prop · GF03100 · 1991-12-31 00:00:00 — SIDA har aktivt arbetat för att synliggörakvinnors roll i utvecklingen. Ansträngningarna har medvetet varit koncentrerademot att integrera kvinnofrågor i hela det bistånd som ges till programländerna. 1 detta arbete harkvinnoenheten och kvinnohandläggaraa på biståndskontoren en initierande ochdrivande roll. Frågan om kvinnohandläggaraa skall vara lokalanställd eller utsänd personal har tagits upp av (UU15, rskr 242). Jag vill i detta sammanhang peka på de goda resultat somuppnåtts med nuvarande förfarande. Det är dock SlDAs uppgift att, i samråd med respektive mottagarland, avgöraprioriteringar av detta slag. kommer också i fortsättningen att aktivtverka för att kvinnofrågorna skall uppmärksammas interaationellt. Dettagäller inte minst i det multilateralaarbetet inom FN. Även om mycket återstår att göra kan noteras en ökad medvetenhet hos fleraFN-organ om betydelsen av att främjakvinnors roll i hela utvecklingsprocessen. har t. ex. på nordiskt initiativ avsevärt ökat sinaansträngningar i detta avseende. FNsgeneralförsamling har beslutat att en ny världskvinnokonferens skall äga ram . Detta innebär en viktigmarkering av kvinnofrågornas betydelse inom FN-systemet och för FNsmedlemsländer. Vid konferensen skall en handlingsplan antas om bl. a. kvinnori utvecklingsländer. Formerna fördet svenska förberedelsearbetet inför kvinnokonferensen bereds inomregeringskansliet. Biståndsmyndigheter,folkrörelser och enskilda organisationer som arbetar med biståndsverksamhetägnar sig samtliga aktivt åt information och opinionsbildning i Sverige.Informationsarbetet bidrar till att skapa förståelseoch engagemang i för u-länderaas situation och det svenska utvecklingssamarbetet. Omvälvningaraa i Central- ochÖsteuropa, kriget vid samt fokuseringen på EG i samband medEES-avtalet och ett eventuellt svenskt medlemskap är omvälvande interaationella skeenden som natur ligen kommit i fokus för massmedias ochallmänhetens intresse. Intresset för u-länderaa och utvecklingssamarbete har kommit i skymundan. Frå gorna kring nyttan med biståndet ställs också alltmer. Inte sällan förmed las negativa stämningar. Hungerkatastrofer, ökade flyktingströmmar och u-ländemas skuldproblem har fått mindre uppmärksamhet i massmedia och lett till att problemen lätt glöms bort. Men problemen finns där alltjämt och i många länder och regioner ärsituationen till och med värre. Mot denna bakgrand är det desto viktigare att öka satsningaraa på infor mationsverksamhet och söka ge en så bredbild som möjligt av situationen i och resultaten avsvenskt bistånd och utvecklingssamarbete. Information om förhållandena i u-länderaa och ansträngningaraa som görs där för att förbättra människoraas situation kan bidra till att öka 79 förståelsen för problem ochsammanhang och därmed kanske också till att Prop. 1991/92:100 minska tendensertill främlingsfientlighet i det svenska samhället. 4 viktigt syfte börvara att främja ett konstraktivt samtal i det svenska samhället som grandar sigpå fakta och kan bidra till att biståndet förändras så att det i ännu högregrad kan förbättra livsvillkoren för världens fattiga. gav regeringen i uppdrag attgöra en översyn av den statligtfinansierade informationen om och utvecklingssamarbete. Regeringen tillsatte en utredning somöverlämnade sitt betänkande "U-lands-och biståndsinformation" (SOU 1988:19) . Utredningenunderströk betydelsen av informations- och opinionsarbetet i biståndssamarbetetför att möjliggöra ett fortsatt stort och ändamålsenligt bistånd. Det är ytterst angeläget att dessaansträngningar ökas. Biståndsmyndigheter, folkrörelser samt enskildaorganisationer bör därmed ges utökade resurser. Under anslagsposteraa Biståndgenom folkrörelser och andra enskilda organisationer samt Informationgenom SIDA har jag redovisat minaöverväganden vad gäller målsättning och medelstilldelning rörandeinformationsverksamheten. ,biståndsmyndigheteraa, folkbildningsorgan, folkrörelseroch enskilda organisationer som bedriver biståndsverksamhet bör också ansvara för information och utbildningom denna verksamhet. För att få en så heltäckande och effektivinformation som möjligt bör samtliga aktörer på informationsområdet utbytaerfarenheter och fortlöpande samråda om sina respektiveinformationsverksamheter. Informationssatsningar av det slag sominformations- och debattdagarnaBiståndet Behövs utgör finner jag mycket angelägna och medel för detta ändamål bör finnas tillgängliga. Denna typ avarrangemang bör vara ett kontinuerligt inslag för att samlamyndigheter, folkrörelser, enskilda organisationer, näringsliv, skolor ochandra intresserade som är engagerade i biståndsverksamhet. ärockså ett utmärkt tillfälle att nå ut till en bred allmänhet. Ansvaretför utvecklingen i ett land måste alltid ligga på landet självt, dess regeringoch folk. Biståndet har likväl en viktig uppgift att i samverkan med ländema skapa föratsättningar för långsiktigutveckling. Framgång är nödvändig om levnadsvillkoren skall förbättras för defattiga befolknings-majoriteteraa. 1detta arbete finns inga enkla lösningar. Ekonomisk tillväxt och en rättvisare inkomstfördelning föratsätter enutvecklingspolitik som i högre grad än bygger på deltagande ochinflytande från den breda befolkningsmajoriteten. Storaförväntningar ställs härvid på u-länderaa. Den egna befolkningen kräver mer inflytande och att regeringen kan främja socialt och ekono miskt välbefinnande. Biståndsgivaraa villse resuUat av de satsningar som görs inom olika områden och kraven på mottagarländeraas regeringar skärps. Frågor om samhällets organisation . Möjligheter för privata initiativ, deltagande och inflytandepå samhällsutvecklingen måste 80 skapas och frågor omansvarstagande och effektivitet i ledarskapet kräver Prop. 1991/92:100 svar. Särskilt förländer som befunnit sig i ekonomisk kris ställer dessa ökade krav och förväntningar de politiska problemen ifokus. Inflytande, rättvisa ochlångsiktig hållbarhet kräver en helhetssyn i utvecklingspolitiken, en utveckling som integrerartillväxt och välfärd och som tar tillvara och vidgar möjlighetema för enskildaoch grapper att utnyttja sina resurser. Svårigheteraa med att åstadkomma en sådanutveckling, som också blir märkbar,har rabbat tillförsikten och minskat förtroendet för den politiska ledningen i många länder. Brister i ekonomiskt ochpolitiskt ansvarstagande har lett till ökad ineffektivitet i olikasektorer av ekonomin och inte sällankorraption. Fallande levnadsstandard, arbetslöshet och ökad inflationhar skapat missnöje. Många länder behöver en bättreutvecklingspolitik, vilket främst innebärekonomisk-politiska reformer för att skapa en mer stabil och gynnsam miljöför produktion och större inflytande och delaktighet i besluten. Samma regimer, som med starkt folkligt stöd fördekoloniema till självständighet, har förlorat sin legitimitet. I takt med attoförmågan att effektivt ta itu medde nu uppenbara ekonomiska problemen tilltar missnöjet. Mottagarlandetsansvar måste åtempprättas. Ansvaret gentemot den egna befolkningen måste bli tydligt och rollfördelningen mellanbiståndsgivarna och mottagarländema måste klarläggas. Erfarenhetemafrån det insatser visar att endast en utveckling som är väl förankrad i inhemskaförhållanden och politik har möjligheteratt lyckas. Omvärldens bidrag till förändringar är viktiga. Avgörande är ändå inhemskt initieradeförändringar. Därför måste ansvar utkrävas och förändringar genomförasinom länderaa. Demokratisering, respekt förmänskliga rättigheter och social mobilisering framstår allt tydligaresom föratsättningar för en hållbar politik. Det svenskabiståndet har anpassats till de förändrade föratsättningarna. antog riktlinjer förbiståndet till på l990-ta-let.Ett omfattande analysarbete låg till grand för detta beslut. Huvudfrågangällde hur inriktning, organisation och arbetssätt inom biståndet kunde utvecklas och effektiviseras för att tatillvara möjligheter i utvecklingssamarbetet och möta nya krav.Riksdagen fastslog att huvudmålet för svensktutvecklingssamarbete med är att främja en långsiktig utveckling som förmår höja de fattigafolkens levnadsnivå. Biståndet skall främja en politik för en mer öppen ochdecentraliserad ekonomi kombineratmed ett stärkt socialt ansvar. Stöd till bättre hushållning med naturresurseraa,rehabilitering av infrastrakturen och kunskapsutveckling och institutionell kapacitetsförstärkning är andra centralaelement. SIDA följde upp dessa riktlinjer med att klargörarollerna gentemot mottagarna i det praktiskabiståndsarbetet. Mottagarländernas ökade an svar för insatseraa poängteras liksom vikten av koncentration i SIDAs stöd. Andra viktiga slutsatser gäller fortsatt utveckling av SIDAs roller inom upphandling, styrning och uppföljning.Till detta förändrade arbets- ° 6 1991/92. sätt hör också ambitionen att fåen bättre och effektivare samordning med Prop. 1991/92:100 andra givare imottagarlandet. Regering och riksdag ställde sig bakom de Bil. Jag menar att detta reformarbete med klargörandeav rollfördelning och med kapacitetsbyggande måste fortsätta. Det skall baseraspå en realistisk analys av de faktiska föratsättningaraa i de enskildaländema för en ny rollfördelning. Riskeraaför korraption och ineffektivt utnyttjande av biståndet måste minimeras. I många länder behövs en bättre utvecklingspolitik. Framför allt i de fattigaste ländema kanbiståndet spela en viktig roll i denna process. Ekonomisk återhämtning kräverresurser. Investeringar inom undervisning, hälsovård ochvattenförsörjning är avgörande för de fattigaslevnadsvillkor. Det är framför allt viktigt för att de fattiga själva skallkunna driva utvecklingen framåt. Att stärka kvinnomas ställning är enföratsättning för att nå varaktiva resultat i kampen mot fattigdomen. Hållbara lösningar på dessa utvecklingsfrågor ärenligt min mening beroende av endemokratisk samhällsutveckling. Den politiska utvecklingen i länderna är central liksom mer folkligtförankrade och demokratiska styrformer. Många länder försöker nu utforma eneffektivare och rättvisare utvecklingspolitik. För detta krävs fungerandemarknadsekonomi, effektiva sociala och politiska institutioner, investeringari infrastraktur och anpassad teknologi. Kraven på ansvar och öppenhetställs av givaraa. Ännu viktigare är att deframförs med växande styrka från länderaas egen befolkning. Biståndet har en viktig roll att spela i denna process.Inte minst folkrörelseraa ochenskilda organisationer kan genom att stärka en pluralistisksamhällsutveckling verka pådrivande. Som biståndsgivare skall vi kunna samarbeta medregeringar som på ett ansvarsfullt och brett sätt representerar sittlands befolkning. Om vi tar detta på allvarinnebär det att krav också gentemot givarna på anpassning av biståndetmåste accepteras. Det är viktigt att biståndet utformas så att det underlättar en mobilisering av landets egnaresurser. Det gäller såväl finansiellaresurser som teknisk och mänsklig kapacitet. Biståndets huvudsyfte måste vara hjälp till självhjälp, att sålångt det är möjligt främja det produktivautnyttjandet och utvecklingen av de resurser som redan finns i mottagarländeraa,exempelvis stöd till familjejordbrak, privatisering av statliga kreditinstitut, avskaffande av priskontroll, etc. På så sättbyggs den solida bas upp som är en föratsättning för den socialavälfärden. För hållbara lösningar på de ekonomiska ochsociala problemen måste givarna i sitt bistånd till de fattigasteländeraa undvika att genom för många och för stora projekt som kräver storaresurser för genomförande och driftsnedvrida resursallokeringen. Syftet måste i första hand vara att främja enverksamhet som höjer produktiviteten i ett bredare perspektiv. För att skapaförutsättningar för en ökad produktion med ett brett deltagande är den makroekonomiska politikencentral. Framför allt måste produktiviteten i jordbraket höjas inte minst för de länder som befinner sig i kris. Jordbraket är ryggraden i deflesta fattiga länderaas ekonomier och av central betydelse för de fattigas försörjning. Bönder och andra småföretagare behöver inte bara få en skälig ersättning för sina produkter. De behöver också tillgång till krediter och investeringsvaror om deskall 2 kunna höja sin produktivitet.Avsättning för produktema måste säkerstäl- Prop. 1991/92: 100 las genomskapande av fungerande marknader baserad på normala mark- Bil. Därför måste ländema på ett bättre sätt hushållamed sina resurser och satsatillgängliga medel på områden som ger hållbara resultat som kommer folkflertalet tillgodo. Man kan inte fortsätta attav knappa resurser subventioneraolönsamma företag. Det medför bl. a. att man tar viktiga resurser från områdensom skulle ge bättre resultat. Inte sällan har ett givarstyrt, projektinriktatbistånd främjat sådana prioriteringar som resulterat i en snedvrideninvesteringspolitik. Viljan och ansträngningaraa i u-landssamhällenasjälva är avgörande för om en utveckling mot en mer öppen och dencentraliseradekonomi och ett starkare socialtansvar skall komma till stånd. Det gäller inte bara behoven av en gynnsam ekonomisk politik utan också avinvesteringar i infrastraktur och sociala sektorer. Det innefattar behovet aven ansvarsfull offentlig sektor som ges klara mandat för sin verksamhet.Sammantaget utgör detta viktigaföratsättningar för att människors kunskaper och förmåga skall kommatill sin rätt. Biståndet har en viktig roll att spela för defattigare länderaas möjligheter attgenomföra en sådan politik. Jag vill betona vikten av övergång tillmarknadsekonomi. Marknaden är en viktig utvecklingskraft men den är ensam inte lösningen på u-ländemas problem.Ansvarsfulla satsningar på socialutveckling är också betydelsefulla liksom utveckling och uppbyggnad av samhälleliga institutioner som sätter ramaroch fastställer spelregler. Rättsstaten måste vämas. Jag anser att vibör bidra till att skapa en utvecklingsfrämjande miljö för produktion och somkan se till att den fattige får del av utvecklingen. Bekämpande av fattigdomen måste inta en centralplats i biståndet. 'ävs fördjupade satsningar på utbildning ochhälsovård. Det är framför allt viktigt attfrämja kvinnomas deltagande i utvecklingsprocessen. Det gäller inte bara utbildning och mödravård utanockså frågor som lagstiftning,tillgång till produktiva resurseroch möjligheter att delta i de politiska processema. Attityder, regler och institutionellaförhållanden inom ett land utgör avgörandeföratsättningar för utvecklingen. Förvaltnings- och institutionsutveckling måste därför även i fortsättningen haen central plats i biståndet. Detgäller såväl utveckling av människornas egna resurser genom utbildning ochhälsa som att bönder och mindre företagare skall ges reella möjligheter att ökasin produktivitet, inte bara genom ekonomiska incitament utan också genom attnödvändig lagstiftning och infrastraktur byggs upp. Ett allvarligt problem som röntallt större uppmärksamhet gäller effekterna på mottagarländeraa av ett omfattande projektbistånd. Administrationen blir i sådana fall hårt ansträngd, vilket måste uppmärk sammas mera. Jag vill i detta sammanhang framhålla programbiståndets betydelse. Programstöd ges som ettgenerellt stöd till ett mottagarland för att underlätta genomförandet av ett reformprogram för ekonomin som helhet eller inom en viss sektor. , men inte alltid, antar det formen - av snabbutbetalbart importstöd.Programbistånd på makro- och sektor- Prop. 1991/92:100 nivå kopplat medtekniskt bistånd till kapacitetsuppbyggnad av nyckel- Bil. 4 funktioner kan ivissa fall vara ett medel för att stärka mottagarlandets förmåga att föra enutvecklingsfrämjande politik. Programbistånd föratsätter dock att mottagarenhar vilja, kapacitet och förmåga attfördela de ekonomiska resursema på ett effektivt och utvecklingsfrämjandesätt. I de flesta fall föratsätts ett strakturanpassningsprogram med stöd av , InteraationellaValutafonden och givarsamfundet.Med dessa föratsättningar uppfyllda, anser jag att programbistånd är eneffektiv biståndsform för långsiktig utveckling. Det kan bidra till att utländsk valuta finns tillgängligt genombanksystemet för en verkstadsägare, en jordbrakare eller en skola som behöverbättre utrastning för produktion och utbildning. Programbiståndet kanmöjliggöra såväl import avnödvändiga varor för konsumtion som för inhemska aktörers investeringar.Båda dessa komponenter är vitala för att uppnå tillväxt och en hållbarutveckling. Biståndsgivaraa kan tillsammans med mottagaraaskapa och utveckla sådanainstitutioner och processer som främjar den önskvärda utvecklingen. Jag anseratt dessa frågor måste ha en central plats i dialogen med mottagarna.Det kan röra mycket konkreta frågor om hur landet prioriterar sina offentliga resurser, subventioneringav verksamhet som har ringa betydelseför utvecklingen, satsningar på utbildning och hälsovård. Den globala avspänningen och den intemationellanedrastningen bör också få konsekvenseri u-länderaas militära budgetar. Jag menar att biståndsgivaren har ettberättigat intresse av att närmare kunna diskutera sådana avvägningar med mottagaren. Inom ramen för SPA haranalyser av och en dialog mellanmottagarlandet och givaraa om utgifts- och budgetpolitik inletts. Jag välkomnardetta initiativ som kan bidra till ett mer förtroendefullt samarbete mellangivare och mottagare byggt på ömsesidig respekt och ansvar. Speciella krav ochadministrativa ratiner för uppföljning av givarnas stöd kan bli ett stortproblem för mottagarlandets finansdepartement, som har ansvaret attgöra en realistisk budget och att föra en ansvarsfullutvecklingspolitik. I arbetet med budgetanalyser är det därför också väsentligtatt givaraas betydelse på gott och ont belyses. I vissa länderoch situationer kommer det även fortsättningsvis att krävas satsningar på större projekt. Det viktiga, som jag vill betona,är att biståndet sätts in i sitt rätta sammanhang och svarar mot klartuttalade behov hos en ansvarsfull mottagare.Verksamheten måste vara förankrad i mottagarsamhället. Insatseraa måstevara utformade så att de tillför länderaakunskap och hjälp till institutionsbyggande och så att de inhemska resurseraamobiliseras på ett effektivare sätt. För att detta skall lyckas krävs inte baraansvarsfulla mottagare utan också ansvarsfulla givare. Endast så kan biståndetbli den hjälp till självhjälp som är dess yttersta syfte. Detta innebär också att rollfördelningen mellanolika aktörer måste kartläggas ochatt effektiva beslutsprocesser utformas. Inom det svenska biståndet harfrågor om hur biståndet skall kunna administreras och bedrivas på ett effektivt sätt belysts i offentliga utredningar. Detbilaterala biståndets organisation och arbetsformer behandlades av isam- band med ställningstagande fillförra årets proposition. I vissa fall finns Prop. 1991/92:100 dock behov av en klarare fördelning av ansvarmellan SIDA och övriga Bil. 4 biståndsmyndigheter samt mellanmyndigheteraa och . Jagavser därför att genom fortsatt översyn av styraings- och samverkans-formeraaytterligare effektivisera utvecklingssamarbetet. Slutsatser rörande detmultilaterala biståndet presenteras för ställningstagande iårets proposition. Som jag tidigare visat spelar beslutsprocessenhos givaraa en roll och det är viktigt att vår förmåga att föratse ochta hänsyn till olika faktorer förbättras.Utvärderingar av satsningar på projekt- och sektomivå genomförskontinuerligt inom alla biståndsmyndigheteraa. Såväl SIDA som BITS har inkommit med sina fördjupadeanslagsframställningar som mer utförligt diskuterar och redovisarresultaten i biståndet. Angreppssätten med redovisningar av teman ochdelprogram ger värdefull information. Demer översiktliga redovisningaraa visar också på att underlaget i form avutvärderingar och resultattänkande är ojämnt. Ett arbete för att främja ökad systematik i myndighetemas utvärderingar ochlärande behövs. a. behöverkostnadseffektiviteten behandlas mer systematiskt i utvärdering-araa. Jag återkommer även till förslaget om attinrätta ett särskilt sekretariat förmer övergripande utvärderingar och resultatanalys i bistånds- och u-landspolitiskafrågor. Ettanalysarbete om effektiviteten i det svenska biståndet resulterade i rapportenBra beslut. Utredningen finner bl.a. att det finns brister i det beslutsunderlag som lämnas tilldepartement, regering och riksdag. Viss kritik framförs för att denna intetillräckligt belyst behov av kompetensuppbyggnadinom nuvarande organisationer. Flertaletremissinstanser är positiva till förslaget om att inrätta ett friståendesekretariat för utvärdering. SIDA framhåller vikten av att ett sådantsekretariat får uppgifter som kompletterar den utvärderingsverksamhet somredan existerar inom biståndet. BITS ser en sådan funktion som viktig för ett fortsatt tillvaratagande averfarenhetema från biståndet ochutvecklingsprocessen. SAREC instämmer i behovet av en självständig organisationför utvärderingar men menar att utredningen inte ger något bra underlag för att överväga altemativa formeratt förstärka utvärderingsverksamheten. Statskontoret anser att behovetav övergripande utvärderingar borde kunna tillgodoses inom det befintligautredningsväsendet. Även RRV anmälertveksamhet till förslaget att inrätta en särskild utvärderingsorganisation. Frågan ominrättandet av ett separat utvärderingssekretariat diskutera des i utrikesutskottet på grandval avregeringens proposition 1990/91:100 Bilaga 5 och en särskild motion ifrågan. Utskottet konstaterade att det kan finnas fördelar med en friståendeutvärderingsfunktion för att komplettera det arbete som görs inom de enskilda biståndsorganen, i enlighet med förslaget i utredningen och uttalade sig intresserat av att få ta del av 85 Regeringenåterkom i kompletteringspropositionen Prop. 1991/92:100 1990/91:150 med förslag om att ett sekretariat skall inrättas.Förslaget fick Bil. 4 en positiv behandling i . 1 enlighet medriksdagens beslut avser regeringen inrätta en tidsbegränsad försöksverksamhet med ett sekretariat för utvecklingspolitiskautredningar. Uppgiften är att ta fram analyser och utvärderingar gällandebistånd och utvecklingsfrågor och intemationellt utvecklingssamarbete i syfteatt ge regeringen ett bättre underlag för effektiviseringen av det svenska utvecklingssamarbetet. Sekretariatet börorganiseras som en kommitté under med ett tvåårigtmandat. Därefter bör organisationsformen prövas på nytt. Sekretariatet skalllägga ut, hålla samman och i viss utsträckning självt delta i olika studier.Sekretariatet skall presentera sina slutsatser till ochsamarbeta med biståndsmyndigheteraa i utvärderingsfrågor. Kostnadema för den nya organisationen beräknas första året uppgå till 5milj. Finansiering sker genomresurser som finns avsatta inom biståndsramen för utredningar m.m. Försöksverksamheten med ettutvärderingssekretariat ersätter dock inte behovet av att i högre grad och imer systematiska former integrera resultatbedömningar och utvärderingari myndighetemas och /regeringens löpande arbete, såsompåpekats i rapporten. ansökte ommedlemskap i . Det svenska biståndet kommer inte att på något generellt sättberöras av närmande till EG genom avtalet om det europeiska ekonomiskasamarbetsområdet (EES). Med ansökan om ett medlemskap i har även biståndetblivit en fråga inom Europapolitiken. EG är i sigsjälv en stor och viktig biståndsgivare. Som medlem i EG kommer att bidra till ett relativtomfattande bistånd som går till de flesta av världens med tyngdpunkteni . En annan frågeställning som biståndet ställs inför ärhuravida ett medlemskap i innebär åtaganden som påverkar det bistånd Sverigeredan bedriver. Under våren 1991bildades inom en arbetsgrapp med uppgift att söka klarlägga vilka konsekvenser och frågeställningar utsikten om ett medlemskap i ställer biståndetinför. 1 arbetsgrappen har berördadelar av och företrädare för biståndsmyndigheteraa deltagit. Till arbetet har också enreferensgrapp varit knuten, med en bred representation från folkrörelser,forskning, näringsliv och annan expertis på utvecklingsområdet.