och 97 innebär inte ävenom de lagfästs i att träder i stället för svenska organmed normgivningskompetens. De sekretesskrav som enligt artikel 83 skall fastställasav är att anse som folkrättsligt bindande beslut som såvitt avsersvenska myndigheter måste införlivas utifrån den svenskasekretesslagstiftningen. Artikel 97 har inte den innebörden att svensklagstiftning på EES-området i och för sig inte kan ändras eller att nylagstiftning inte kan beslutas. kan däremot uttala sig om denändrade eller nya lagstiftningen påverkar avtalets funktion. Då kan givetvisden situationen uppstå att en svensk lagstiftning anses innebära ettåsidosättande av våra folkrättsliga förpliktelser. Detta skiljer sig emekertidinte från vad som kan bli fallet i fråga om svensk lagstiftnings förhållandetill andra folkrättsliga avtal som har ingått.