prop · GF03102 · 1991-12-31 00:00:00 — Enstark inhemsk kompetens på det högteknologiska området, inkl. försvarsteknologin,måste tillmätas stor säkerhetspolitisk betydelse. De områden där villbehålla en hög kompetens kräver dock större marknad än vad enbart den svenskakan erbjuda. I likhet med annan svensk industri är därför försvarsindustrinberoende av internationellt teknologiutbyte och behöver på olika sätt delta idet internationella tekniksamarbetet. Genomförändringar, som sker på den internationella marknaden för försvarsmateriel,och de stora omstruktureringar som sker inom den internationellaförsvarsindustrin kommer sannolikt behovet av utlandssamverkan att öka för attden svenska försvarsindustrin skall kunna upprätthålla en förmåga att utvecklaoch tillverka materiel, som är av vikt för landets försvarskraft. Internationelltförsvarsindustriellt samarbete syftar väsentligen till att minska kostnadernaför att utveckla och producera nya vapensystem, främst genom längre serier ochriskreducering. Svenska företag och myndigheter har i ökadutsträckning visat intresse för deltagande i samarbetsprojekt. Erfarenheterhar dock visat att samarbete mellan företag, även mellan nationella sådana, ärsvårare att genomföra än projekt inom en och samma organisation. Vidinternationellt samarbete ökar nationella olikheter svårighetsgraden. Ävenom försvarsindustriellt samarbete nästan uteslutande bedrivs mellan företaginitieras det ofta genom mellanstatliga överenskommelser eller transnationellaorgan. har det blivit vanligare att försvarsindustrin merasjälvständigt formar internationella koalitioner och konsortier, somkonkurrerar om kontrakten. Sådana samarbetsprojekt som uppstår i anslutningtill en upphandling av ett visst system förutsätter att de nationellamyndigheterna i ett tidigt skede har enats om gemensamma specifikationer. Enutveckling mot ökat samarbete mellan en sannolikt mindre svensk försvarsindustriän och företrädesvis europeisk industri måste accepteras och understödjas, när detrör sig om samarbete för att tillgodose väsentliga svenska försvars- ochsäkerhetspolitiska intressen och det sker i enlighet med våra allmänna utrikespolitiskamål. Därigenom underlättas målet att bevara inhemsk kompetens inom för Sverigeviktiga områden. Industriellasamarbetsavtal inom försvarsmaterielområdet bör underställas regeringensprövning. har i sitt betänkande (SOU 1989:102Utlandssamverkan på krigsmaterielområdet) utförligt behandlat denna fråga, ochäven lämnat förslag fill riktlinjer för hur en sådan prövning bör ske. Krigsmaterielexportutredningensbetänkande är f.n. föremål för överväganden inom utrikesdepartementetshandelsavdelning. Regeringen avser återkomma till medförslag till ny lag på krigsmaterielområdet. Därvid kommer bl.a. frågan omstatsmakternas kontroll av samarbete mellan svensk och utländskförsvarsindustri att behandlas närmare. Från försvarspolitiska utgångspunkterär det viktigt att skapa sådana betingelser för utlandssamarbetet på dettaområde att en livskraftig svensk försvarsindustri kan bevaras inom de sektorer,som har angivits som prioriterade för det svenska försvaret. Bedömningen avhuruvida utlandssamverkan erfordras för att i vid mening ttyggatillhandahållandet av materiel eller kunnande för den svenska försvarsmaktensbehov bör därvid ske i ett brett säkerhetspolitiskt och försvarsindustrielltperspektiv. För att kunna bedrivasamarbete med andra länder erfordras i många fall avtal och överenskommelsersom reglerar förutsättningarna för samarbetet. Detta gäller inte minstsamarbete av olika slag på krigsmaterielområdet. Regeringen vill här erinra ombehoven och önskvärdheten av att i vissa fall ingå sekretess- ochsäkerhetsskyddsarrangemang liksom samarbetsavtal eller överenskommelser om ettbredare militärtekniskt samarbete. Sådana avtal eller överenskommelser påregerings- eller myndighetsnivå kan i många fall utgöra lämpliga ramar församarbetet mellan enskilda företag. Medhänsyn till den snabba utvecklingen i och det snabbt fortgåendeeuropeiska ekonomiska samarbetet, finns det särskild anledning att övervägasvenska relationer till existerande samarbetsorgan i på detförsvarsindustriella området. I första hand till (lEPG). lEPG, som bildats av de 13 europeiska , är ett forum för europeiskt samarbete om forskning, utveckling ochproduktion för dessa länders försvarsmateriel. Sådant samarbete avses äga rumefter definition av gemensamma projekt i respektive materielplaner. Det är försvensk försvarsindustri väsentligt att den svenska marknaden förförsvarsmateriel fungerar på likartat sätt som marknaden i lEPG-länderna ochatt svensk industri kan accepteras som samarbetspartner till försvarsindustrini dessa länder. 1991/92:102 Kapitel1 1991/92:102 Kapitel1 Försvarsmaktensbehov av anställd personal minskar fill följd av de föreslagnastrukturförändringarna med dtygt 1 500 yrkesofficerare, drygt 4 500civilanställda och ca 1 200 reservofficerare. Övertalig personal bör avvecklasinom ramen för det statliga ttygghetssystemet och med inriktningen attavvecklingen skall vara genomförd senast vid utgången av . Det statligattygghetssystemet har stor flexibilitet och ger stora möjligheter tillindividuell anpassning. Det ankommer på parterna på det statliga området attfinna lämpliga åtgärder i övrigt som kan komma att behövas för avvecklingen. Åldersstrukturenhos yrkesofficerarna bör förändras och anpassas för att bättre svara motförsvarsmaktens behov av yngre befäl. Behovetav värnpliktiga minskar genom den nya försvarsmaktsstrukturen. Dagersättningentill de värnpliktiga bör höjas med till . och denbehovsprövade familjepenningens maximibelopp med . för hustruoch med . för barn till 3 285 resp. . Denförslagna omstruktureringen av försvarsmakten kommer i flera avseenden att fåstor inverkan på personalområdet. Många anställda måste ges nya arbetsuppgiftereller avvecklas. Ansvaret för att genomföra omställningen på personalområdetvilar på försvarsmaktens myndigheter. Med hänsyn fillförestående förändringar bedömer regeringen att personalarbetet underförsvarsbeslutsperioden måste koncentreras fill främst avvecklingsfrågorna.Försvarsmaktens sfyrka och effektivitet är bl.a. beroende av att behovet avmilitär och civil personal kan tillgodoses med avseende på sammansättning ochkompetens. Detta ställer krav på en väl utvecklad arbetsgivarpolitik. Åtgärderför en successiv förändring av åldersstrukturen hos yrkesbefälet är därvidangelägna. Befydelsen av att förbättra åldersstrukturen bör vägas in redan viduppbyggnaden av den nya organisationen. Konkurrensen på lång sikt omarbetskraften gör det angeläget att personalen i försvarsmakten har intressantaoch utvecklande uppgifter samt goda arbetsförhållanden i övrigt. Regeringenanser därför att försvarsmakten måste ägna stor uppmärksamhet åt detpersonalpolitiska arbetet. Underförsvarsbeslutsperioden kommer behovet av yrkesofficerare att minska med drygt1 500 och antalet civilanställda med dtygt 4 500. Vidare kommer behovet avreservofficerare att minska med ca 1 200. Regeringenanser det angeläget att snabbt etablera försvarsmaktens nya Prop.1991/92:102 organisationsstruktur. Avvecklingen av övertalig personal bördärför vara Kapitel 1 genomförd senast vid utgången av . Med hänsyntill det omfattande " behovet av personalminskningar kan avvecklingen inteske enbart genom s.k. naturlig avgång och omplacering. Förutsättningarna för att säga upp personal underhänvisning till arbetsbrist är beroende av anställningsformen i det enskildafallet. Nästan undantagslöst är den civila personalen anställd med förordnandetillsvidare. Detta innebär att den enskilde kan sägas upp på grund avarbetsbrist. Yrkesofficerarna är däremot till övervägande del anställdamed fullmakt, vilket ger dem ett starkare anställningsskydd. De kan såledesinte sägas upp från sina tjänster, t.ex. på grund av arbetsbrist. Enfullmaktshavare är dock förflyttningsskyldig till en annan statlig anställningenligt lagen (1976:600) om offentlig anställning och anställningsförordningen(1965:601). Regeringen överväger att ersätta fullmaktssystemet föryrkesofficerarna med förordnanden av olika slag. En sådan åtgärd får dock ingennämnvärd betydelse för den nu aktuella omställningen, utan ger effekt först pålängre sikt. Behovet av att i närtid minska antalet yrkesofficerareanställda med fullmakt före pensionsåldern kan således kräva särskildaåtgärder som stimulerar den enskilde att lämna sin anställning före tidpunktenför avgångsskyldighet enligt pensionsbestämmelserna. Överbefälhavaren haraktualiserat olika exempel på sådana instrument som behövs såsomavgångsvederlag och tjänstledighet med lön. Vidare har överbefälhavaren begärtbefogenhet att besluta om förtida avgång med full pension för den som fyllt 55år. Regeringen, som inte här har anledning att ta ställningtill enskildheter, anser att det är nödvändigt att alla existerande möjlighetertas till vara för att inriktningen för omstruktureringen av försvarsmaktenskall kunna fullföljas. Om existerande instrument inte är tillräckliga för denerforderliga personal-avvecklingen, ankommer det på parterna att skyndsamtfinna lämpliga åtgärder. För vissa försvarsanställda innebär förändringarnaomställning till annat arbete i försvarsmakten. Ansvaret föromplaceringsverksamheten och utbildningsinsatserna vilar påanställningsmyndigheterna. Omplaceringsarbetet bör bedrivas i samverkan medförsvarets personalnämnd. För dem som inte återanställs inom försvarsmakten,bör individuella åtgärder vidtas för övergång till annat arbete utanförförsvarsmakten. Detta bör ske inom ramen för det stadiga trygghetssystemet,vilket bl.a. innebär arbetsmarknadsmyndigheternas och ttygghetsstiftelsensmedverkan. Ett sätt att avveckla personal kan vara att erbjudakompetensutveckling, detta för att underlätta en övergång till andra uppgifteroch en ny karriär. Kompetensutveckling blir också nödvändig för dem som stannarkvar i försvarsmakten, eftersom kraven på personalen förändras. Det minskade ianspråktagandet av reservofficerare innebärför många av dem ändrade förutsättningar i anställningsförhållandet. Eftersom reservoffi cerarnas förmåner regleras i kollektivavtal, bör även frågan om villkoren för avvecklingen av den berörda personalen i denna grupp bestämmas av par terna. Statenssamlade åtaganden kräver särskilda resurser för att omställnings- Prop.1991/92:102 arbetet skall kunna bedrivas effektivt. Behovet av sådana resurserhar beak- Kapitel 1 täts vid beräkningen av huvudprogrammens medelsbehovoch vid beräkningen av medelsbehovet för försvarets personalnämnd. Detråder enligt regeringen ett samband mellan åldersstrukturen hos yrkesofficerarnaoch personalens förutsättningar att klara sina uppgifter i främstkrigsorganisationen. Överbefälhavarenframhåller i sitt kompletterande underlag inför årets försvarsbeslut att detfinns en brist på yrkesofficerare i rätt åldersläge i prioriterade krigsförband.Samtidigt finns det enligt överbefälhavaren ett betydande antalyrkesofficerare i åldersintervallet för vilka krigsbefattningarsaknas. Motdenna bakgrund anser regeringen att det är angeläget att sådana åtgärdervidtas som kan tillgodose det krigsorganisatoriska behovet av yngreyrkesofficerare. Yrkesofficerarnasåldersstruktur har kartlagts av den militära pensionsåldersutredningen ibetänkandet (SOU 1991:87) Yrkesofficerarnas pensionsålder och åldersstruktur.Utredaren (generaldirektören ) har lämnat förslag som innebärbl.a. att yrkesofficerarnas pensionsålder höjs från 60 till och atthöjningen övergångsvis skall vara helt genomförd . Överbefälhavaren harframhållit att en sådan åtgärd motverkar en angelägen förbättring avåldersstrukturen och inte heller är lämplig av säkerhetspolitiska skäl. Somett led i att förbättra åldersstrukturen hos yrkesofficerarna föreslårutredaren att det träffas kollektivavtal som ger fömtsättningar att stimuleraden enskilde att avgå före pensionsåldern. Vidare föreslår utredaren att detgenom avtal införs ytterligare möjligheter för myndigheterna att, med tidsbegränsadeförordnanden under högst , anställa annan militär personal änyrkesofficerare, t.ex. reservofficerare och värnpliktiga officerare. Syftetmed detta skulle vara främst att tillgodose behovet av yngre befäl. Utredarenföreslår också att möjligheten att införa ett system med tidsbegränsadanställning av yrkesofficerare utreds. Dessa förslag för att förbättraålders-stmkturen hos yrkesofficerarna ställer sig överbefälhavaren däremotbakom. Eftersomutredarens förslag rör frågor som skall regleras i avtal, har betänkandetöverlämnats till . 4.1.3 Kompetensutvecklinginom den civila delen av totalförsvaret Systemetför kompetensuppbyggnad inom totalförsvarets civila del behöver utvecklas. Kompetensutveckling kan vara ett sätt att effektivare inrikta verk samheten så att de långsiktiga målen kan uppnås. Detta får en ökad befy delse i en situation som präglas av begränsade möjligheter att få ökade resur ser. Ändrade säkerhetspolitiska förutsättningar medför också krav på kom petensutvecklande åtgärder. Överstyrelsenför civil beredskap har ett lednings- och systemansvar för Prop. 1991/92:102utbildningen av personal inom den civila delen av totalförsvaret. Det är an-Kapitel 1 geläget att översfyrelsen fortsätter arbetet med att kartläggautbildningsbehoven och utnyttjandet av befintliga utbildningsresurser samt attklarlägga ansvarsförhållandena och precisera översfyrelsens egen roll. Så t.ex.behöver vissa frågor vad gäller beställaransvaret och finansieringen avpersonalutbildningen utredas närmare. Enhefliga principer för hurkostnadsansvaret för personalutbildningen bör fördelas behöver utarbetas. 4.1.4Åtgärder för jämställdhet och mot mobbning Regeringenhar vid tidigare tillfällen (prop. 1988/89:52, prop. 1989/90:100 bil. 1990/91:102 bil. 1) informerat om den verksamhet som bedrivs isyfte att öka jämställdheten mellan kvinnor och män och motverka mobbning inomförsvarsmakten. Som svar på regeringens uppdrag haröverbefälhavaren överlämnat en redovisning av vilka åtgärder som vidtagits pådessa områden vid försvarsmaktens myndigheter. Överbefälhavarenframhåller att medvetenheten om mobbning och social utstötning ökat bland sävälanställda som värnpliktiga . Vidare ger överbefälhavarenexempel på en rad positiva åtgärder som initierats för jämställdhet mellan kvinnoroch män och mot mobbning inom försvarsmakten. Regeringenavser att även fortsättningsvis noggrant följa utvecklingen på dessa områden. Krigsorganisationensbehov av värnpliktiga minskar genom den nya för-svarsmaktsstmkturen. Ianledning härav lämnar regeringen denna dag, efter hörande av lagrådet, i ensärskild proposition (prop. 1991/92:101) om värnpliktsutbildning förslag tilllagändringar, vilka medger ett minskat värnpliktsuttag. I den propositionenföreslås också ändrade utbildningstider för såväl värnpliktiga som vapenfriatjänstepliktiga. Antaletvärnpliktiga som behövs beräknas uppgåtill 35 000 - 38 000. Antalet understiger den årliga krigsdugligavärnpliktskullen. Enligt värnpliktslagen (1941:967) skall alla krigsdugligavärnpliktiga genomgå värnpliktsutbildning. I ovan nämnda proposition läggs fastatt endast de värnpliktiga som behövs i krigsorganisationen eller för denfredstida beredskapen skall tas ut till värnpliktsutbildning. De värnpliktigasom inte tas ut till utbildning föreslås ingå i en utbildningsrcserv. Dessavärnpliktiga får enligt förslaget inte tas ut för utbildning i annat fall änefter regeringens beslut för att höja krigsberedskapen. Genombeslut avbröt regeringen försöken med för kortad grundutbildning. Den nämnda propositionen innehåller även förslag 89 till lag om upphörande avförsöken med förkortad grundutbildning. I lagen Prop. 1991/92:102 föresläsatt de värnpliktiga som omfattas av försöken och inte fullgjort Kapitel 1grundutbildningen skall tas ut till den nämnda utbildningsreserven. Propositionenom värnpliktsutbildning innehåller också förslag om förkortning avgrundutbildningstiden för vapenfria tjänstepliktiga . Regeringendelgav i prop. 1989/90:9, Arméns utveckling och totalförsvaretsplaneringssystem, m.m. sin uppfattning att värnpliktiga bör kunnagrundutbildas för krigsplacering i förråds- och verkstadsorganisationen. Riksdagenhade ingen erinran häremot (1989/90:FöU 3, rskr. Utredningenom totalförsvarets personalförsörjning genom pliktsystem skall enligt sinadirektiv (dir. 1991:40) bl.a. undersöka hur värnpliktiga i större utsträckningskall kunna utföra arbetsuppgifter i stödproduktion och service, främst inomförråds- och förplägnadsområdet samt inom den militära administrationen. Enutgångspunkt skall dock, enligt direktiven, vara att utbildningen leder till enkrigsbefattning inom resp. område. Överbefälhavarenhar i sitt kompletterande underlag inför försvarsbeslutet föreslagit attmobiliserings- och förplägnadsplutoner organiseras genom utbildning avvärnpliktiga. Chefen för armén har utrett förutsättningarna för en sådanåtgärd. Regeringenanser att en förutsättning för att värnpliktsutbildning skall få genomförasinom den fredstida stödproduktionen är att utbildningen leder till enkrigsplacering och att krigorganisationens personalförsörjning därigenom blireffektivare. Den utredning som chefen för armén har gjort visar att det finnsskäl att organisera mobiliserings- och förplägnadsförband med värnpliktiga somutbildas inom stödproduktionen. Enligt chefen för armén bör dessa värnpliktigaha en grundutbildningstid om , vilket kräver en ändring avvärnphktslagen. Förslag till en sådan lagändring läggs också fram ipropositionen om värnpliktsutbildning. Riksdagengodkände vissa allmänna riktlinjer för vapenfriutbildningensutformning (prop. 1987/88:81, FöU 8, rskr. I propositionen föreslogsbl.a. att grundutbildningen skulle innehålla en basutbildning som är lika föralla samt en befattningsutbildning. Den nya modellen skulle genomföras påförsök och därefter utvärderas. Vapenfrisfyrelsen har i september 1991redovisat resultaten av försöksverksamheten. Enligt vapenfrisfyrelsen harresultaten varit godtagbara. Regeringen anser därför att försöken nu kanavbtytas och att den nämnda basutbildningen bör vara en del av vapenfriutbildningen. Riksdagenbeslutade (prop. 1990/91:102, FöU 8, rskr. 285) om förändringar vadgäller administration och regelsystem för familjebidrag till värnpliktiga.Dessa förändringar medförde kostnadsbesparingar, vilka får full /93. Regeringenavser att beluta om vissa inskränkningar i de värnpliktigasrätt till fri tandvård. Detta kommer att medföra besparingar. Regeriiigenberäknar att kan avsättas för höjning av förmåner till värnpliktiga för /93. därvid höjas med . Vidare bör denbehovsprövade familjepenningens maximibelopp höjas med . förhustru och med . för barn till 3 285 resp. . Till följdav höjda boendekostnader kommer kostnaderna för bostadsbidrag att öka. Itillämpliga delar bör nämnda förändringar också gälla andra som uppbärersättning enligt samma grunder som värnpliktiga, t.ex. vapenfria tjänstepliktiga. I nyssnämnda proposition anmäldes vissa förändringar i de värnpliktigas reseförmåner.Bl.a. anfördes (s. 185) att rätten till s.k. awikelseresor borde tas bort ochatt sådana resor till annan ort än bostadsorten enbart borde medges om resandetföretogs regelbundet och avsåg besök hos nära anhörig. Uppgift om detta skulleockså anmälas till förbandet. Regeringen ändrade värnpliktsförmänsförordningen(1976:1008) i enlighet med det anförda. Vissamyndigheter och företrädare för de värnpliktiga har påtalat att de nyareglerna har medfört ett ökat administrativt krångel. Regeringen övervägerdärför att ändra reglerna. Det ankommer på regeringen att utfärda de föreskrifter somkrävs. Prop.1991/92:102 Kapitel 1 5 Totalförsvarets civila del Prop. 5.1 Närmare innebörd av uppgifterna för totalförsvaretscivila del I1987 års försvarsbeslut angavs uppgiften för totalförsvarets civila del varaatt under kriser och i krig medverka i de samlade försvarsansträngningarna ochatt säkerställa samhällets överlevnad (FöU 1987:11 s.87). Uppgiften ut-ttycktespå liknande sätt försvarskommittés slutbetänkande (SOU 1987:9) Detsvenska totalförsvaret inför 90-talet (s.73) och i prop. 1987:95 omtotalförsvarets fortsatta utveckling (s.95). Isamband med underlagsarbetet inför det planerade totalförsvarsbeslutet våren1991 preciserades huvuduppgifterna och har från och med regeringensplaneringsanvisningar uttryckts i följande fyra punkter. -civilbefolkningen motverkningaina av krigshandlingar genom att bereda skydd, rädda nödlidande ochombesörja vård. -Upprätthålla de viktigastesamhällsfunktionerna under kriser och i krig. -Ttygga en livsnödvändigförsörjning under kriser och i krig. -Stödja försvarsmaktenskrigsorganisation och försvarsförmåga. Regeringenanser att huvuduppgifterna för totalförsvarets civila del bör uttryckas på ettenklare och fydligare sätt genom att renodlas till att avse dels skyddet i vidmening av civilbefolkningen, dels stödet till försvarsmakten. De nuvarandeförsta och tredje uppgifterna har likartad innebörd och bör därför slås samman.Den nuvarande andra uppgiften, att upprätthålla de viktigastesamhällsfunktionerna, är snarare ett väsentligt medel att klara de bådahuvuduppgifterna än ett medel i sig. Huvuduppgifterna bör sålunda vara följande. -civilbefolkningen motverkningarna av krigshandlingar och under kriser och i krig trygga enlivsnödvändig försörjning. -Stödja försvarsmakten underkriser och i krig. Denförsta huvuduppgiften, värnande av civilbefolkningen, avser såväl en situationdå är indraget i krig som en säkerhetspolitisk kris. Ikrig är det fysiska skyddet av befolkningen av största befydelse. Regeringenkommer i avsnitt 5.6.2 att redogöra för de prioriteringar som bör tilllämpas idet fortsatta skyddsrumsbyggandet i syfte att begränsa riskerna förbefolkningen i de områden där hotet kan bedömas vara störst. ,hälso- och sjukvården och den livsnödvändiga försörjningen är andraverksamheter som har särskild befydelse i denna situation. säkerhetspolitisk kris, dvs. ett s.k. förkrigsskede eller en situation medkrig i omvärlden, träder försörjningsfrågorna inom livsmedels-, energi-ochindustrivaruområdena i förgrunden. Denandra huvuduppgiften, att stödja försvarsmakten, har sin fyngdpunkt i ett lägedå är indraget i krig. Det gäller stöd dels i samband med mobiliseringunder störda förhållanden, dels i ett fortsatt krigsförlopp. Särskilda kravställs här på funktionerna Transporter, Telekommunikationer, Hälso- ochsjukvård m.m.. Psykologiskt försvar och på försörjningen med drivmedel och vissaindustrivaror. Regeringen återkommer i det följande med en särskild redovisningav försvarsmaktens behov av stöd från totalförsvarets civila del. För att totalförsvaretscivila del skall kunna lösa huvuduppgifterna under kriser och i krig är detnödvändigt att samhällets infrastruktur i vid mening fungerar på ett sådantsätt att svåra störningar och kaos kan undvikas och försvarsvilja ochmotständsanda kan upprätthållas. Det är särskilt angeläget att vad som brukarbenämnas vitala samhällsfunktioner, dvs. främst elförsörjning,telekommuniktioner och transporter, har en sådan robusthet och kapacitet attgrundläggande behov kan tillgodoses. Härutöver är ett fungerandeledningssystem och tryggande av informations- och nyhetsförmedling viktigaförutsättningar för att uppgifterna skall kunna lösas. Grunden förtotalförsvarets civila del är det fredsfida samhället. De flesta särskildaberedskapsätgärder som planeras är, sett i detta perspektiv, av marginellnatur även om de i sig ofta är av strategisk befydelse för kapaciteten hostotalförsvarets civila del under kriser och i krig. I jämförelse med detmilitära försvaret är totalförsvarets civila del mycket komplex, just mot bakgrundav att den baserar sig på det fredstida samhället med dess kompliceradeinbördes beroende mellan olika sektorer. Den mer konkreta ambitionen förtotalförsvarets civila del måste med hänsyn härtill uttryckas på nivånsamhällssektorer/funktioner. 1991/92:102 Kapitel 1 5.2 Det militära försvarets beroende av totalförsvaretscivila del