prop · GF039 · 1991-12-31 00:00:00 — Tilläggas kan att länets skogsvårdsstyrelse i samband med denöversiktliga skogsinventeringen, ÖSI, även företagit en provyte-inventering avskogsskadeläget. Den visar bl.a. att antalet nytillkommande betningsskador detsenaste året åter ökat något, vilket inger oro. Treårsprogramför ökad avskjutning av älg Länsstyrelseninstämmer i stort i utredningens slutsatser att det inte ligger i någons intresse att hålla en älgstam på dagens höga nivå och att antalet djur i vinterstam bör kunna minskas med upp till en tredjedel av nuvarande numerär. I är älgstammen på ungefär hälften av arealen alltför stor, särskilt i de inre, västligadelarna. I andra delar av länet, i huvudsak således i östliga delarna, är den i nivå med eller understiger vad som från skogsskadesynpunkt betraktas som största acceptabla storlek. Någon beräkning av hur mycket älgslammen 93 totaltsett behöver minskas i länet har inte gjorts. Situationen förefaller Prop.1991/92:9 dock vara något bättre än i en del andra län, varför en minskning avlänets Bilaga 3 älgstam med totalt sett en tredjedel troligen inte ärnödvändig. Länsstyrelsenanser också att utbildning och information till jägare och markägare är viktigför att få en ökad förståelse för skogsskadeproblematiken och genomslag för detankegångar om minskad älgstam m. m. som förs fram i betänkandet. Jägarnas ochmarkägarnas organisationer har en betydelsefull roll att spela i sådanautbildnings- och informationsinsatser. Ilänet har, som framgått, tagits fram ett långsiktigt älgvårdsprogram. Detta harbetytt mycket för att nå en större samstämmighet mellan olika intressenterkring skötseln av älgstammen och för beslutsprocessen avseende tilldelningar. Länsstyrelsendelar utredningens slutsatser i detta avsnitt att det är nödvändigt med ettutökat samarbete över de traditionella gränserna mellan jaktvårdskretsar ocholika län och även mellan markägare och jägare och att berörda länsstyrelserbör initiera att ett sådant brett samarbete kommer till stånd. Länsstyrelseni : Förslaget att åstadkomma ett minskat betestryck och enreducering av älgstammen till en balanserad nivå med hänsyn till viltskadornaligger helt i linje med det långsiktiga program för älgstammens utveckling ilänet som styrelse antog . Programmet innebär kravpå en sänkning av vinterstammen från uppskattningsvis 30000 djur till mellan 14000 och 17 000 djur 1991 med viss variation av antalet djur per1 000 ha inom länet. Programmetsom sådant har fått en mycket bred förankring hos företrädare för olikaberörda intressen. kan således sägas vara i färd med att redanföre den i betänkandet angivna treårsperioden genomföra utredningens förslagom en betydande reducering av stammen. Isammanhanget bör dock påpekas att i samband med att tilldelningen /91års jakt bestämdes bedömde mot främst bakgmnd av osäkerheten omstammens storlek att det fanns utrymme för att nå målet om en vinterstam på 14000-17000djur först jakt. Föratt nå det uppsatta målet krävs avsevärda insatser från markägarnas ochjägarnas sida där inte minst det samlade skogsbruket måste vara en drivandekraft. En målmedveten och samlad insats från samtliga intressens sida ärnödvändig för att man skall kunna nå ned till angiven storlek av stammen. Länsstyrelsenvill också understryka betydelsen av ökad satsning på utbildning och information liksom av ökat lokalt samråd i jaktfrågor. Här måste i första hand jägarorganisationerna engagera sig. skogsvårdsstyrelsenoch LRF måste ta sin del av ansvaret i berörda avseen- Prop. 1991 /92:9 den. Länsstyrelsenprioriterar för sin del ärenden som rör förebyggande åtgärder och skyddsjaktoch söker hålla en så hög beredskap som möjligt inom ramen för befintliga,knappa personalresurser. har för övrigt tillsammans medföreträdare för jägare, markägare m. fl. tagit fram riktlinjer för under vilkaföratsättningar skyddsjakt efter älg bör få förekomma. Ilikhet med i har i Jämtlandslän som redan nämnts ovan tagit fram en s. k. älgskötselplan. Ilänet pågår som bäst arbetet med att ändra kretsindelningen så attkretsområdena geografiskt anpassas utifrån djurens vandringsmönster. På så sättfår varje krets på ett bättre sätt än tidigare ansvaret för skötseln av"sin" älgstam. Detär helt riktigt att länsstyrelsema har ett huvudansvar för att behövligsamverkan kommer till stånd. Uppgiftenkan i och för sig synas enkel och begränsad. bedömer dock att dettorde krävas en hel del engagemang och resursåtgång om man skall kunna leva upptill utredarens intentioner. Länsstyrelsema arbetar i allmänhet med knappapersonella och ekonomiska resurser och ytterligare uppgifter av den här arteninnebär en större anspänning för personalen. Vistår just nu inför en länsförvaltningsreform. Det är beklagligt att det avolika skäl inte varit möjligt att till den nya organisationen knyta jaktligexpertis. Det hade varit en fördel för länsstyrelserna att inom sig ha sådansakkunskap som finns i jägarorganisationernas regionala organ. Detråder samstämmiga meningar om att de allvarligaste älgskadorna uppstår inomvandringsområdenas vinterkoncentrationer. Det har också visat sig attomfattningen av vandringar är avhängig av snöförhållandena. Under snöfattigavintrar brukar vandringar från fjällområdena och de höglänta markerna närmastdärintill ned till skogslandet vara mindre omfattande än med mycketsnö. Länsstyrelsenhar i flera sammanhang understrakit viklen av att det fälls fler älgar inomfjällområdena än vad som sker. Inom många samebyarsåretrantmarker är avskjutningen alldeles för låg. I sitt yttrande översamerättsutredningen framhöll behovet av att jakttrycket ökarinom berörda marker. Självfallet berorjaktresultatet av flera orsaker men uppenbariigen kan jakttrycket på flera håll öka. Genom att lantbruksnämnden har möjlighet att besluta om upplåtelse av älgjakt inom dessa marker kan nämnden om avskjutningen är låg i förekommande fall öka omfattningen av 95 upplåtelser.En sådan åtgärd kan indirekt få den önskade följden att Prop. 1991/92:9 bymedlemmarnas jaktliga insatser förbättras och intensifieras. Länsstyrelseni : kan instämma i huvudmålet att minskabetestrycket på skog och gröda och reducera älgstammen där den är för stor iförhållande till tillgänligt bete. Lokalt kan det även finnas behov atttillfälligt sänka stammen ytterligare för att betet skall kunna återhämta sig. Omälgstammen som helhet skall minskas med en tredjedel torde vara för korttid, då det är nödvändigt att ta hänsyn till variationerna i älgstammen. Utredningenföreslår en satsning på utbildning och information för bl. a. markägare ochjägare. Det saknas emellertid förslag till finansiering av den föreslagnaverksamheten. Det är nödvändigt att särskilda medel anvisas. iVäxjö stift: Utredningen föreslår en skärpt beskattning av krön- ochdowiltsstammarna. Krön- och dovviltsskadorna är obetydliga inom Växjöstift varför förslaget påverkar oss endast på lång sikt. Egendomsnämndeni : Genomsnittligt är älgstammen enligt vår bedömning fränskoglig synpunkt för stor. Därför måste avskjutningen öka relativt kraftigtunder för att nå balans i älgstammens reproduktion. Problemet är attälgtätheten varierar mycket mellan olika områden. Den årstidsbundna vandringenkan förstärka älgtätheten och därmed ge ökade skaderisker. Älgensskador på tall är väl kända. Skadorna på tallen ger avsevärda nedsättningar ikvalitetsproduktionen av furavirke. Av flera skäl bör produktionen av lövvirkeöka. Med nuvarande älgstam försvåras en sådan utveckling. Föratt få en effektiv avskjutning krävs en god jaktligorganisation såväl på länsnivå som krets- och jaktlagsnivå. Utbildning ochinformation ger en god grund men det viktigaste är ett ansvarsfullt samarbetemellan markägare och jägare på kretsnivå. Utan detta gemensamma ansvar kan lättskapandet av lokala älgskötselplaner spolieras. Treårsprogramför ökad avskjutning av älg Utredningsmannenföreslår en treårsperiod för att få en bättre kontroll över den svenskaälgstammen. Som huvudsaklig åtgärd föreslås en kraftigt ökad älgavskjutningöver hela landet. Motiven härtill är att ingen kan ha intresse av att hållaöverstora viltstammar som vållar oacceptabla skador på gröda och skog. Förtreårsperioden föreslår utredningsmannen en årlig avskjutning mellan 150000 upptill 200000 älgar. Därmed uppges en balans i älgstammen kunna uppnås. Riksförbundetdelar uppfattningen att åtgärder måste vidtas för att eliminera oacceptabla viltskador. 1 fråga om ökad avskjutning kan sådan 96 endastvara aktuell inom de begränsade områden av landet där älgstam- Prop.1991/92:9 men är påvisbart överstor i förhållande till skadesituationen. Enallmän Bilaga 3 nedskjutning av älgstammen i hela landet är inte aktuell. Ökadavskjutning av dov- och kronhjort Förekomstenav dov- och kronhjort är mycket ojämn med relativt täta stammar på vissa lokalaområden, medan arterna helt saknas inom större delen av landet. På grand av deskador dessa båda arter förorsakar om individantalet blir för stort, är detnödvändigt att hålla nere antalet genom jakt. För dovhjort bör enbart allmänjakt tillämpas. I fråga om kronhjort bör en kombination av allmän jakt ochlicensgivning ge önskvärda resultat för skadebegränsningen. Föratt kunna öka avskjutningen av i första hand älg föreslår utredningsmannen attsärskilda resurser anslås till jägaratbildning om jaktlig samverkan. Motivet idenna förslagsdel ter sig något motsägelsefullt mot bakgrund av attutredningsmannen i annat sammanhang framhåller att jakt inom mindre jaktligaenheter innebär risk för överbeskattning av älgstammen. Det råder heller ingentvekan om att älgskadorna på skog är störst inom storskogsbrakets markinnehav,och där älgjakten är samordnad och reglerad. Storajaktliga enheter innebär således ingen automatisk garanti för en jämn älgstamoch en låg skadenivå. Ifråga om utbildning och information är detta en av de båda jägarorganisationernasviktigaste arbetsuppgifter. Utöver verksamheten med jägarexamen har förbundenen mycket omfattande verksamhet med utbildning och information till jägare ochallmänhet. Inom ramen för den brett utbyggda utbildningsverksamheten bör ensärskild kurs kunna utformas som täcker det behov utredningsmannen berör. Detbör ankomma på de båda jägarorganisationerna att i samverkan samt samråd medmarkägarintressena svara för ifrågavarande utbildning. Därvid bör entillfällig ekonomisk resursförstärkning tillföras de bådajägarorganisationerna för denna arbetsuppgift. är berett atttillsammans med , och i samråd med markägarintressena,taga ansvaret för denna utbildningsverksamhet. Problemenmed älgvandringar har varit kända . genomförde Jägarnas riksförbund-Landsbyg dens jägare, i samverkan med , en bred undersökning av älgvandringen inom . Resultaten av undersökningen över lämnades till regeringen och . Riksförbun det tog även initiativ och utformade en modell för lokal älginventering i samband med älgjakten. Det nuvarande systemet med "älgOBS-rapporte- ring" följer den av riksförbundet lanserade modellen. 7 1991/92. Detverkligt stora problemet inom de områden av inland som Prop.1991/92:9 är mest utsatta för älgvandring, är att de tidigare lokaltrognaälgpopulatio- Bilaga 3 nerna i stort sett är bortskjutna. Kvar finns nu tillstörsta delen endast älgar med utpräglad vandringsbenägenhet. För attlångsiktigt kunna lösa dessa problem erfordras radikala åtgärder. Det kan bl.a.bli fråga om tidsmässigt avsevärt skilda jakttider inom dessa vandringsområdenför att kunna bygga upp nya lokaltrogna älgpopulationer, som tillräckligtjakttryck kan bibehållas på den vandrande delen av älgstammen. Riksförbundetär berett att även framgent deltaga och medverka i undersökningar och forskningsom omfattar även vandringsälgarna. Treårsprogramför ökad avskjutning av älg Förslagetär alltför generellt. Förhållandena varierar i hög grad såväl inom landet sominom länen. Områdesvis förekommer fortfarande övertäta stammar medan det inomandra områden är fråga om att bygga upp sönderskjutna älgbestånd som liggerunder vad markerna rimligen skulle kunna bära. Enligt jägareförbundets meningär således behovet av en genomgående stark reducering av älgstammen klart övervärderat.Utredaren har också inledningsvis i betänkandet framhållit att älgskadorna påsina håll snarare tenderar att öka än minska, trots en ökad avskjutning. Det äralltså i många fall andra faktorer än älgstammens storlek som påverkarskadebilden. I kapitlet Markägarens ansvar redovisas att det är möjligt attgenom anpassningar inom de areella näringarna begränsa viltskadoma. a. såväl om anpassad skogsskötsel som om val av gröda inomjordbraket. Ävenom utredaren anger att också andra åtgärder än avskjutning bör vidtas för attminska risken för viltskador och även om han i det efterföljande avsnittetframhåller vikten av att hänsyn tas till lokala förhållanden, innebärgeneraliseringen av situationen och markeringen av behovet en kraftig minskningav älgstammen en stor risk för "överreaktion" hos tillståndsgivandemyndighet och rådgivande organ. En så kraftig avskjutning som utredarenföreslår kan möjligen vara befogad på begränsade områden men inte för hela läneller ens för hela älgvårdsdistrikt. Parallelltmed att älgstammens storlek anpassas till en lämplig nivå med hänsyn tillskador på skog och gröda, bör, enligt jägareförbundets mening, konstraktivaåtgärder vidtagas för att öka det naturliga foderatbudet. Detta kan bl. a.åstadkommas genom olika åtgärder och hänsynstaganden inom skogsbraket. Förviltet vidtagna eller planerade åtgärder eller hänsynstaganden bör bl. a.redovisas i nyupprättade skogsbraksplaner. Exempelvis kan lågproducerandemarkområden avsättas och skötas som foder-områden åt hjortviltet. vill i nuförevarande sammanhang understryka att de strakturrationaliseringar som genomförs och kommer att genomföras inom det svenska jordbraket områdesvis torde medföra att avsevärda 98 arealerkommer att avsättas för foderproduktion åt viltet i avsikt att öka Prop.1991/92:9 viltstammarna. Förbundetinstämmer helt i utredarens förslag till målinriktad utbildning ochinformation till markägare och jägare. Härvid hänvisas till jägareförbundets ochskogsstyrelsens gemensamma hemställan . Idetta sammanhang vill jägareförbundet framhålla att markernas bärförmåga närdet gäller vilt är helt avgörande för den praktiska skötseln av viltbestånden.Inom ämnesområdet finns vissa kunskaper. För det fortsatta praktiska arbetetoch när det gäller att ta fram och definiera instrument för att mätabärförmågor av olika slag är emellertid kunskapsluckorna stora. Detta område ärsynnerligen viktigt att få täckt genom forskningsinsatser. Medelstillgången äremellertid helt otillräcklig. Enligt jägareförbundets mening måste inte minstmot bakgrand dels av viltstammarnas stora positiva värden, dels viltskadornasomfattning ökade forskningsanslag härvidlag vara en synnerligen prioriteradangelägenhet. Ökadavskjutning av dov- och kronhjort Dowiltsstammarnai landet är tämligen lokala. Skador förorsakade av dovvilt är i förhållandetill de som förorsakas av älg och kronvilt förhållandevis harmlösa.Diskussionerna angående de oacceptabla dovviltsskadorna hänför sig tillområden som håller mycket täta bestånd. Det rör sig framför allt om vissaområden i där markägarna inom dowiltsom-rådena valt möjligheten att delshålla mycket täta populationer som ger underlag för en verkligt betydande jakt,dels utnyttja möjligheterna till skördeskadeersättning fullt ut. Vadavser dovvilt instämmer således förbundet i utredarens synpunkt attskadeutvecklingen och den bristande anpassningen av stammen är oroande menunderstryker att detta endast gäller begränsade områden. Vadgäller kronviltet är situationen delvis en annan. Kronviltsskadorna i förstahand på skog är inom vissa områden avsevärt svårare än de av älg. Utredarensförslag att det även vad gäller dov- och kronvilt skall kunna ske en bedömningefter en treårsperiod, sedan de i kap. 6 föreslagna åtgärderna genomförts, ärenligt jägareförbundets bedömning värt att eftersträva, men en fortsattkontinuerlig uppföljning är givetvis nödvändig. Förbundetvill understryka det väsentliga i att den utbildningsplan som presenterades iÄlgen och Skogen genomförs. Utredarens förslag tillstyrkes. Det äremellertid synneriigen angelägel att erforderiiga medel ställs till dispositionså att utbildningspaketet kan genomföras i full skala. Förbundetinstämmer vidare i utredarens synpunkter på angelägenheten av attlänsälgskötselplaner upprättas och å jourförs. Dessa älgskötselplaner skall bl.a. användas som beslutsunderlag för länsviltnämnderna. Underavsnittet berörs även frågan om verksamheten inom "s. k. älg- 99 skötselområden"samt om möjlighet för skyddsjakt för jordbraksarrenda- Prop. 1991/92:9torer utan jakträtt. tar upp dessa frågor där de sakbehand- Bilaga 3 las i utredningen. Förbundetinstämmer helt i de av utredaren anförda synpunkterna. Förbundetvill emellertid vad avser älgskötselområdena inom de delar av landet därsamerna har särskilda jaktliga rättigheter understryka att denna fråga kräveralldeles speciella överväganden. Inom utredningens ram har några sådana integjorts. En komplettering härvidlag är således nödvändig. Denna bor genomförasinom de berörda länen under medverkan från markägarna, jägarna och samerna. Utredarenföreslår att en utvärdering av resultaten av de åtgärder för en balanserad älg-och hjortstam som han föreslår skall göras . Somovan framhållits kan enligt jägareförbundets mening vara i tidigastelaget. Som ett etappmål kan emellertid en uppföljning vara aktuell. Medhänsyn till jägareförbundets och länsjaktvårdsföreningarnas omfattandeengagemang i den nu ifrågavarande verksamheten finner förbundet det naturligtatt jägareförbundet centralt och länsjaktvårdsföreningarna regionalt skall vararepresenterade vid denna uppföljning. Under1970-talet ökade älgstammen i dramatiskt för att sedan minska någotunder . Detta har medfört ökade risker för viltolyckor i trafikenmen framför allt ökade problem för de areella näringarna. Älgskadorna påskogsbestånd orsakar värdeförluster för varje år.Skador i denna omfattning kan inte accepteras av skogsbrukarna. Ibetänkandet har man hävdat att av plant- och ungskogarna är svårtälgskadade. Denna siffra är alltför låg. Av och olika skogsföretagsegna inventeringar av älgskador framgår att skadeläget är betydligt merallvarligt än vad riksskogstaxeringens uppgifter gör gällande. Problemet fårinte negligeras och radikala åtgärder måste till för att minska betestrycketpå skogsmark. För riket som helhet harälgavskjutningen legat på en, historiskt sett, mycket hög nivå . Detta speglar främst älgstammens stor lek och ambitionen att minska denna. Inom vissa områden med stor älgstam har dock den årliga avskjutningen varit alltför låg. Detta har lokalt sett medfört oproportionerligt stora älgstammar och hårt betestryck. ärfrämst inom dessa områden som en ytterligare minskning av älgstam- Prop.1991/92:9 men måste genomföras. Vidaremåste markägamas inflytande över jakten stärkas. För att lösa de problem somälgen orsakar markägama måste de få en starkare beslutsställning ijaktfrågorna. Bättrebalans i älg- och hjortstammar Målenför viltvården bör vara att reducera älgstammarnasstorlek till en från markägarsynpunkt acceptabel nivå. Man kan inte accepteraatt en lokalt för stor älgstam skall slå ut eller allvarligt skada skogsföryngringar.Därför är vi helt överens med utredningens målsättning att under entreårsperiod reducera älgstammen till en balanserad nivå med avseende påviltskadoma. Föratt uppnå ett önskvärt resultat skulle avskjutningen sannolikt behöva ligga på170000-200000 älgar . Här måste dock den lokala variationen i älgstammenstäthet och betestillgången noga beaktas. Föratt kunna utföra önskvärd avskjutning på effektivaste sätt behövs bättrekunskaper om älgstammens storlek samt lokala fördelning. Detta kräver oftaförbättrade och förfinade inventeringsmetoder. Dagens uppskattningar avälgstammens storlek är gjorda med metoder som i en del fall är ytterstbristfälliga. Här behövs forskning som leder fram till att vi fårinventeringsmetoder som ger säkra och mer tillförlitliga uppgifter omälgstammens storlek och fördelning. Sådan forskning bör naturligtvis finansierasav viltskadefonderna. Redani dag finns ett förslag till forskningsprogram rörande problemen runt för storaälgstammar. Detta projekt är mycket intressantoch angeläget både för skogsbraket och samhället i stort. Det vore därförnaturligt att man från statens sida ställde sig positiv till att tillskjutamedel så att projektet skall kunna få den utformning och omfattning som ärönskvärd. Dethar i betänkandet poängterats vikten av en utökad utbildning ochinformationsverksamhet. Detta är enligt vår mening ytterst viktigt för attmålen skall kunna nås. Ökat lokalt ansvar över jakten förutsätter att en riktadutbildning och informationsverksamhet kommer till stånd. Härigenom fårmarkägare och jägare större möjligheter att ta sitt ökade ansvar föravskjutningen. Utbildningen får dock inte tas som skäl för att fördröjareduceringen. Redani dag finns ett utmärkt utbildningsmaterial, framtaget av . Detta material syftar till att öka förståelsen förälgskadeproblemet bland jägarna och skogsbrakarna. På detta sätt hoppas man påatt ett givande samarbete utvecklas mellan parterna. Ett väl fungerandesamarbete mellan markägare/jägare är en föratsättning för att man skall kunnagenomföra den lokala anpassningen av älgstammen som krävs. I detta utbildnings-och informationsarbete bör lämpligast skogsvårdsorganisationen ha ennyckelroll. Vad beträffar problemenmed vandringsälgar måste vi ställa oss tvek samma till dess omfattning. Enligt betänkandet anges ända av 101 älgstammeni vara vandrande. Detta är en siffra som enligt vår Prop.1991/92:9 mening är alltför hög. Dessutomär det svårt att skapa tillräckligt stora älgskötselområden för att få kontrollöver vandringsälgarna. Vi är positiva till uppdelning i mindre jaktenheter därman i stort sköter älgstammen på egen hand. Men om man ser enbart tillproblemet med vandrande älgar så är älgskötselområden i storleksklassen30008000 ha alltför små. För att täcka in vandringsälgarna behövsälgskötselområden i storleksklassen upp till 100000 ha eller mer. Detta är heltnaturligt från praktisk synpunkt orealistiska arealer. Våruppfattning är att det effektivaste sättet att öka kontrollen övervandringsälgar är genom förlängd jakttid. Genom att kunna bedriva jakten efterdet att älgarna har samlats i vinterbetesområdet bör man kunna minska problemenorsakade av dessa. Ofta samlas vandringsälgen lokalt och det ärinom dessa områden de största betesskadorna uppstår. Ökad avskjutning inomdessa områden innebär att de svåraste skadorna på skog kan minskas. Detär bra att utredningen påpekar vikten av utvärdering av resultaten år 1994.Utvärderingen får dock inte bara beakta skadorna på skog. Man måste även se påhur betestrycket, som orsakats av älg, har förändrats. Vidare måste man inseatt problemet inte är löst med en ökad avskjutning . Det är viktigtatt även arbeta för att få en älgstam som är i nivå med deareella näringarnas krav. 3 Ersättning för skada Lantbruksstyrelsen:Fungerar inte anpassningen av älgstammen kommer betydande skador att uppträdaäven i fortsättningen. På enskilda fastigheter kan de bli omfattande.Utredningen understryker här starkt sambandet mellan det ansvarjägare/markägare har för att reglera viltet genom jakt och inträffade skador.Detta samband är ofta betydligt svagare än vad som framgår av utredningeneftersom effekten av olika åtgärder i så hög grad beror av vad som görs inomstörre områden. Från samma utgångspunkt blir skyddsjakten av fleraskäl ett komplicerat instrument och svår att använda på ett effektivt sätt. Ensammanfattande slutsats av vad som sagts om de problem som kan följa av enövergång till den föreslagna ordningen måste därför bli att relativt omfattandeskador kommer att kunna uppträda på enskilda företag men att detta fårtolereras med hänsyn till de övriga fördelar som kan vinnas. Särskilthårt kan företag med skadekänslig produktion inom trädgårdsodlingen komma attdrabbas.