prop · GF039 · 1991-12-31 00:00:00 — Föratt målet en balanserad älgstam skall uppnås, måste markägare och jägaresamverka på ett bra sätt. Ofta men långt ifrån alltid är det fråga om sammapersoner. Nya regler måste utformas så, att det är markägarna, som får detavgörande inflytandet över älgstammens storlek. Markägarna måste också görasmedvetna om detta ansvar, att de inte kan skylla viltskador på andra. Jägarnamåste solidariskt ställa upp och verkställa bedömd lämplig avskjutning med riskatt annars få lämna plats för andra som står i kö för att få jaga. Kammarkollegiet:Egendomsnämnderna i , , 84 ochKarlstad tillstyrker en kraftig reduktion av älg- och hjortstammarna. Prop.1991/92:9 Även egendomsnämndema i och är positiva tillutred- Bilaga 3 ningens förslag men befarar att avskjutningen av viltet kanbli för kraftig. Naturvårdsverketanser liksom utredningen att viltskadorna områdesvis bör kunna begränsas genomen ökad avskjutning av älg och hjort. När så sker och i synnerhet när älg- ochhjortstammarna nått en nivå som från skadesynpunkt kan tålas långsiktigt, måstede skadelidande genom information och utbildning läras hur viltskador kanminskas eller förhindras. En sådan begränsning av viltskadoma bör ske genom enkombination av balanserad jakt och andra skadeförebyggande åtgärder. Verket fåri detta sammanhang åter hänvisa till ovannämnda skrivelse till regeringen den14 om utarbetandet av en handbok om viltskador. Behovetav informations- och utbildningsinsatser inom det aktuella området är stort,till stor del också beroende på att det på grand av resursbrist varit eftersattunder . I detta sammanhang bör observeras att ansvaret förbegränsningen av viltskadoma inte enbart är en angelägenhet för det allmännaoch för jägama. Ett stort ansvar vilar också på näringsidkarna och derasorganisationer. Enligt verkets mening bör därför krav ställas på att även dessaengagerar sig i och bidrar med medel till informations- ochutbildningsverksamheten. Naturvårdsverketdelar i och för sig utredningens uppfattning att skador av dov- och kronhjortutgör ett betydande problem. Verket får emellertid fasta uppmärksamheten på attskador av dovhjort är koncentrerade till några få, begränsade områden i Skånedär dovhjort förekommer i mycket täta bestånd. Skador av dovhjort är i övrigadelar av landet av väsentligt mindre omfattning. Medtanke pä att viltet kommer att få ökad ekonomisk betydelse, bör en ökad jaktefter dov- och kronhjort bedrivas så att inte bestånden hindras expandera, mengivetvis så att inte viltskadorna blir oacceptabelt stora. Verketförutsätter dock att denna målsättning kan nås utan ökad administration. Naturvårdsverketanser att länsstyrelserna i större utsträckning än måste vara bereddaatt utnyttja skyddsjakt för att förebygga viltskador. I det sammanhanget börgivetvis de problem uppmärksammas som jordbraksarrendatorer utan jakträtt haratt genom jakt lösa problem med viltskador. Verket motsätter sig emellertidbestämt att tillstånd att bedriva skyddsjakt meddelas en sådan arrendator utanatt jakträttshavaren och/eller markägaren först getts tillfälle att vidtaåtgärder. Först om denne inte vill eller kan vidta erforderliga åtgärder, börsådant tillstånd meddelas jordbraksarrendatorn. Krav bör dock ställas på attjakträttshavaren och/eller markägaren vidtar erforderliga åtgärder omgående, såatt inte skadan förvärras. Utredningenpekar här på svårigheterna att samordna älgjakten i områ- 85 har i flera sammanhang Prop.1991/92:9 påpektatvikten av att de problem med älgjakten som förekommer i dessa Bilaga 3 Med hänsyn till att jakten efter älg här har stor betydelseför möjligheterna att begränsa framför allt skogsskadorna, är det mycketolyckligt att inte utredningen också lämnat förslag till hur jakten skallsamordnas inom dessa områden. Problemen är av sådan omfattning attarbetet med att lösa dem måste ges högsta prioritet. Utredningenhar uttalat att en utvärdering av resultaten från de föreslagna åtgärderna fören balanserad älg- och hjortstam måste göras . Naturvårdsverketanser att en sådan utvärdering inte är möjlig under den korta tid som står tillförfogande fram till och med . En utvärdering torde knappast kunnaavslutas förrän . Sverigeslantbruksuniversitet: Utgångspunkten för stora delar av betänkandet är denmålsättning som skall gälla från samhällets sida vad avservården av älg-, krön- och dovhjortsstammama. målsättninganges som att "målsättningen börvara att reducera stammarna lokalt och få en bättre balans i fråga om skador påskog och jordbraksgröda. Detta bör ske genom en ökad avskjutning, mindredetaljreglering av jakten och ett större lokalt ansvar för skötseln avstammarna". Den inledande punktengäller vad som kallas "bättre balans i fråga om skador på skog och jordbraksgröda". Det är här väsentligt att balansbe greppet definieras på ett preciserat sätt. 1 betänkandet används ibland begreppet balans mest som ovan men ibland uttrycks det även som att "balans mellan å ena sidan viltstammarnas storlek och å andra sidan markernas förmåga att föda vilt". All framtida skötsel av hjortviltsstam- marna måste bygga på en entydig definition av vad man menar. Våra kunskaper visar att nivåerna på bestånden blir mycket olika beroende på vilken definition man använder. Denna kunskap säger att en förenklad biologisk bärförmåga vad gäller markernas förmåga "att föda vilt" ide flesta fall ligger avsvärt högre än vad bärförmågan gör definierad med utgångspunkt i skogsskador, av naturvårdsskäl, skador på gröda och trafik olyckor. Skillnaden kan röra sig om storleksordningen 2 5 gånger högre biologisk bärförmåga än vad de övriga "ekonomiska" bärförmågoma in nebär. All älgvård bedriven såväl regionalt som lokalt måste således gran- da sig på en klart fastlagd definition av vilken faktor bärförmåga det gäller. Det är naturligtvis även så att dessa definitioner måste vara olika för olika delar av landet. Även lokalt kan målsättningen vad avser bärför mågan variera. Att detta med definition av bärförmågan är så väsentligt sammanhänger med att hela det basmaterial som behövs för skötseln av älgstammen blir helt olika beroende på vilka föratsättningar man grandar bärförmågan. Väsentligt blir naturligtvis att definiera och skaffa sig de bästa kunskaperna om den faktor som blir den reellt begränsande i ett visst område. Dessa förhållanden borde även beaktas då man i betänkandet allmänt talar om att landets älgstam skall reduceras med en tredjedel. Detta är ett mycket grovt mått som har någon realitet endast på lokalpla net. Mycketavgörande för att tillämpa dessa bärförmågebegrepp blir att ha Prop. 1991/92:9tillräckliga kunskaper om dem och att dessa kunskaper finns tillgängliga Bilaga3 hos de som skall tillämpa dem i den praktiska skötseln av viltbestånden. Detfinns en hel del kunskaper inom detta område. Men måste konstaterasatt det fortfarande finns stora brister. Att studera relationema mellanviltpopulationema och markernas bärförmåga i olika avseenden, att ta fram och definieraolika instrument för att mäta dessa olika bärförmågor är och måste framöverbli ett väsentligt område för forskningen att arbeta med. Möjligheten attarbeta med dessa mycket avgörande frågor är helt otillräckliga.Utan dessa föratsättningar går det inte att bedriva en rationell älgskötsel. Skogs-och jordbrukets forskningsråd: Utredaren menar att målsättningen frånsamhällets sida när det gäller vården av älg-, krön- och dovhjortsstammarna äratt få en bättre balans i fråga om skador på skog och jordbraksgröda genom enökad avskjutning. I andra sammanhang i utredningen tycks balansen gällamarkernas förmåga att föda viltet. Enligt SJFRs uppfattning är dessa tvåbalanser mycket olika. Det är viktigt att framhålla skillnaden mellan markernasförmåga att ge viltet föda och den balans som minimerar skadorna på gröda, itrafiken m.m. Markerna kan oftast hysa ett betydligt högre individantal än närdet råder balans mellan antalet djur och de skador de åstadkommer på skog ochgröda eller den balans som minimerar antalet trafikolyckor. Ett större antaldjur kan i en del områden motiveras från naturvårdssynpunkt och/eller somrekreation från en bredare allmänhets sida. Det är därför mycket viktigt attsom understryker, hänsyn tas till lokala förhållanden men att manockså klarlägger vilken av de olika balanserna som bör gälla i ett specielltområde. SJFRanser som utredaren att en ökad avskjutning av älg och hjortdjur kan varanödvändig i områden, där betestrycket blivit för hårt. Skogsskadorna bör dockej överdramatiseras. Hänsyn måste tas till lokala förhållanden och dessutommåste viltets och jaktens värde både ekonomiskt och som rekreation ochallmänhetens rätt till rekreation i viltrik miljö ställas i relation tillskogsskadorna. Länsstyrelseni : Krön- och dovviltsstammar finns på spridda håll i Stockholmslän men de är ganska små. Markägare eller jordbraksarrendatorer har, såvitt ärkänt för , endast någon enstaka gång påtalat skadegörelse från dessahjortdjur. Utredningensbeskrivning av älgstammens utveckling och skadebilden på jordbruksgrödor ochskog från älg överensstämmer inte med verkligheten i . Enuppgång har skett av länets älgavskjutning och en stabiliseringpå en jämn avskjutningsnivå har därefter inträtt. Efter bort-skjutning av enmindre topp , förlagd till några gränssocknar mot län,harjaktuttaget legat stabilt runt 2000 djur . Sammanfattningsvis tordelänet ha en ganska väl avvägd älgstam utom i en eller två Mälardalskommuner ochi saltsjökommunerna på . råden är älgstammen delvismycket gles. Ambitionen är här att öka älg- Prop. 1991/92:9 stammen, vilket kan ske inom ramen för en acceptabel skaderisk. Någraälgvandringar av norrländskt slag och därmed sammanhängande problem förekommerinte. Länsstyrelseni län: instämmer i utredningens förslag om att enkraftig avskjutning måste göras för att lokalt få enbättre balans av älg- och hjortstammama i förhållande till skador på skog ochjordbraksgrödor. Grandläggandeför att detta skall lyckas är emellertid att en målinriktad information ochutbildning snabbt och effektivt kan ta sin början och att därigenom under dentid som står till förfogande tillräckligt gehör kan vinnas för sådan ökad lokalavskjutning som kan anses nödvändig. Föratt uppsatta mål skall nås krävs också ett brett ökat ansvarstagande samtkraftfulla, massiva och varaktiga insatser av jägare, markägare, myndigheteroch studieorganisationer m. fl. Viktigt är att alla goda krafter kan tas tillvara och stimuleras samt att verksamheten i god och rätt tid kan finansieras itillräcklig omfattning med extra medel. Älg-och hjortstammarnas utveckling och skadebild framgår att skillnader i älg- och hjortstammarnas utbredningutvisar balans endast områdesvis medan på andra håll alltför rikliga stammarförorsakar allvariiga skador på växande skog och åkergrödor. Detär därför viktigt att en hård beskattning av viltbeståndet kan ske inom de mestskadedrabbade områdena. Vidare är det av vikt att balansen bibehålls inomområden med balanserade viltstammar. Länsstyrelsentillstyrker därför att avskjutningen genomförs så attbästa möjliga balans erhålls i alla områden. har för sin delingen erinran mot att avskjutningen under de ordinarie jaktsäsongernatillfälligtvis får överdrivas i särskilt hårt drabbade områden. Bättrebalans i älg- och hjortstammama Enkraftig reduktion av älg- och hjortstammama är möjlig endast om jägarna själva från olika utgångspunkter är motiverade att utföra jakten. Genomförandet av det föreslagna treårsprogrammet föratsätter således att jägama m. fl. från sina egna utgångspunkter och intressen är beredda att acceptera nödvändiga förändringar och att göra de extrainsatser av olika slag i praktiskt hänseende som kan krävas i förhållande till tidigare utövad jakt. Av stor betydelse för jaktresultatet är naturligtvis den förefintliga tillgången på vilt inom jaktlokalema under de tider då jakten kan utövas. Vissa svårigheter kommer trots information och utbildning att hämma arbetet med att övertyga en måhända stor del av jägarkåren om det nödvändiga i att öka avskjutningen i föreslagen omfattning. Många jägare har nämligen av tradition en benägenhet att betrakta den älgstam som finns som ett kapital som inte får beskattas allför hårt. Hur utbrett detta 88 synsättär kan dock vara svårt att mera bestämt uttala sig om. Det kan Prop.1991/92:9 emellertid antas att utbredningen är större hos jakträttshavare somärren- Bilaga 3 derar jaktmarken. Motdenna bakgrand kan befaras att ett tillfredsställande slutresultat kan varasvårt att nå inom den utsatta tidsperioden. Den fortlöpande utvärdering somavses äga ram kan ge besked om en eventuell förlängning är nödvändig. Måletför hanterandet av älg- och hjortstammama bör vara vitala och friskaviltstammar som är i balans med sin omgivning så att skador på skog och grödaförekommer endast i mindre omfattning. Länsstyrelseni , länsviltnämnden: Utredarenföreslår att målet bör vara att , 1992 -1994, minskabetestrycket på skog och gröda och reducera älgstammen till en balanserad nivåmed avseende på viltskadoma. Antalet djur i vinterstam bör enligt utredarenunder den perioden grovt sett kunna minska med upp till en tredjedel avnuvarande numerär. mening är utredaren för generell i sin bedömning av behovet av enstark reducering av älgstammen. Han har också inledningsvis i sitt betänkandepåpekat, att älgskadoma på sina håll snarare tenderar att öka än minska, trotsen ökad avskjutning. Detta kan tolkas som att avskjutningen lokalt varitotillräcklig eller att även andra faktorer än älgstammens storiek påverkatskadebilden. Han påtalar också själv i kapitlet Markägarens ansvar, att det ärmöjligt att genom anpassningar inom de areella näringarna begränsaviltskadorna. Det handlar såväl om anpassad skogsskötsel som om val av grödorinom jordbraket. Ävenom utredaren anger att också andra åtgärder än avskjutning bör vidtas för attminska risken för viltskador och även om han i det nu kommenterade avsnittetframhåller vikten av att hänsyn tas till lokala förhållanden innebär hansgeneralisering och behov av kraftig minskning av älgstammen en risk för"överreaktion" hos tillståndsgivande myndighet och rådgivande organ.En så kraftig avskjutning som utredaren föreslår kan möjligen vara befogad påbegränsade områden och inte för helt län eller ens för ett heltälgvårdsdistrikt. Treårsprogramför ökad avskjutning av älg har en kraftig avskjutning skett i avsikt att minska älgstammen. Denna har också minskat men variationer na i älgstammens storlek inom olika delar av länet är stora. Det är därför angeläget med en mer lokalt anpassad tilldelning vilket innebär en hårdare beskattning av stammen där så erfordras. Detta i kombination med övriga 89 föreslagnaåtgärder bör, för läns vidkommande, vara tillräck- Prop.1991/92:9 ligt för att åstadkomma en älgstam som är anpassad efter tillgångenpå Bilaga 3 föda, de areella näringarnas krav och behovet av säkerhet itrafiken. Ökadavskjutning av dov- och kronhjort Dov-och kronhjort utgör från skadesynpunkt inget större problem i länet. Någotbehov av förändrad reglering härvidlag föreligger därför inte i vad avserJönköpings län. Däremot bör det i detta sammanhang påpekas att skador av rådjurhar ökat kraftigt till följd av täta rådjursstammar. Detta synes i synnerhetgälla skador på nysatta plantor. Länsstyrelsendelar utredarens uppfattning om att en konkret och målinriktad utbildning ochinformation för markägare och jägare bör genomföras. anserdärvid att det är särskilt angeläget att få i gång ett organiserat lokaltsamråd mellan markägare och jägare. Ävenjägarorganisationerna och LRF bör vara representerade i den grapp som föreslåsansvara för en utvärdering av resultatet av föreslagna åtgärder. Länsstyrelseni län har inget att erinra mot förslagen i detta avsnitt. Länsstyrelseni : instämmer i utredningens uttalade mål i fråga omvården av älg-, krön- och dovhjortsstammarna att under de närmaste tre årenminska stammarna lokalt och därmed också skadorna på skog och jordbraksgröda.Detta är inte minst viktigt för att kunna underlätta den omställning som pågårinom jordbraket, då betydande arealer åker och vall kommer att omföras tillskog. Med alltför täta älg- och hjortstammar försvåras eller omöjliggörsanläggandet av lövbestånd på jordbraksmarken, eftersom viltskadorna pålövkulturerna till följd av den höga djurtätheten kan bli omfattande. Riskfinns då att skogskulturerna till mycket stor del anläggs med gran som skadasbetydligt mindre av viltet. Anläggandet av grankulturer i odlingsbygder i storomfattning skulle få förödande följder för landskapsbilden och naturmiljön iövrigt. Dovhjortenär en art som inte har naturlig hemortsrätt i . Enligt länsstyrelsensmening bör skyldigheten för markägare och jordbraksarrendator att tåladowiltsskador på skog och gröda vara mindre än i fråga om skador som orsakatsav arter som förekommer naturligt i landet (älg, kronhjort och rådjur). Avsåväl ekonomiska som viltekologiska skäl bör en ökad avskjutning av dovhjortske. Länsstyrelsenfår i sammanhanget även framhålla att den under senare 90 årkraftigt ökade rådjursstammen starkt bidragit till att skadoma på sär- Prop. 1991/92:9 skilt lövkulturer ökat. Möjligheterna att anlägga nyädellövskog har mins- Bilaga 3 kat till stort förfång för såväl skogsbruketsom naturvården. En ökad avskjutning av rådjur är därför önskvärd i Blekingelän. Länsstyrelseni : Utredningen framhåller att de största skadorna påjordbruksgrödor orsakas av dovvilt. är helt överens medutredningen i detta avseende. Behovet av ökad avskjutning av dovvilt för attminska de mycket omfattande skadoma på gröda, som lokalt förekommer i länet,har påpekats redan i hemställan . Dovviltsstammenförefaller dock inte ha minskat nämnvärt trots en ökad avskjutning. Länsstyrelseni : yttrande tar i huvudsak sikte på deförslag som rör älgfrågor då kronhjort och dovhjort förekommer i mycket litenomfattning i länet. Länsstyrelsendelar synpunkterna i betänkandet om behovet av en ytterligare minskning avälgstammen inom sådana områden där skadoma av älg på de areella näringama ärpåtagliga. Det föreligger även behov av att i vissa områden minska älgstammensom ett led i strävan att få ner antalet trafikolyckor med älg inblandad.Länsstyrelsen har under en lång följd av år genom en förhållandevis generöstilldelning sökt verka för att åstadkomma en gynnsammare skadeutveckling. Länsstyrelsenstilldelningsprinciper rönte under liten förståelse bland jägarnaoch det framfördes även synpunkter från och om att tilldelningsnormer skulle medföra enalltför kraftig minskning av älgstammen. Avskjutningen har inom vissa områdenvarit avsevärt lägre än vad som varit önskvärt och någon nämnvärd förändring avälgstammens storlek har inte kunnat konstateras. Isyfte att ytterligare minska skadoma och trafikolyckorna orsakade av älg samtför att få en bättre förståelse bland jägama för behovet av åtgärder tillsattelänsviltnämnden en arbetsgmpp som fick i uppdrag att utarbetaett förslag till målsättning för vården och regleringen av älgstammen i länet.I arbetsgruppen fanns företrädare för och Bohus länsjaktvårdsföreningoch . Sedan arbetsgruppen lagt fram sitt förslag harlänsviltnämnden antagit en målsättning beträffande älgstammens storlek i olikadelar av länet. Målsättningen syftar till att åstadkomma en minskning avantalet trafikolyckor med älg och begränsa skadorna på jordbraksgrödorförorsakade av älg. grundar sina tilldelningsbeslut på denantagna målsättningen och jaktorganisationerna har tagit på sig att genominformation till jägarna verkaför att de tilldelade avskjutningskvoterna så långt möjligt utnyttjas. Utbildningoch information Prop. Länsstyrelsendelar utredningens bedömning om behovet av utbildning ""8 ochinformation rörande viltskador och möjligheterna att minska dessa. Verksamhetenbör enligt mening ske i jaktorganisationernas regi i samråd medjord- och skogsbmkets intresseorganisationer. Bidrag för sådan information ochutbildning får lämnas ur länens viltskadefonder. Även jaktvårdsfonden börenligt mening lämna bidrag till en sådan verksamhet. Länsstyrelseni : delar helt utredningsmannens förslag attälgstammarna inom vissa områden måste minskas kraftigt. Bedömningen att antaletdjur i vinterstam bör kunna minskas med en tredjedelförefaller motiverad. Länsstyrelseni : En generellt hög avskjutning kanenligt bedömning ej tillämpas för hela länet. En kraftigavskjutning kan dock vara befogad på begränsade områden. Länsstyrelseni län: I underlaget för förslagen saknas en uttömmande analys avorsakema till att det generellt sett fortfarande anses vara obalans iälgstammen. Arbetet med att bestämma avskjutningsnivåeroch älgtilldelningarutgår från lokala förhållanden. På denna nivå hanteras frågoma av jägamasjakfvårdskretsar. Svårighetema att åstadkomma tillräckligt stor avskjutningtyder på att de som drabbas av älgskador, dvs. jord- och skogsbrakare, intefått ett tillräckligt starkt inflytande. Deras medverkan på lokal nivå bör därförförstärkas och ges fasta former. Det torde vara viktigt inte bara förmöjlighetema att lösa skadeproblemen lokalt utan också för attmarkägama/näringsidkarna skall kunna hävda sina intressen i länsviltnämndema. Älg-och hjortskadoma på gröda är mycket ojämnt fördelade inom län.Ersättningama till de skadelidande betalas dock solidariskt av jägama genomfällavgiftema, som är lika stora för hela länet. En fråga som utredaren bordeha ställt sig är, om en differentiering av fällavgiftema i förhållande tillskadomas fördelning geografiskt skulle kunna öka benägenheten hos jägama attbalansera stammarna med hänsyn till skadorna. Länsstyrelseni : Det är tveksamt om det föreslagna treårsprogrammet kan bliett så effektivt instrament för att reducera älgstammen som utredarenföratsätter. I själva verket är det jägama själva och den för tillfälletrådande tillgången på älg inom ett jaktområde som avgör jaktresultatet. I regelär det små skillnader i jaktresultatet från till ett annat inom ett ochsamma jaktområde. Jägama har en benägenhet att se den inom ett områdebefintliga älgstammen som ett kapital, som inte alltför hårt får beskattas.Tendensen kan förstärkas i de fall där jakträttshavaren arrenderar sinjaktmark. Det förefaller inte realistiskt att åstad- komma en så markantnedgång av älgstammen enbart genom de föreslagna Prop. 1991 /92:9 åtgärderna. Dengrandläggande frågan beträffande de föreslagna älgskötselplanerna är om vi till en rimlig kostnad och med någorlunda säkerhet kan fastställa enälgstams storlek, sammansättning och utveckling inom ett klart avgränsatområde? Den för ett älgskötselområde antagna älgskötselplanen måste mednödvändighet innehålla vissa riktlinjer för hur många älgar som får fällasunder ordinarie älgjakt för att en för området lämplig avskjutning skall kommatill stånd. Planens förverkligande föratsätter att det i enskilda jaktlag inomett älgskötselområde finns förmåga och vilja till samarbete i en inte tidigareskådad omfattning, eftersom alla begränsningar vad gäller avskjutningensstorlek har tagits bort. Intressekonflikter och bristande förmåga tillsamarbete mellan olika jaktlag förekommer inom och mellan vissajaktområden och det är inte osannolikt att så även kan uppstå inom deföreslagna älgskötselområdena. Om intresse för samarbete saknas är det inteheller troligt att man kommer att ta verkliga kontakter jaktlagen emellan iavsikt att hålla eventuellt uppställda ramar för avskjutningens storlek samtverkställa avskjutningen inom de områden där risken för en allvarlig ökning avskadorna är som störst. En målinriktad utbildning och information till jägareoch markägare torde dock kunna skapa förutsättningar för dessa attsjälv svara för skötseln av älgstammen. En sådan utbildningsinsats bör dockprövas och utvärderas i det nuvarande systemet som ju trots allt erbjuder storamöjligheter härtill. Utbildningsinsatser bör t. ex. lätt kunna göras inom ramenför en jakt-vårdsområdesförenings eller jaktvårdskrets verksamhet. har skogen drabbats av betydande skador på grand avälgarnas betning.