prop · GF039 · 1991-12-31 00:00:00 — Mankan dock inte heller räkna med att jordägaren alltid skall kunna vara bereddatt ta hand om vilt som nedlagts av arrendatom. Jakten måste planeras på ettsätt som omfattar inte bara dödandet utan även omhändertagandet av det nedlagdabytet. Deav utredningen föreslagna föratsättningarna för att skall kunnabesluta om tvångsjakt är alltför opreciserade. Om tvångsjakt motjakträttsinnehavarens vilja över huvud taget skall kunna förekomma, måste avlagstiftningen klart framgå att det kan aktualiseras endast undantagsvis förmycket speciella fall. Attviltskadoma är omfattande är i sig inte något godtagbart skäl för att gelänsstyrelsen rätt att ingripa. Om t. ex. jordägare och arrendator iarrendeavtalet beaktat risken för viltskador och överenskommit hur skadomaskall regleras, är det orimligt att ändå skall kunna besluta omtvångsjakt. Inte heller är det alltid så, att intresset av att hålla en godviltstam bör vika för jordbraket. Särskilt i tider av vikande lönsam-het förjordbraket kan tänkas, att en god viltstam kan bidra till ett bättre ekonomisktutnyttjande av marken än ett föga lönsamt jordbrak. Bl.a.på grand av de många praktiska komplikationema i samband med en eventuelltvångsjakt för arrendatorer kan det endast undantagsvis komma i fråga, attlänsstyrelsen fattar beslut om tvångsjakt utan att höra jordägaren. Viktigt äräven att i sitt beslut ger närmare föreskrifter för hur jaktenskall bedrivas och att stor hänsyn härvid tas till de synpunkter som jordägarenframfört. En eventuell lagstiftning om tvångsjakt för arrendatorer måstekompletteras med regler som säkerställer detta. Attjakt bedrives på odlad mark som inte utgör en naturlig sammanhängande biotopför det jagade villebrådet omöjliggör en ordnad viltvård. Praktiskaproblem av olika slag uppkommer i gränserna mellan området för arrendatomstvångsjakt och den mark där jordägaren eller hans jaktar-rendator har exklusivjakträtt. Från jordägarhåll läggsnumera stor vikt vid att frågor om viltskador regleras på lämpligt sätt i avtalen om jordbruksarrende. I förbundets nya kontraktsformulär för jordbraksarrende och i rådgivningen till medlem marna har detta särskilt beaktats. Enligt förbundets uppfattning har även i flertalet fall lämpliga lösningar kunnat uppnås. Det är förbundets bestäm da uppfattning, att en lämplig praxis kan utvecklas på detta område liksom inom de flesta andra områden av näringslivet utan tvångsingripanden och regleringar från myndigheternas sida. 5 Åtgärder för att förebygga skador av vilt Prop-1991/92:9 Bilaga 3 Trafiksäkerhetsverket:Verket konstaterar att utredningen inte tar upp viltavskjutningenseffekter ur trafiksäkerhetssynpunkt, vilket verket menar är en brist. Om detskisserade lokala samrådet aktualiseras kan det t. ex. finnas anledning tillatt däri överväga representation av någon som företrädertrafiksäkerhetsintresset. Denna kan lämpligen utgöras av representant förväghållaren. Skogsstyrelsen:Det föreslagna organiserade samrådet i jaktvårdskretsarna mellan jägare ochföreträdare för jord- och skogsbruket är nödvändigt om avsett resultat skallkunna uppnås. Skogsvårdsstyrelserna bör åläggas att redovisaviltskadesituationen på skog inom jaktvårdskretsarna så att kretsama får ettunderlag som möjliggör för dem att göra nödvändiga avvägningar vidfastställandet av riktlinjer för älgstammens reglering. Skogsvårdsstyrelsernasdistriktskonsulenter bör stå till förfogande när jaktvårdskretsarna behandlardessa frågor. Det är vidare viktigt att jaktvårdskretsen, som utredarenföreslår, upprättar en enkel älgskötselplan, av vilken det också bör framgåhur man ser på skadebilden. Planen bör regelmässigt redovisas tilllänsviltnämnden. Närdet gäller markägarnas ansvar anför utredningen bl. "För skogsbruketsdel gäller det alltså att anpassa skogskötseln efter viltstammensutveckling". Detta något kategoriska påpekande behöver nyanseras.Skogsbruket kan och skall självfallet vidta åtgärder som gynnar fauna- ochfloravården. Det går dock inte att godta att skogsskötseln skall styras avviltstammen exempelvis vid val av trädslag eller anläggningsförband. Modifieringari skogsskötseln som gynnar belesproduktion bör givetvis ingå i skötselplaner.För att dessa modifieringar skall fungera gäller att viltstammarna är ibalans. Vid alltför stora viltstammar har dessa åtgärder ingen effekt när detgäller att begränsa viltskadorna. Skogsstyrelsendelar utredningens syn på det ansvar som bör åvila berördaintresseorganisationer när det gäller att utse lämpliga representanter ilänsviltnämnder. tillstyrker utredningens förslag tilldecentralisering av ansvaret för skötseln av älgstammarna. Väl etablerade jaktområdenbör kunna ta hand om dessa frågor fullt ut inom älgskötselområden och självafå avgöra det antal älgar som får fällas. För älgskötselområden bör upprättasen enkel skötselplan som successivt kan förankras allt bättre i systematiskuppföljning av älgstam och betestryck. Om de naturliga föratsättningarnavarierar så bör även minimistorleken för skötselområdena få variera inom ettlän. Statskontoret:Den principiella utgångspunkten för utredningen om vissa viltskador är en ökad satsning på förebyggande åtgärder samt en avveckling av dagens system med ersättningar för viltskador. Medlen för att åstadkomma en bättre balans i vilttillgången som utredningen föreslår är bl.a. minskad detaljreglering från myndigheternas sida och ett ökat lokalt ansvar för jakten. Statskontoret anser det vara en riktig bedömning att satsa på förebyg- j-io gandeåtgärder och i huvudsak avveckla möjligheten till ersättning- Prop.1991/92:9 ar för älgskador. Vi stöder också förslaget om minskad detaljreglering. Bilaga 3 ramtilldelningar för större områden och ökat lokalt ansvar.Ramstyrning och minskad detaljreglering bör enligt vår mening medföra attresultatet mer kommer i centmm. Som en konsekvens av detta bör en ökad satsningske på uppföljning och utvärdering. Utredningenkonstaterar att utvecklingen gått mot en ökad lokal samverkan i störreälgjaktsområden. Men såvitt statskontoret kan bedöma har detta inte i siginneburit att balansen blivit bättre. Vidökat lokalt ansvar kan man, anser vi, inte bortse från att dagens obalansspeglar en reell intressemotsättning mellan skogsvårdande och jaktligaintressen. Det finns en risk för att man bara flyttar ut problemen lokalt utanatt anvisa någon väg för hur de ska lösas och därmed har inget vunnits. Enligtförslaget skall älgskötselplaner upprättas på olika nivåer. Vi anser det därvidvara viktigt att denna planering sker i former som ger ett reellt inflytandeför skogsvårdande intressen. Det är också viktigt att ansvar och former föruppföljning av älgskötselplanerna läggs fast. Enligtvår uppfattning är problemet kanske inte i första hand att fastställa hur storavskjutningen bör vara utan att den planerade avskjutningen i praktiken blirgenomförd. Hittillsvarande erfarenheter har ju visat att ökandetilldelningskvoter inte har medfört en bättre balans. : Verket får understryka vikten av att det i fortsättningen blirmöjligt för länsstyrelserna att mer generöst än kunna lämna bidragtill skadeförebyggande åtgärder. Nuvarande system bygger på principen attviltskador ersätts tämligen generöst, medan bidrag för skadeförebyggandeåtgärder lämnas restriktivt. Det är en av många orsaker till att motivationeninom framför allt jordbraket för att vidta skadeförebyggande åtgärder nästanupphört. Detär vidare principiellt fel att sätta in åtgärder när skadan redan är skedd;åtgärderna skall naturligtvis ta sikte på att förhindra att skada uppkommer.Ett exempel pä nuvarande snedvridna principer för hantering av viltskadorna äratt disponerar obegränsade medel för ersättning avviltskador, men endast . för skadeförebyggande åtgärder. Verket harhärmed inte kunnat vidta några påtagliga åtgärder för att vända trenden motökande viltskador. får därför än en gång understryka vikten avatt förhållandet ändras. Verkets medelsbehov för skadeförebyggandeåtgärder uppgår till totalt 3 milj. kr. Behovet gällerför förebyggande av skador av samtliga viltarter. /90utbetalades ca 23 milj.kr. i ersättning för viltskador. Länsviltnämndernahar som rådgivande organ till länsstyrelsema stor betydelse för samordning avolika intressen med anknytning till jakt och viltvård. Om utredningens olikaförslag genomförs kommer nämnderna att få än större betydelse. har nämndemaarbetat enligt ratiner som resp. länsstyrelse själv funnit lämpliga. Med hänsyn till nämndernas ökade arbetsguppgifter bör emellertid övervägas om inte arbetsuppgifter, arbetsformer, funktioner, 139 etc.bör regleras för samtliga nämnder. En sådan arbetsordning skulle Prop.1991/92:9 kunna fastställas av efter samråd med bl. a.länsstyrelser- Bilaga 3 nas organisationsnämnd och jägarorganisationerna. Naturvårdsverketfår i detta sammanhang särskilt påpeka vikten av att länsviltnämndernaintensifierar sitt arbete med att samordna jakten efter älg, men också efterkronhjort där detta är aktuellt. I länsviltnämndemas arbete bör därför äveningå att upprätta skötselplaner för dessa arter. Sådana planer torde nämligenvara en föratsättning för samordning av jakten samt för planering ochgenomförande av skadeförebyggande åtgärder. Sverigeslantbruksuniversitet: Vissa kunskaper finns om metoder för skadebegränsningmen ett omfattande forsknings- och utvecklingsarbete måste genomföras för attsätta de lämpligaste redskapen i händerna på dem som skall genomföra denpraktiska viltskötseln ute på fältet. Det gäller här alltifrån grandläggandekunskaper om hur hjortviltspopulationer reagerar på olika former av jaktligtuttag, betydelsen av enskilda djurs beteenden till tester av direktskadeawärjande metoder. Väsentligt är även att klarlägga vilka anpassningar avskogsskötsel och jordbraksdrift som kan göras för att begränsa skadoma. Denväsentligaste faktom torde dock alltid vara reglering av djurpopulationernasstorlek. Skogs-och jordbrukets forskningsråd: delar åsikt, att denväsentligaste faktom att förebygga viltskador är en reglering av populatio-nemasstorlek genom ökad avskjutning under den normala jakten. Ofta påverkar dock ettnormalt jakttryck sällan viltstammama annat än marginellt. vintrar ochsvaga rävstammar har t. ex. gett upphov till att rådjursstammen ökat mycketkraftigt trots att det skjuts mer rådjur än någonsin . En snörik och strängvinter ger troligen en snabb minskning av stammen. Andra skadebegränsandemetoder måste alltså också användas t. ex. att inom skogsskötseln tillgångenpå foderväxter gynnas genom en mer uttalad biotopvård, som reducerar denradikala landskapspåverkan modernt skogsbrak innebär. Inom jordbraket bör valav gröda och en ur viltsynpunkt planerad produktion bidra till att minskarisken för skador. Det av beslutade stödet till att anlägga viltmarkersom alternativ till spannmålsproduktion bör också ha en skadereducerandeinverkan. Kunskapernaom begränsningar av viltets skadeverkningar måste bli föremål för ettomfattande forsknings- och utvecklingsarbete, som även bör omfatta hurhjortpopulationer påverkas av ett ökat jakttryck samt etiplogiska studier avenskilda djurs reaktioner på olika skadeförebyggande metoder. Resultaten avforsknings- och utvecklingsarbetet skall delges företrädare för jordbraks-,skogsskötsel- och jaktorganisationerna. Länsstyrelseni : Utredningens förslag till lokalt samarbete mellan jägare-, jord-och skogsbraksintressena inom jaktvårdskretsarna ser som positivt. I viss utsträckning förekommer det redan. Dock måste undvikas att det görs tvingande i vissa organisatoriska former och görs bidragsberättigat ur viltskadefonden. Risk finns då att en tung- 140 roddoch mycket dyrbar lokal administration byggs upp. I detta samman- Prop.1991/92:9 häng kan erinras om att ett förslag i samma riktning lades fram ibetänkan- Bilaga 3 det (SOU 1983:21) Vilt och jakt. Förslaget genomfördesaldrig under åberopande av bl. a. osannolikheten av resurs- ochrationaliseringsvinster. Utredningens förslag beträffandeskyddsjaktbestämmelsen i 23 § jaktlagen kan tillstyrkas av vadgäller första stycket. Beträffande det föreslagna andra stycket (omälgskötselområden) återkommer till. Länsstyrelseni län: är av den meningen att huvudinsatsen motviltskador av älg görs genom den fortlöpande prövning av licensjakten som skervarje år och den därvid beslutade och fullföljda ordinarie avskjutningen undervarje jaktsäsong. Prövningen härvidlag skall i tillräcklig mån ta med iberäkningen alla de viktiga faktorer som måste särskilt beaktas , såsomälgskador på jordbruksgrödor och skog, bedömning av den aktuellafödosituationen, viltolyckor med älg m. m. Utredningen och själva prövningenbygger på förslag och yttranden på bred basis från alla i sammanhanget berördaintressenter. Dessa har var och en möjlighet att föra fram specifikaförhållanden inom vars och ens intressesfar som bör beaktas inför årets jakt.Vid prövningen beslutas på grundval av vad som kommit fram och beaktats ramen för det innevarande årets nödvändiga beskattning av älgstammen. Endastförhållanden som därvid inte kunnat föratses beträffande förändringar iälgstammen bör enligt mening motivera tillstånd till skyddsjakt.Det får inte vara så att tillstånd till skyddsjakt begagnas som medel iefterhand exempelvis för att korrigera en något för snäv tilldelning,försummelser att bevaka sina intressen eller försummelser att inom ordinarietid skjuta den erhållna tilldelningen. Därskyddsjakt enligt det sagda undantagsvis kan tillåtas inom störresammanhängande områden bör jakten tillåtas endast som en punktinsats under såfå dagar som möjligt av hänsyn till bl. a. det rörliga friluftslivetsintressen. förslag till ändring av 23 § jaktlagen skall under en stor del avåret möjligheter finnas till fri skyddsjakt i vissa fall inom s.k.älgskötselområden. Den föreslagna ändringen överensstämmer inte med den grundför utövandet av skyddsjakt i övrigt som anges i 29 § jaktförordningen. Friavskjutning föreslås sålunda få ske till följd av redan inträffad skada.Avsikten med skyddsjakt enligt 29 § jaktförordningen är däremot att förhindrauppkomsten av avsevärda skador eller olägenheter. Genom den föreslagna nyabestämmelsen tillåts sålunda jakt ske i kompensationssyfte. Detta finnerlänsstyrelsen svårförenligt med intressen om förebyggande åtgärder genomordinär jakt och viltvård. För det fall skyddsjakt är motiverad finnstillräckligt bra regler om lillståndsgivning i nu gällande jaktlagstiftning. Länsstyrelsenavstyrker förslaget om fri skyddsjakt inom s. k. älgskötselområden. Länsstyrelseni län: har ingen erinran mot förslagen. Länsstyrelseni : tillstyrker att bidrag ur viltska- Prop.1991/92:9 defonderna även i fortsättningen skall kunna utgå för förebyggandeåtgär- Bilaga 3 der mot älgskador. Det bör dock också finnas möjlighet atterhålla bidrag för åtgärder mot skador av kronhjort i områden belägna invidstörre vilthägn för kronhjort. Detär enligt mening angeläget att samråd sker mellan jägare ochföreträdare för jord- och skogsbruket. Vid dessa samråd bör även företrädareför andra intressen kunna adjungeras. Varje jaktvårdskrets bör upprätta enälgskötselplan som även behandlar viltskador. Länsstyrelseni : vitsordar utredarens slutsatser under dettaavsnitt om jägamas och länsviltnämndernas ansvar. Det får anses viktigt att deledmöter av länsviltnämnden som företräder andra intressen än jakt inte självaär jägare och att företrädare för motstående intressen deltar ibeslutsprocessen också på det lokala planet. Länsstyrelseni : Målsättningen bör vara att använda befintliga medel tillförebyggande åtgärder för att minska skador och ersättningskrav. Detär enligt uppfattning mycket angeläget att markägarna kommer ini tidiga samråd med jägarna när älgskötselplaner skall upprättas och revideras.Detta mot bakgrand av att markägare och jägare inte alltid är de samma inom varjejaktområde. Länsstyrelsenhar utökat rådjursjakten för att minska stammen. Jakt pårådjurskid har varit tillåten under delar av september och jakt på vuxna djurunder första delen av januari. Besluten har tagits med stöd av 7§ jaktlagen och24§ jaktförordningen för att minska ett ökande antal viltolyckor ochviltskador. Länsstyrelseni län: Betänkandet ger intryck av en övertro på möjligheterna att allaskadeproblem kan lösas genom jakt. Alltför liten uppmärksamhet har ägnats åtfrågan hur skadegörelse skall kunna förhindras när jakt inte är tillräckligteller inte kan komma i fråga. har enligt utredaren ett ansvar föratt i ökad utsträckning uppmärksamma om det behövs skyddsjakt. Prövningen avbehovet av skyddsjakt innehåller emellertid ofta svåra avvägningar. Skyddsjaktpå älg på små jaktområden innebär avsteg från principen"produktionsanpassad avskjutning" och bör därför endast medges närstarka skäl föreligger. För kan skyddsjaktsärendena därför blibetungande. Länsstyrelseni : Utredaren hävdar att jakttiden är för kort för att s. k. skyddsjakt skall kunna bedrivas. Det förtjänar påpekas att s.k. skyddsjakt i första hand bedrivs när djuret är fredat. Skyddsjakt och ordinarie jakttid är i detta sammanhang inte beroende av varandra. Skyddsjakt skall vidare enligt mening medges med stor restriktivitet och endast när det är absolut nödvändigt. Normalt sett skall ju länsstyrelserna vid licensgivningen ta hänsyn till faktorer som älgskador på jordbruksgrödor och skog, frekvensen viltolyckor med älg 142 och anpassa tilldelningarnas storlek i anslutning härtill. Prop.1991/92:9 Skyddsjakttillstånd bör alltså reserveras för sådana förändringar iälgstam- Bilaga 3 men som inte kunnat föratses och får inte bli ett sättatt i efterhand korrigera alltför snäva tilldelningar i samband medlicensgivningen. Skyddsjaktinom ett område kan orsaka vissa störningar inom angränsande jaktområden infören kommande licensjakt. Inte minst ur effektivitetssynpunkt samt med hänsyntill det rörliga friluftslivet bör skyddsjakt endast tillåtas och inom större sammanhängande riskområden, vilka kan bestå av ett ellerflera licensområden. Jakten bör i första hand bedrivas på eller i anslutningtill marker med hårt betestryck och avskjutningen inriktas mot avelstjurar,stamkor och kalvar. Om skyddsjakt medges inom flera från varandra åtskildamindre områden och finns det en stor risk att stationäraälgstammar kan komma i rörelse och kringströvande älgar kan vandra in i defalida djurens ställe efter avslutad jakt. detalj i lag och förordningar reglera vad länsstyrelserna särskilt skalluppmärksamma när man meddelar tillstånd till skyddsjakt förefaller intemeningsfullt. Jordbraks- och skogsskador samt viltolycksfallsrisker tillhörredan de faktorer vilka man väger in vid bedömningen av om skyddsjakt enligt 29§ jaktförordningen skall tillåtas. Skulle behov av för-tydliganden ansesföreligga bör de i stället föras in i statens naturvårdsverks jaktkungörelse. Länsstyrelseni : Bedömningen att bör varahuvudansvarigt för det lokala samrådet med jord- och skogsbrukets företrädarepå kretsnivå delas. Länsstyrelseni : delar helt utredarens mening om att en ökadavskjutning och ett större jakttryck är det bästa medlet för att förebyggaviltskador. Markägare och jakträttshavare måste tillsammans ta på sig ettstörre ansvar i det avseendet. Länsstyrelsenhar för sin del den bestämda uppfattningen att jaktlag inte sällan är alltförobenägna att ta in nya jägare eller låta fler jägare bedriva jakt. Attbeviljade licenser kan utnyttjas bättre är ställt utom tvivel.Jaktsammanslutningar och organisationer av olika slag har ett gemensamt ansvarför att jaktutbudet ökar och alt ett nytänkande kommer till stånd. Inte minstde lokala avdelningarna och kretsarna har här en viktig uppgift. Förmedlingenav jaktmarker bör också kunna bli bättre. Ärendenrörande skyddssjakt efter älg har vad gäller inte varit ovanligaunder . Det har då mestadels rört sig om vandringsstråk iStorsjöområdet under snörika vintrar. Genom att under senare delen av 1980-taletha tillåtit jakt t.o.m. januari månad har möjliggjort förmarkägarna att på ett smidigt sätt skydda sina ungskogar och nyplanteringarfrån skadegörande vandringsälgar. På så sätt har vederbörande inte behövtansöka om tillstånd till skyddsjakt. Åtgärden med så lång jakttid mötte till enbörjan häftig kritik från flera håll men tycks allt eftersom ha röntförståelse. Somnämnts ovan handläggs skyddsjaktärenden med högsta förtur. beslutsunderiagsom getts in har dock inte sällan varit magert. Genom de Prop. 1991/92:9riktlinjer och blanketter som tagit fram kommer förhopp- Bilaga 3 ningsvis utredningarna i fortsättningen att bli bättre. Kretsarnaoch skogsvårdskonsulenterna kommer därvid att aktiveras i ett tidigt skede,varefter beslut kan fattas tämligen omgående efter det att ansökan getts in. Länsstyrelsenhar också för sin del märkt en skillnad mellan markägare och jaktarrendatorer isynen på behovet av jakttryck och åtgärder. Den kommer till uttryck främst isamband med att de åriiga tilldelningskvoterna bestäms. Markägarna hävdar påsina håll att de har svårt att få gehör för sina krav på ökad avskjutning motbakgrand av skadesituationen. Markägarna blir inte sällan nedröstade vidkretsmötena. Detär helt riktigt att markägarna genom mer precisa krav och överenskommelsermåste styra avskjutningen utifrån skadebilden. Markägarna måste också reagerapå ett kraftfullt sätt om överenskommelser inte följs. Länsstyrelsenfinner det högst lämpligt och angeläget att jägarna tillsammans med markägarnautför skadeförebyggande åtgärder. vill i det sammanhanget peka påmöjligheterna att genom viltvårdsinsatser inom mindre värdefull skogsmark sökastyra älgen dit från värdefulla föryngringsytor. Utredarenföreslår att materialkostnader delvis skall kunna täckas med bidrag urviltskadefonden. finner tanken riktig. Åtgärder av det här slagetkan dock bli kostnadskrävande. Om åtgärderna sedan blir frekventa får dettalätt konsekvenser för storleken på fällavgiften. I den mån sådan bidragsgivningblir förenlig med viltskadeförordningen förutsätts centrala anvisningar omeventuell beloppsgräns, m. m. Kretsvisaälgskötselplaner kan säkeriigen bli ett bra dokument att gemensamt ta fram.Genom den i länet pågående ändringen i kretsindelningen ökar ocksåförutsättningarna för att man här på ett bra sätt tar ansvar för den lokalaälgstammen. Länsstyrelsenföratsätter att de av anbefallda långsiktiga programmen förälgstammens utveckling skall finnas även i fortsättningen. Det är naturligtatt lokala skötselplaner och länsprogrammen anpassas till varandra. Länsstyrelseni : tillstyrker förslaget att bidrag urviltskadefonderna även fortsättningsvis skall lämnas till förebyggande avälgskador. Utredningen föreslår organiserat samråd lokalt i varjejaktvårdskrets mellan jägare och företrädare för jord- och skogsbruket.Länsstyrelsen anser det viktigt att det samråd som förekommer utvecklasoch fördjupas. kan ett sådant samråd leda till minskade skador på skogoch grödor. Egendomsnämndeni : För att tydliggöra älgskötselområdenas ansvar föravskjutning och vård av älgstammen bör de ges ansvaret fullt ut. Förebyggandeåtgärder såsom skyddsjakt bör i första hand baseras på älgskötselområdetsbegäran. Uppenbara missförhållanden i älgstams storlek som ger påtagligaskogsskador, trafikskador eller skada på jord- braksgrödor bör adekvathandläggas av efter hörande av Prop. 1991/92:9 krets- och länsviltnämnd. Markägarnabör ha tre ledmöter i länsviltnämnden. Lämpligen bör frilufts- och naturvårdenavstå en representant till förmån för markägama. Attförebygga skador av älg och hjort Denvilda faunan är en oskiljaktig del av den svenska naturen. måste därförtåla rimliga skador förorsakade av vilt. Genom förebyggande åtgärder kanviltskadoma i stor utsträckning minskas. De förebyggande åtgärderna kan omfattasåväl sortval av grödor och trädplantor, som anordningar som hindrar ellerskrämmer viltet från skadekänsliga områden. Även utfodring kan i vissa fallvara verksam för att begränsa viltskador. Såväl jordbruket som skogsbraket böråläggas ett ökat ansvar att där så är praktiskt möjligt minska viltskadornagenom förebyggande åtgärder.