prop · GF03100 · 1991-12-31 00:00:00 — Tillkomsten av nya länsteatrarsamt de fria gruppernas expan- Bil. 12 sion är viktiga led i denna utveckling.På grundval av tillgänglig teater-statistikbeskrivs utvecklingen av institutionsteatrarnas och de fria gruppernas antaluppsättningar och föreställningar. En expansion har skett bland regionalainstitutionsteatrar och fria grupper. Antalet föreställningar vid teatrarunder regionalt huvudmannaskap har ökat från ca 6 300 till ca 8 300 mellan1975/76 och 1989/90. Det totala besöksantalet för institutionsteatrarna harsedan år 1975 minskat från ca 3 milj. lill ca 2,2 milj. besök /90. En kortredovisning av utvecklingen av teaterintresset och teatervanorna ges. ha påverkats av mediautvecklingen. Antalet anställda inom teaterområdet i form avårsverken har ökat från ca 3 1975 till ca 3 800 årsverken . Trotsdetta har arbetslösheten inom teaterområdet ökat. Utredningen berör några faktorer som påverkalteatrarnas arbete såsom den tekniska utvecklingen, förlängdarepetitionstider saml internationalisering inom musikteater. Avslutningsviskonstaterar alt varit en dynamisk tid i svenski teater-liv. Institutioner ochfria grupper arbetar under andra villkornu än . Förändringarna har sannolikt haft konsekvenser för kostnadsutvecklingenäven om de kan vara svåra att precisera i ekonomiska termer. Kapitel 3 (Teaterns personal och vissa arbetsrättsligäförhållanden) innehåller en redovisning av teaterns olika personalgrupper, hurde är organiserade och vilka lagar och avtal, anställningsformer och arbetstidersom gäller. Avtalen illustrerar teaterns komplexa organisation, vilken ställerstora krav på planering om resurserna skall kunna utnyttjas effektivt. TKUifrågasätter om inte Operans lokalaavtal bör tidsbegränsas och kopplas till riksavtalen. I anslutning till diskussionen om perso-nalutnytljandetrekommenderar TKU arbetsmarknadens parter att se över den avtalsenliga rättenför konstnärlig personal till tre årstjänstledighet, eftersom huvudmotivet för denna regels tillkomst -TV-ensemblen - är aktuellt. Den minskande personalrörligheten inom teaterområdethar tagits upp bl.a. av olika teaterchefer. TKU rekommenderaren förstärkning av teatrarnas personaladminislraliva resurser med hänsyn tillatl enskilda institutioner kan ha svårt att tillgodose behovet av att omplacerapersonal. I kapitel 4 (Teatrarnas kostnader) går TKU igenominstitutionsteatrarnas kostnader som indelas i personalkostnader,lokalkostnader och övriga kostnader. Personalkostnader (löner och socialaavgifter) utgör . TKU belyser lönekostnadsutvecklingen enligt olikametoder. I kapitlet redovisas avtalsenliga minimilöner, löneutveckling för"identiska individer" saml utvecklingen av den faktiskamånadslönekostnaden. Löneutvecklingen inom teaterområdet har enligt TKU inte varit speciellt snabb, inte heller kanlönenivåerna anses anmärkningsvärt höga. ciala avgifternas andel avpersonalkostnaderna har emellerlid ökat avse- Prop. 1991/92:100 värt sedanår 1975 och beräknat på lönekostnaden har dessa avgifter sti- Bil. 12 gitfrån 34 till . TKU har låtit redovisa de kostnadshöjningar till följd av lagar och avtal som skettsedan år 1974. Det gäller inte minst arbetstidsförkortningar som påverkalpersonalbehovet vid teatrarna. En redogörelse för dessa förändringar av lagaroch avlal, vilka avsevärt kan påverka teatrarnas personalbehov och därmedkostnader, lämnas i bilaga 4. Teatrarnas lokalkostnader varierar från institution till institutionbl.a. beroende på vilka principer för hyressättning som tilllämpas av huvudmannen.Någon samlad bild av teatrarnas lokalsituation kan inte ges. En studie vidHögskolan i visar all del finns eftersatta arbetsmiljöer på svenskateatrar. Till teatrarnas övriga kostnader räknas kostnader fördekor och rekvisita, information/marknadsföring, köpta tjänster, resekostnaderm.m. TKU har noterat att denna kosinadskategori ökat relativt kraftigt hosteatrarna. Utvecklingen av lönekostnader och sociala avgifter samlövriga personalkostnadsökningar till följd av lagar och avlal har TKU låtitsam-manväga till ett personalkostnadsindex för teaterområdet. Utifrån dettaindex för personalkostnader har jämte lokalkostnader och övriga kostnader (vilka antas följa konsumentprisindex KPI)ett särskilt teaterkostnadsindex (TKI) konstruerats. Mellan och år1989 har TKI ökat från 100 till 341 enheter medan KPI ökat från 100 till 310. Institulionsleatrat nas intäkter redovisas i kapitel 5 (Teatrarnas intäkter). Denstörsta delen av intäkterna utgörs av bidrag från stat, landsting eller /90 uppgick det samlade offentliga stödet (summan stats-,primärkommunala och landstingsbidrag) till teaterinstitutioner till 1,2miljarder kr. Därav gick ca 700 milj.kr. till regionala/lokalateaterinstitutioner. Till dettasistnämnda belopp bidrog staten med 211 milj.kr.,primärkommuner med 365 milj.kr. och landsting med 113 milj.kr. De offentliga bidragens andel av finansieringen ligger igenomsnitt på för inslilutionsteatrarna. har kommuners och landstings sammanlagdaandel av finansieringen ökat från ca 25 tillca medan statens andel har minskat från lill . En viss ökning av biljettintäktersamt övriga intäkter (där bl.a. räntor ingår), har skett . Ifast pris har institulionsleatrarnas biljettintäkler ökat med under1980-talet. - En anledning till ökade biljettintäkler är den jämförelsevisstora höjning av biljettpriserna som skett vid flera institutionsieairar undersenare delen av 1980-taiet. I kapitlet redovisas principer för statsbidrag till institutionsteatrarna. För Operan,och har del gällande statsbidragssystemetmedfört alt ränteinkomster fåll ökad betydelse. Kostnaderna för information och marknadsföring har ökatför teatrarna. De är dock svåra all precisera. En hårdnande konkurrens om publikentorde vara en orsak till attteatrarna ökat sina insatser för Prop. 1991/92:100 marknadsföring. Sponsringen har för teaterområdet som helhet varitobetydlig, och enligt TKU:s bedömning kommer den inte att få ökad betydelseinom överskådlig tid. I kapitlen 6, 7, och 8 går TKU igenomkostnadsutvecklingen för vardera Operan, och . Varjekapitel inleds med en kort historik samt en beskrivning av organisation ochupgifter. Därefter redovisas för resp. institution utveckling av verksamhet,personal, kostnader samt intäkter. Denna redovisning åtföljs av en analys avverksamheten i relation till kostnader, intäkter samt årsverken. Operans utveckling är komplicerad all analysera till följd av den under 1970- och1980-lalen genomförda etappvisa ombyggnaden av , vilken påverkar föreställnings- ochbesöksstatistik. Vidare har statsbidragen och ränteinkomsterna starkt påverkatsav uppbyggnad och avveckling av de s.k. fonderna. Operan har också i början av1980-lalel förändrat personalredovisningen, varför personalutvecklingen intekan redodvisas för hela perioden. En helhetsbedömning för perioden mellan 1975 och 1989visar att Operan koncentrerat verksamheten lill föreställningar på iStockholm. Övriga föreställningar vari inbegrips turnéföreställningar harminskat i anlal. Besöksanlalet håller i stort selt en jämn nivå och rörsig mellan 230 000 och 290 000 besök . Personalkostnaderna har i storl sell ökat i samma taktsom TKI. Antalet årsverken visar små förändringar under 1980-lalet, dockskedde en minskning av den konstnärliga personalen 1989/90. Det totala antaletårsverken 1989/90 var 674. Operans lokalkostnader har stigit, främst till följd av en förbättrad lokalstandardoch ökade lokalytor (bl.a. en permanent repelitionsscen). Kategorin övrigakostnader har ökat jämförelsevis mer än personal- och lokalkostnaderna. Till följd av ökade ränteinkomster samtbiljettprishöjningar har Operans egenfinansiering ökat. Statsanslagetsrealvärde har minskat, trots en avsevärd höjning mellan 1988/89 och 1989/90. TKU anser att Operan, för atl ytterligare kunna höjaproduktiviteten, borde ha tillgångtill ytterligare en fast scen. TKU förordar att Operan i framliden bör få tillgång lill som sin andrascen. Detta skulle även enligt TKUkunna bli konstnärligt vitaliserande för Operan. Den genomsnitlliga kostnaden per föreställning i Operansregi är av storleksordningen . Genomsnittskostnaden per besökrör sig kring . verksamhet har - efter en nedgång iverksamheten i början av 1980-lalel - under senare delen av 1980-laletexpanderat kraftigt vad gäller föreställningar och besök. Antalet besök ökadefrån 215 1984/85 lill 354 1989/90. Expansionen har gällt såväl som övrigascener. Antalet uppsättningar har minskat, vil- kelvisar att föreställningarna ges i längre serier. Personalens storlek har Prop. 1991/92:100 varitoförändrad ca 370 årsverken /76 men under senare de- Bil. 12 lenav har den konstnärliga personalen ökat och tIen tekniska personalenminskat. De reala personalkostnaderna har ökat, liksom de övrigakostnaderna. Till följd av avsevärt höjda biljettpriser och ökatbesöksantal, har bil-jellrntäkterna ökat. Denna ökningar ungefär lika stor som ökningen av de övrigakostnaderna. Dramalens egenfinansiering har ökat och teatern har blivit mera publikberoende. Eftersom teatern har blivitmera beroende av egenintäkter har sårbarheten för tillfälliga intäktsbortfall ökat. Dramatenslokaler har utökats och förbättrats. Det statliga anslaget har mellan 1975/76 och 1989/90ökat lika mycket som TKI. Det ökade utbudet och den stora publiktillströmningenunder senare delen av har resulterat i atl genomsnittskostnaden perföreställning i fast pris fallit från . Motsvarande kostnadsutveckling perbesök har inneburit en minskning från . verksamhet kan delas in iföreställningsverksamhet och leaterfrämjande verksamhet. Inom ramen förföreställningsverksamheten har särskilda uppdrag, bl.a. ansvar för Cullberghaletten, TystTeater och finskspråkig teaterverksar-nhet. Analysen av komplicerasbl.a. av den regionalisering av teaterensembler pågått fram till och med1983/84 samt olika uppdrag son tillkommit . Till följd avregionaliseringen har statsanslaget minskal medan nytillkommande uppdragmedfört en ökning av anslaget. totala antal centralt producerade ochförmedlade uppsättningar och föreställningar har minskat /76. Underde första åren av perioden var antalet föreslällningar (exklusive regionala ensembler)ca 2 700 medan de under de senasie åren varit ca 1 900. Minskningengäller lyriska föreställningar, balett och skolteaterföreställ-ningar medanantalet dramatiska föreställningar ökat. Även antalet besök har minskat frånca 650 000 besök av perioden till ca 370 000 besökunder . Det genomsnittliga atTlalet besök per föreställning harsom helhet minskat från ca 250 till ca 200). Dock har antalet besök perföreställning för lyrisk verksamhet och balett ökat. totala kostnader har i relation till TKI minskat /85.Personalkostnaderna har hållils tämligen konstanta, medanantalet årsverken har minskal . Avsevärda kostnadsökningar kan noterasför hotell och traktamenten, till följd av bl.a. ändradetraktamentesbestämmelser. Ökade lokalkostnader sarrt man hänger med flyttningenår 1988 till nya och ändamålsenligalokaler i , . Riksteaternsgenomsnittliga löneläge är i nivå med . har kraftigt höjtsina gager (dvs. försäljningsprisetför fö- Prop. 1991/92:100 reslällningarna). Den genomsnittliga höjningen /76 uppstår Bil. Trots detta har gageintäkternasvärde minskat till följd av minskat antal föreställningar. TKU har ställt turnékostnaderi relation lill motsvarande kostnader förvissa länsteatrar samt för Operan och . Undersökningenär grundad på enstaka produktioner och mäterkostnad per medverkande person och föreställning. Länsteatrarnavarierar sinsemellan men deras kostnadslägeligger som helhet under . Förklaringentill högre kostnadsläge är längreturnéer vilka medför större kostnader för bl.a. resor, hotell och traktamenten. NärRiksteaterns kostnader relateras till föreställningar och besökkonstateras en avsevärd ökningav styckkoslnaderna. Den genomsnittliga kostnaden per föreställning har fördubblats , frånca 50 000 lill ca . Även dengenomsnittliga kostnaden per besök har fördubblats, från . Bidragande orsaker till detta ärtillkomna bestämmelser i olika lagar och avlal som fördyrat personalutnylljandet. Turnéverksamhet drabbas hårdareav sådana kostnadsökningar än övrig teater. En genomgångav olika faktorer som påverkat kostnaderna finns i bilagalill kapitlet. TKU anser att Riksteaternskostnadsutveckling inger bekymmer bl.a. därför att det genomsnittliga antalet besök per föreställningsamtidigt har minskat. Vidare anser TKU att och regionteatrarnasolika roller och ansvarsfördelningen dem emellan bör ses över. Kapitel 9 behandlar friateatergruppers kostnadsutveckling mellan 1982/83 och 1989/90. Kapitlet är ett sammandrag av uppgifter i den rapport om fria gruppersom TKU låtit sammanställa. Rapporten finns i en bilaga till betänkandet. Analysen i rapporten omfattar det 50-tal friagrupper som erhåller statligt verksamhetsbidrag.Vidare görs en fördjupadkostnadsanalys av sju av dessa grupper. Studien visar på en klar expansion av verksamheten i form av uppsättningar och föreställningar. Antalet uppsättningarhar ökat från181 lill 219 och antalet föreställningarhar ökat från5 567 lill 8 257. Besöksanlalet har varierat under periodenmed 713 000 besök /83 och 821 000 besök 198W90. Antalet sysselsatta i form av årsverken har gåttupp från 480 till 606. En kraftig lönekostnadsökning kankonstateras. I fast pris har lönekostnaden peranställd ökatfrån 99 000 till . Lönelägetär dock fortfarande betydligt lägre än vid institutionsteatern. En mycketkraftig ökning gällerockså kostnader för information/ marknadsföring,vilka i fast pris har tredubblats. De fria teatergrupperna har en mycket högre egenfinansiering äninstitutionsleatrarna - deras samlade spel- och övrigaintäkter var 1989/90 av de totala intäkterna.Statsbidraget (via ) har minskat i relativ betydel.setrots en real ökning /83. Den relativa betydelsen avbidragen från kommuner, landsting samt AMS har ökat. Även den genomsnittliga föreställnings- /biljettintäkten per besök har ökat /83. Kostnads- och iniäktsutvecklingen pekar mot en svårframlida eko- Prop. 1991/92:100 nomisk situation för flera grupper. I kapitel 10 (Kostnads- och produktivitetsutveckling)beskriver TKU grundläggande eknomiska teorier, framför allt av W. Baumol, rörande faktorer som påverkar teatrarnaskostnadsutveckling. Enligt Baumol utvecklas kostnaderna för teaterproduktionmed nödvändighet snabbare än kosinaderna för annan produktion, främst på grundav att teaterområdet inle kan tillgodogöra sig rationaliseringsvinster somsker i samhället i övrigt. En klassisk teaterföreställning kräver sammatid och samma antal medverkande .som . TKU tar vidare upp två studier omproduktivitetsutveckling inom teatersektorn. Båda dessa studier visar på enminskande produktivitet, vilken dock inte är större än vad som gäller för del av samhällets övriga tjänsteproduktion. För Operan och Dramalen ärresultatet klart bättre - endast en liten minskning av produktiviteten - än förgruppen institutionsieairar som helhet. TKU:s bedömningar i kapitel II (Verksamhetsformför Operan och m.m.) gruntlar sig på en studie angåendeverksamhetsformer för teaterinstitutioner som gjorts av direktör . Studien som innehåller en genomgång av olika företagformer, visar enligt TKU altaktiebolagsformen är den lämpligaste för teatrar som Operan och . Avde frågor som studien i övrigl behandlar tar TKU upp frågorna om utseendet avverkställande direktör och aktiekapital.TKU pekar på vissa nackdelar med att teaterchefen (som vid Operan och tillika är VD) utses av regeringen. TKU anser vidare att Operan och Dramalen f n. inte har tillräckligareserver genom eget kapital för att möta tillfälliga underskott i den löpande verksamheien. Frågan omaktiekapital och struktur i övrigt pådet egna kapitalel bör enligt TKU:s mening för Operans och del bliföremål för översyn. Ett uppdrag atl tillregeringen inkomma med förslag i dessa frågor bör lämnas till resp. bolags styrelse. I kapitel 12 (Teatrars samarbete med radio/TV)relaterar TKU inledningsvis de konstnärliga, kulturpoliliska och ekonomiskafrågor som sammanhänger med överföringar av teaterföreställningar. TKU ger någrakostnadsexempel från gjorda överföringar saml presenterar vidare en översiktöver de överföringar som skett från Operan, Dramatenm.fl. TKU konstaterar att åtskilligaöverföringar till TV skelt, vilkel med hänsyn tillde ekonomiska förutsättningarna kan betecknas som tillfredsställande. Det ärenligt TKU önskvärt att samarbetet mellan Operan och å ena sidan samtTV å andra sidan även framdelses kan bedrivas i minst samma omfattning som förnärvarande. Teaterkostnadsulveckling i några andra länder berör TKUi kapitel 13. I detta kapitel har TKU sammanslällt vissa uppgifter frånTyskland, , och . Materialet som är tämligen heterogentinnefattar såväl vissa uppgifter från enskilda teatrar som mera översiktliginformation om utvecklingen, framför allti . , och har finansieringssystem somhar stora Prop. 1991/92:100 likheter med medan Storbritannienskiljer sig från dessa länder Bil. 12 genom en väsenlligl högre egenfinansiering. Liksom i har relativt kraftigabiljellprishöjningar skett vid teatrar utomlands . En vissminskning i besöksanlalet kan konstaleras vid de tyska teatrarna . Arbetsmarknaden för skådespelare är besvärlig iTyskland och . Anställningstryggheten i dessa länder är sämre än iSverige. Inget av de studerade länderna har gjortgrundläggande förändringar av huvudprinciperna för samhällsstöd till teaterlivel. I kapitel 14 (TKU:s slutsatser) inleder TKU med atterinra om att utredningsuppdraget huvudsakligen innebär att redovisa ochanalysera kostnadsutvecklingen, och att det inle i uppdraget ingår att lämnaförslag om hur stort det statliga stödet bör vara till hela teaterområdet eller till enskildateatrar. Vidare framhåller TKU atl utredningen i huvudsak varit begränsad tillatt ta upp faktorer som kan mätas och jämföras, medan de konstnärliga frågornaendast kunna beröras mera i diskussionsform. TKU konstaterar att det teaterkostnadsindex somutredningen tagit fram ger vid handen atl kostnaderna för teaterverksamhetstigit snabbare än kostnaderna i samhället i övrigt. Detta beror inte på någonsärskilt snabb löneutveckling eller högt löneläge inom teaterområdet. Däremothar de sociala avgifterna ökat. Vidare har kostnadsökningar till följd av bl.a.ändrade arbetslidsbesiämmelser haft betydelse. Den huvudsakliga förklaringentill den relativt stora kostnadsökningen är emellertid att teaterproduktion ärmycket personalintensiv med begränsade möjligheter till rationaliseringar.TKU:s analyser bekräftar de teorier om kostnadsutvecklingen på teaterområdetsom framlagts inom den ekonomiska vetenskapen. Teatrarnas huvudmän bör enligt TKU utforma stödet till verk.samhe-ten så, atl teaterledningarnafår långsiktigt stabila förutsättningar att fullgöra det kulturpolitiskauppdrag som anförtrolls dem. Enligt de studier av produktivitetsutveckling inomteaterområdet som TKU haft tillgång till, visar Operan och ett klartbättre resultat än gruppen institutionsieairar. För har produktivitetsutvecklingenvarit sämre. De beräkningar av genomsnittligt bidrag perföreställning och besök som TKU gjort beträffande Operans och Dramalensverksamhet visar att den offentliga subventionen enligt utredningensuppfattning ligger på en rimlig nivå med hänsyn till givna villkor som antaletscener och publik-platser. För Operans del skulle tillgång till en större andrascen verka produktivitetshöjande ochsäkerligen från konstnärlig synpunkt vara vitaliserande. TKU förordar attOperan bör få tillgång till som sin andrascen. TKU konstaterar att institutionsteatrarnas realabiljellinkomsler ökat . Den nivå påfinansieringen ge- 13 1991/92. nom biljettintäkler som uppnåtts (för Operan och 16 %för Prop. 1991/92:100 ) är enligt TKU:s uppfaUning skälig. 12 ningar bör ske i takt med den allmänna prisnivånsutveckling. TKU bedömer atl sponsorintäkter inte i någon nämnvärdgrad kommer att bidra till de samhällsslödda teatrarnas finansiering. En ökadegenfinansiering genom biljettintäkler gör nationalscenerna mer publikberoende,vilket TKU i huvudsak bedömer som positivt. Detla ökar dock sårbarheten förtillfälliga intäktsbortfall, såvida teatern inte har tillräckliga ekonomiskareserver. Bl.a. mot denna bakgrund förordar TKU att det egna kapitalet i debåda teaterbolagen bör förstärkas. En beräkning avstatsbidraget per föreställning och besök visar för Operans del attstatsbidraget per föreställning varit av storleksordningen . medan statsbidraget per besök varit . FörDramaten är statsbidraget per föreställning ca . och per besök ca 300kr. TKU anser alt detta är en rimligsubventionsnivå med hänsyn till kostnadsläge och möjligheter tillfinansiering genom egenintäkter. FörRiksteaterns del har i fast pris kostnaderna per föreställning liksomstatsbidraget per föreställning och besök fördubblats under perioden.Statsbidraget per föreställning är nu av storleksordningen . och statsbidraget per besök ligger nu pånivån . Enligt TKU:s mening inger denna utveckling bekymmer ochden bör föranleda att verksamhet och samspelet mellan teatern ochlänsteatrarna blir föremål för ytterligare översyn. De friateatergruppernas kostnadsutveckling har för perioden /83-1989/90 varitväsentligt snabbare än institutionsteatrarnas. Framför allt har kostnaderför personal och marknadsföring ökat. Den ekonomiska situationen är förfiera grupper mycket allvarlig, trots att stora reala bidragshöjningar skettunder perioden. Uppgiften att föreslå åtgärder med anledning av denna situationankommer enligt TKU på . 1991/92:100 BiL 12 Förteckningöver remissinstanser och sammanställning av remissyttranden över betänkandet(SOU 1991:71) Teaterns kostnadsutveckling - 1990 med särskilda studier avOperan, och Efterremiss har yttranden över betänkandet (SOU 1991:71) Teaterns kostnadsutveckling1975 - 1990 avgetts av statskonslorel, riksrevisionsverkel (RRV),, (), statens kulturråd.Operan, Dramatiska teatern. (),Teatercentrum, , , Konstnärliga och litterära yrkesutövares riksförbund (Klys) ochSvenska musikerförbundet. Flertalet remissinstanserframhåller att utredningen presenterat en god kartläggningoch översyn vad beträffar kostnaderna för att bedriva teaterverksamhetoch därmed sammanhörande problem. RRV är i huvudsak positiv till utredningensförslag. konstaterar att det är första gången som ett så komplett faktaunderlag ställs till förfogande inom teaterområdet och att detkommer att vara av slor betydelse när detgäller analysen av teatrarnas ekonomiska situation. Statskontoret finnerdet emellertid vara en brist att utredningen inte närmare analyserat systemet för statsbidragsberäkningar när detgäller nationalscenerna och konsekvenser av della förverksamhetsplaneringen och för verksamhetens effektivitet. RRV,Operan, Dramatbka teatern. Svenska riksteatem och Teatrarnas riksförbundtillstyrker förslaget att och ansvarar för den vidare utvecklingen av detteaterkostnadsindex som utredningen konstruerat. anser attteaterkostnadsindex innebär förbättrade möjligheler att beräknakostnadsutveckling/bidragsbehov för destatsfinansierade teatrarna, vid oförändrad verksamhetsnivå. anser att indexet trots brister ärett viktigt bidrag för bedömningen av kostnadsutvecklingen påteaterområdet. , TR och teaterförbundet bör i samarbete ansvara föratt teaterkostnadsindex-et vidareutvecklas. SCB framhåller att den konstruktionav teaterkostnadsindex som utredningen tagit fram inte är lämplig somregulator för statsbidrag eftersom indexetnär det gäller personalkostnader endast tar hänsyn till lönekostnaderinom teaterområdet. På så sätt kan indexet verkaautomatiskt pris- och kostnadshöjande. Lönedelen bör således Prop.1991/92:100 knytas lill en bredare bas. SCB erbjuder sig atl della i envidareulveck- Bil. 12 ling av ett teaterkostnadsindex. Verksamhetsformför Operan och Dramatiska teatern Allaremissinstanser som yttrat sig i frågan inklusive Operan och Dramatiskateatern bedömer att aktiebolagsformen är den mest ändamålsenliga för . Statskontoret och RRV påpekar att styrelsen bör få utseteaterchefen såsom är fallet i andra aktiebolag.