prop · GF03100 · 1991-12-31 00:00:00 — Betänkandetär nu föremål för remissbehandling. Genomlagstiftning som trädde i kraft ändrades bestämmelsema omtrafiknykterhetsbrott. Bl.a. sänktes straffbar-hetsgränsen från 0,5 till 0,2promille. 1 samband med lagändringama uttaladesig regering och riksdag för ändrade principer för påföljdsval vid grovtrattfylleri. Lagändringaraa har bl.a. fått tillföljd att andelen fängelsedomar minskat som antalet villkorliga domarökat kraftigt. I den delen har reformen mött en kraftig kritik. Bl.a. motbakgrand härav har regeringen beslutat att tillkalla en parlamenferiskt sarrunansatt utredning med uppgift attsnabbt se över reglema om grovt rattfylleri med inriktning på en sänktpromillegräns och skärpfe straff samt en ökad enhetlighet i tillämpningen. Den vanligasteformen av brott i vårt samhälle är egendomsbrott och då särskilt stöldbrott. Enföratsättning för en stor del av stöldbrottsligheten är att det går attomsätfe stöldgodset. Den som köper eller fer befettningmed stöldgods gör sig skyldig till häleri. Ett problem med häleribrottslighetenhar emellertid varit att det varit svårt att bevisa brott eftersom egendomen inte kunnat bindas vid ett visstförbrott. Mot den bakgranden infördes det en kriminalisering avden som vid utövning av näringsverksamhet eller som ett led i en verksamhet sombedrivs vanemässigt eller aimars i större omfattning förvärvar eller mottar något somskäligen kan antas vara frånhänt annan Prop. För dessa felleftergavs med andra ord kravet på styrkt Bilaga 3 somhäleribesfemmelsema utvidgades för olika former av tvättning av svarta pengar slopades kravet på styrkt förbrott beträffande alla former av förvärv och mottagande av misstänkt En samtidig ändring istöldgodslagen (1974:1065) innebär att den som förvärvat eller mottagitsådant gods inte får behålla egendomen. Utvecklingen avvårt samhälle har medfört ökande problem med s.k. ekonomisk brottslighet. Dennakriminalitet rör ofta stora ekonomiska värden och motverkar en sådan fri ochlika konkurrens som är en föratsättning för en sund marknadsekonomiskutveckling. Det råder en stor politisk enighet om vikten av att motverka denekonomiska brottsligheten även omuppfettningama skiffet om hur detfe lämpligen bör ske. Trots debetydande satsningar som gjorts mot den ekonomiska brottsligheten är detemellertid uppenbart att dessa inte förmått att motsvara de förväntningar somställts på dem. Mot den bakgranden har RPSoch RÄ fått i uppdrag att i samråd kartlägga problemen och föreslå åtgärderpå kort och lång sikt. Jag räknar med att kartläggningen och förslagen till åtgärder kommer att överlämnas till regeringen . Narkotikabrottsligheten ochtrafiknykterhetsbrotten hör till de dominerande kriminalpolitiska problemen. Trots detfe finns straffbestämmelsemapå dessa områden inte i brottsbalkenutan i den s.k. specialstraffrättsliga lagstiftningen. Över huvud taget harsamhällsutvecklingen medfört att specialstraffrätten fått allt störrepraktisk betydelse i förhållande till brottsbalken.Liksom narkotika- och trafiknykterhetsbrottsligheten är även t.ex. miljöbrotten och den modema ekonomiskakriminaliteten till stor del nya fenomen som regleras ufenför dencentrala strafflagen. Mot bakgrand avspecialstraffrättens växande betydelse finns det anledning att från generellautgångspunkter överväga både förhållandet mellanbrottsbalken och specialstraffrätten och grandema och principema för utformningen av den specialstraffrättsligalagstiftningen. Systematiska skäl felar för att sådana brott som harhögt straffvärde eller som är vanligt förekommande skall vara samlade ibrottsbalken. En sådan ordning skulle också bl.a. vara ägnad att görarelationen mellan straffbestämmelsema och mellan de olika brottens straffvärdentydligare vilket i sin tur skulle kunna erbjuda fördelar både från lagteknisksynpunkt och för rättstillämpningen. På vissa områden kan det dock finnas merapraktiskt betingade motskäl som givetvis också måste beaktas. Även i sådanafell bör det emellertid i många fell övervägas om det inte är möjligt att uppnåen bättre systematik. Problem av deslag somjag nu berört är på intet sätt unika för . Tvärtom torde de utgöra en väsentlig orsak till attdet i flera länder, bl.a. och , pågår omfattandestrafflagprojekt. För svenskt vidkommande finns knappt behov att påbörja arbetemed en total strafflagsreform. Det får emellertid anses angeläget att deproblem som jag nu har antytt beakfes inom ramen för både det fortlöpandereformarbetet och den mera långsiktiga planeringen. Viktiga frågor som rör bådebrottsbalken och specialstraffrätten har behandlats ifängelsestraffkommitténs slutbetänkande (SOU 1988:7) Frihet från ansvanKommittén har i betänkandet föreslagit att ett uttryckligt förbud mot analogisk tillämpning av straffbud skall ställasupp samt att tillämpningen av medverkansregler inom specialstraffrättenskall regleras i lag. När det gäller de allmänna reglema om ansvarsfrihet föreslår kommittén att särskildabestämmelser om samtycke ochrättsvillferelse skall tos in i lagstiftningen samt att tillämpningsområdetför bestämmelsen om nöd skall utvidgas. Förslagen har remissbehandlats ochbereds inom . En fråga som har ett nära sambandmed de frågor som behandlas i betänkandet är möjlighetema att i vanligabrottmål beakta yttrandefrihetsrättsliga intressen. En tanke som här förtsfram är att efter mönster från tryckfrihetsförordningen och den nya yttrandefrihetsgmndlageninföra en särskild s.k. parallellinstraktion enligt vilken dessa intressenskall beaktas även i vanliga brottmål. Frågan har som redan nämnts (avsnitt 3.1) behandlats i en nyligen remitterad departementspromemoria(Ds 1991:78) Parallellinstmktion. Sedan remissbehandlingen är avslutad är detmin avsikt att fe ställning i den frågan i samband med att jag fer uppförslagen i betänkandet till behandling. Prop.1991/92:100 Bilaga 3 - Ordningen medobligatorisk halvtidsfrigivning avskaffas. - Samhällstjänst införsi hela landet. - En fltredningtillsätts om påföljdssystemets uppbyggnad med uppgifter bl.a. att utvecklaaltemativa påföljder. Debatten om det straffrättsligapåföljdssystemet har domineratsav en fråga - den villkorliga frigivningen. ändrades reglema omvillkorlig frigivning på så sätt att obligatorisk halvtidsfrigivninginfördes för den stora majoriteten av de infegna som omfattas av regleraa.Redan i samband med att reformen genomfördes restes från många håll kritiskaröster mot reformen. Bl.a. framfördes farhågor för att den stora skillnaden mellan utmätt straff och faktisk anstaltstidskulle vara svårbegriplig för allmänheten och därmed rabba förtroendetför rättsväsendet. Farhågoma har besannatsoch det finns nu en bred politisk enighet om att systemet bör avskaffas. Frågan om denframtida utformningen av den villkorliga frigivningen har behandlats ifängelsestraffkommitténs huvudbetänkande (SOU 1986:13-15)Påföljd för brott. Kommittén föreslog där en övergång till obligatorisk frigivning efter två tredjedelar avavtjänad strafftid. Förslaget kombinerades med förslag om sänktastraffskalor i syfte att motverka att de ändrade reglema skulle leda till generellt längreanstaltstider för de Prop. 1991/92:100 dömda. Enligt min meningär kommitténs förslag inte ägnade att läggas till grand för en långsiktig ochvaraktig lösning av den villkorliga frigivningen.De föreslagna straffskaleändringaraa har mött en betydande kritik underremissförferandet och är uppbyggda på ett sådant sätt att jag bedömer att ettgenomförande av förslagen skulle medföra en betydande risk för en oenhetlig ochinkonsekvent tillämpning. Härtill kommer att detfinns starka skäl som talar för att ett system med villkorlig frigivning, såsomär fallet i näsfen alla andra länder, bör innehålla fakulfetiva moment som gördet möjligt att fe hänsyn till olikafektorer, som exempelvis skötsamhet underansfeltsvistelsen, vid bestämmande av frigivningstidpunkten. Kommitténsförslag ger inte underlag för en bedömningav hur ett sådant system lämpligen bör utformas. Jag vill här tillägga att jagför egen del kan ha förståelse för dem som hävdar att man långsiktigtbör sträva efter att avskaffe den villkorliga frigivningen så att den utdömdastrafftiden i princip alltid skall avtjänas i sin helhet. Mot dennabakgrand är det min avsikt att föreslå regeringen att en utredning skall tillkallas som bl.a. skallha till uppgift att ta fram underlag för och lämna förslag till hur frågan om den villkorligafrigivningen bör lösas . Det är emellertidsamtidigt min bestämda uppfettning att det inte är möjligt att bibehålla denuvarande regleraa i awakfen på utredningens förslag och beredningen av dessa.Det är därför min avsikt att lägga fram förslag som iprincip innebär en återgång till den reglering som gällde irmanhalvtidsreformen genomfördes . Reglema var då fekultativa och för deflesta intagna var riktpunkten för villkorlig frigivning att frigivning intemedgavs innan två tredjedelar av den utmätta strafftiden hade avtjänats ianstalt. Regeringen har i regeringsförklaringen utlovatatt alteraativa påföljder såsom samhällstjänst och kontraktsvård skallutvecklas ytterligare. När det gäller samhällstjänst räknar jag med att inomkort kunna lämna förslag att den nuvarandelokalt begränsade försöksverksamheten skall utvidgas till att omfattahela landet. Frågan om hur samhällstjänsten bör utformas och avgränsasoch inpassas i påföljdssystem bör emellertid bli föremål förytterligare överväganden. Den uppgiften börankomma på den utredning som jag nämnt i samband med den villkorliga frigivningen. Utredningen börockså få till uppgift att lämna förslag till hurkontraktsvården och andra altemativa påföljder lämpligen kan utvecklas.Det finns här en rad olika tänkbara altemativ som förtjänar att övervägasnärmare. Ett, som bl.a. diskuterats i (1977:7) Nytt straffsystem, är någon form av intensivövervakning. Dentekniska utvecklingen har här inneburit aft möjligheter för ett genomförande aven sådan öppnats som inte var aktuella när frågan diskuterats tidigare. Allmänt sett ärjag av den uppfettningen att det är en fördel om det finns ett rikt urval avaltemativ inom ramen för det straffrättsliga sanktionssystemet så attpåföljdens innehåll kan anpassas efter förhållan- dena i de särskilda fellen. är det angeläget attpåföljdssystemet Prop. 1991/92:100 är klart och överskådligt uppbyggt. Entanke värd att pröva i det Bilaga 3 sammanhanget är att begränsa påföljdema till böter, fängelse och villkorligt fängelse. Ett sådant system skulle iså fell föratsätfe att de inte frihetsberövande påföljdsaltemativen, utom böter, inordnades under påföljden villkorligt fängelse. träder ny lagstiftning i kraft på två viktiga områden av det straffrättsliga påföljdssystemet. Det gällerbötesstraffet och behandlingen av psykiskt störda lagöverträdare. När det gäller bötesstraffet är det fråga om enallmän uppstramning av påföljden och en förändrad gränsdragning mellanpenningböter och dagsböter Maximum för penningböter höjs från till 2000 kn höjs lägsfe anfeletdagsböter från en till 30 och det lägsfe dags-botsbeloppet från 10 krtill 30 kn Det blir vidare möjligt att bestämma straffet till permingböter ävenom endast böter är föreskrivet i straffskalan. Föratsättningen är att brottetbör föranleda ett lägre straff än 30 dagsböter Frågan ombehandlingen av psykiskt störda lagöverträdare har länge varit föremål fördebatt. Sferk kritik har riktats mot hur det nuvarande systemet har fungerat i praktiken. Den ändrade ordning som träder ikraft bör i vissa hänseenden kunna bidra till en bättre ordning.Principema för reformen har emellertid varit föremål för kritik somfarhågor uttryckts för att det nya systemet inte kommer att motsvara deförväntningar som ligger bakom lagstiftningen. Jag kommer därför att noga följautvecklingen på området och vid behov te de initiativ som den kan geanledning till. Slutligen vill jag nämna att nyligenbeslutat om en ny lag om särskild personutredning i brottmål (prop.1991/92:2, JuU4, rskn 24). Den nya lagen, som kommer att träda i kraft den 1juli 1992, syftar till att åstadkomma ett mer flexibelt förfarande för attinhämta personutredning i brottmål. Denuvarande personundersökningama ersätts med yttranden frånfrivårdsmyndigheten. Avsikten är att yttrandena på ett bättre sätt än denuvarande undersökningama skall kunna anpassas efter behoven i varje särskiltfell. Inte minst när det gäller rattfyllerimål bör den nya ordningen kunnabidra till att det skapas bättreföratsättningar för en praxis som är anpassad till de principer förpåföljdsvalet som lagstiftaren ställt sig bakom. 5.6 De unga lagöverträdarna Prop.1991/92:100 Bilaga 3 fortsätterarbetet med sin översyn av ingripanden mot unga lagöverträdare i vilken bl.a.samordningen mellan och rättsväsendet är en huvudfråga. 1 dagens samhälle är det ensjälvklarhet att det allmänna, vid sidan av det ansvar som åvilar föräldrar ochfemiljer i övrigt, aktivt bör verka för att bara och ungdomar växer upp undertrygga och goda förhållanden. Sålunda bör , skolan och andraberörda myndigheter i samarbete med hemmen sörja för att de unga som riskeraratt utvecklas ogynnsamt får det stöd som de behoven Bara och unga som har gjortsig skyldiga till brott tillhör offe den grapp som har ett särskiltbehov av stöd och hjälp. är det viktigt att även gentemot ungaupprätthålla och hävda de grandläggande värden som skyddas genomstraffrättsliga allmänna har således en dubbel uppgift när detgäller de unga lagöverträdaraa. När det gäller unga lagöverträdare finns detett särskilj behov av samordning mellan och de olikamyndighetema inom rättsväsendet. Den 1 januari1982 trädde socialtjänstlagen (1980:620) i kraft. Huvudprincipen isocialtjänstlagen är att insatser skall vara Frivilliga. Dettagäller också vården av bam och unga. Genom lagen (1980:621) med särskildabestämmelser om vård av unga, LVU, som ersattes med en ny lag(1990:52) med samma namn, har emellertid undantag från frivillighetsprincipengjorts under vissa föratsättningan Även om det alltså också eftersocialtjänstreformen firms utrymme för tvångsingripanden mot unga som harbegått brott, är det uppenbart att reformen har iimeburit en viktigförskjutning av den avvägning mellan detallmännas och den enskildes intressen som regleringen i bamavårdsla-genutgick ifrån. De ändringar av den socialrättsliga vårdlagstiftningen som därefter skett, bl.a. införandet av det s.k.öppenvårdstvånget och de möjligheter att ingripa tidigare i des.k. beteendefallen som infördes , mbbar inte de grandläggande principersom lades fest genom socialtjänstreformen. Genomlagstiftning som trädde i kraft (prop. 1987/88:135, JuU36, rskn403, SFS 1988:820 ff.) förbättrades möjlighetema till ett snabbt och effektivtingripande mot de unga lagöverträdarna. tog regeringen genom ensärskild förordning initiativ till en försöksverksamhet med enklare ochsmidigare samarbetsformer mellanmyndighetema i ärenden som rör unga lagöverträdare (SFS 1988:217). Den nyalagstiftningen och försöksverksamheten har på regeringens uppdragutvärderats av BRÅ. Även efter dessa ändringar har detemellertid varit uppenbart att det finnsbehov av en bred och föratsättningslös genomgång av hur reaktionssystemetbör vara utformat i fråga om brott av unga. Det är en uppgift som ankommerpå ungdomsbrottskommittén (Ju 1990:07, din 1990:53).Kommittén har i uppdrag att genomföra en samlad utvärdering avsocialtjänstreformens betydelse för behandlingen av unga lagöverträdare och att i samband med detta ocksåföratsättningslöst överväga i vilka former och på vilket sätt detallmänna bör ingripa när unga begår brott. Huvuduppgiftenskall vara att undersöka om den nuvarande fördelningen av uppgifter mellansocialtjänsten och rättsväsendet är väl avvägd när det gäller ungalagöverträdare och om samordningen mellan myndigheter kan förbättras. Kommittén kommeri det sammanhanget bl.a. att inventera olika tänkbaraför ungdomar anpassade reaktioner och bedöma i vad mån dessa kan antasvara lämpliga i syfte att motverka fortsatt brottslighet. Bland de reaktionersom diskuterats i detta sammanhang kan bl.a. nämnas s. k.veckoslutsfängelse, medling och förbud att vid vissa tidpunktervistas på vissa platsen Kommittén kommerockså att fe upp frågan om särskilda regler bör gälla för handläggningen avungdomsbrottmål. Diskussionen har här bl.a. gällt behovet och lämpligheten avnågon form av särskilda jour-eller ungdomsdomstolan Andra frågor somkommittén kommer att behandla är bl.a. frågan om behovet av särskilda reglerför akufe omhändertaganden av imga och allmändomstols befettning med den form av frihelsberövanden som sker medstöd av socialtjänstlagstiftningen. Prop.1991/92:100 Bilaga 3 - Brottsoffrens ställningskall stärkas. - Brottsofferfrågoma beredsinom en arbetsgrapp i j usti tiedepartementet. - Regleraa om rättsligtbistånd vid brott som begåtts utomlands ses över. - En försöksverksamhet medlivvakt för hotade kvinnor förbereds. Uppföljningen av särskildaprogram för att stärka brottsoffrens ställning har fortsatt (jfrprop. 1988/89:100 bil. 4 s. 32 f, prop. 1989/90:100 bil. 4 s. 36 f och prop.1990/91:100 bil. 4 s. 35 f). Brottsofferfrågorna kommer att beredas vidare i ennyligen tillsatt arbetsgrapp i departementet. När det gäller möjligheterna tillrättsligt bistånd för dem som utsatts för brott utvidgades från den 1 januari1991 möjlighetema att få målsägandebiträde. Ändringama iimebär att rätt tillmålsägandebiträde 4Riksdagen 1991/92. i princip alltid skall finnas imål om sexualbrott som reglema Prop. 1991/92:100 blivit mer generösaockså vid andra brott där målsägandebiträde kan Bilaga 3 komma i fråga. gav (1990/91 :JuU21, rskn 217) regeringen i uppdrag att göra fömyadeöverväganden när det gäller en utvidgadrätt till målsägandebiträde och att i samband därmed fe upp också fråganom målsägandebiträdets processuella ställning och ansvarsfördelningen mellanåklagaren och målsägandebiträdet i fråga om skadeståndsfelan. Frågoma kommeratt behandlas i en departementspromemoria som uferbefes ijustitiedepartementet. budgetproposition anmäldesattjustitiedepartementet hållit en hearing angående behovet av och möjlighetematill rättsligt bistånd till offer för brott som begåtts utomlands. I november1990 gav med bifell till en reservation (m, fp, c och v) regeringen iuppdrag att utreda situationen för offer för grova våldsbrott utomlands för attde i görligaste mån skall tillförsäkras samma stöd som en målsägande vid svenskdomstol (1990/91:JuU4, rskn 16). Det gäller bl.a. ersättning för egeninställelse vid domstol utomlands och advokathjälp eller annat stöd vid denutländska rättegången, liksom rättshjälp för en målsägande som för talanutomlands. beslutade ge regeringen tillkänna att vidtagna mått och steg såvitt gäller frågor omstöd till offer för våldsbrott utomlands inte är tillräckliga och attdet är nödvändigt att fortsatta åtgärder vidtas utan dröjsmål (1990/91 :JuU27,rskn 260). Frågan har beretts vidare inom isamarbete med andra departement bl.a. genom en inventering vid de svenska utlandsmyndighetema. Resultatet bör kunnaredovisas i en departementspromemoria . Lagen (1988:688)om besöksförbud, som trädde i kraft , har inneburit ettförbättrat skydd för kvinnor som utsätts för våld, hot och trakasserier Enligten ändring i lagen, som trätt i kraft den , har bl.a. straffmaximumför överträdelse av ett besöksförbud skärpts till fängelse högst ett ån BRÅ harfått i uppdrag att göra en studie av besöksförbudslagen. Studien, som skallgöras inom ramen för ett inom rådet pågående projekt om femiljevåld, skallbl.a. innehålla en utvärdering av straffskärpning. I 1991 årsbudgetproposition (bil. 15) beräknades tofelt 5 milj. kr för anskaffning avlarm m.m. för akut skydd mot olika former av våldsbrott för utsatfe kvinnorRPSs arbete med att fe fram sådan skyddsutmstning har resulterat i attspecialutrasfede väskor med mobiltelefon, skrikanordning m.m. har gjorts iordning. Dessa specialväskor kommer att finnas i samtliga län i början av år1992. I sammanhanget bör också nämnas att en försöksverksamhet med livvakt förhofede kvinnor förbereds inom . harbifellit den proposition (1990/91:58) med bl.a. förslag till en lag omrättspsykiatrisk vård som nämndes budgetproposition. Lagen träder ikraft den och innebär att skyddsaspekterna blir bättretillgodosedda än bl.a. genom att åklagareskall medverka i förferandet vid utevistelse och utskrivning av personersom bedöms som ferliga. Åklagaren ges också möjlighet att överklaga vissa sådana beslut. Brottsoffret får också möjlighet till Prop. 1991/92:100 information frånsjukhuset om när lagöverträdaren ges tillstånd till Bilaga 3 utevistelseeller skrivs ut. Enligt förslag i prop. 1991/92:59 skall brottsoffret underrätfes om lagöverträdaren rymmer från en rättspsykiatriskklinik eller inte kommer tillbaka från en permission. Nyabestänunelser som syftar till att förhindra att uppgifter ifolkbolfö-ringenanvänds för att leta rätt på personer i syfte att utöva våld, hot ellertrakasserier trädde i kraft . Domstolsverkethar i en framställning till aktualiserat frågan om bättresekretesskydd för uppgifter om offentligt anställda.Frågan kommer att behandlasi en departementspromemoria som uferbetas inom departementet.Avsikten är att promemorian skallremissbehandlas och att en remiss skall överlämnas tilllagrådet . Som tidigarenämnts (avsnitt 5.3) hade våldskommissionen i uppdrag att motverka våldet och förbättra stödet till brottsoffren. Ikommissionens uppdrag låg bl.a. att utvärdera de vidtagnaåtgärdema inom ramen för brottsofferprogrammet och inventera vad somytterligare kan göras. Det kan i detfe sammanhang nämnas att kommissionen anseratt det fortsatfe arbetet för brottsofferbör följa de linjer som redan har lagts fest och föreslår att polisens,och hälso- och sjukvårdens insatser utvecklas ytterligare. Kommissionen uppmärksammar särskilt de kvinnojoureroch brottsofferjourer som växt fram som ett komplementtill samhällets åtgärder och som drivs på frivillig och ideell basis. Det äruppenbart, menar kommissionen, att de fyller ett stort och viktigt behov.Kommissionen föreslår att jourema skall få stöd genom bidrag av sfeten och attprimärkommuner och landstingskommuner skall stödja jourema genom ekonomiska bidrag och genom hjälp med t.ex.lokal- och bosfedsanskaff-ning. Det kan nämnas att kvinnojouremasriksförbund och invandrarorganisationer som stöder misshandlade kvinnor genomförra årets budgetproposition fick ett organisationsbidrag av regeringen på 2milj. kn Stödet till kvirmojourema bör emellertid stärkas ytterligare. Chefenför kommer att föreslå ytterligare medel förstödinsatser i kvinnojouremas lokala arbete. Frågan ombrottsofferjourer har uppmärksammats också på andra sätt. Rikspolisstyrelsensrapport (RPS rapport 1989:1) Brottsofferjourer - En handledning för polisensmedverkan i brottsofferverksamhet, har uferbefets i syfte att främjatillkomsten av brottsofferjouren finns ett femtiofelbrottsofferjourer rant om i landet. Ett tjugofel nya jourer växer fram varje ånMålet är att det skall finnas en brottsofferjour i varje polisdistrikt, dvs.117 stycken. Regeringen beslufede om ett bidrag på 1 milj. kntill . Bidraget är avsett att till övervägandedel användas till uppbyggande av lokala brottsofferjouren Jag återkommer till fråganom ett nytt bidrag vid behandling av anslagen till brottsskadenämnden. Som redovisades i 1991 årsbudgetproposition har våldskommissionen också uppmärksammat frågan omhot mot parter och vittnen i samband Prop. 1991/92:100 med rättegångar m.m.liksom frågan om samhällets stöd till barn som Bilaga 3 utsätts förövergrepp. Arbetsgrappen förfrågor om våld mot kvinnor, med företrädare för justitie-, social- ochcivildepartementen, avlämnade en rapport med förslag tillåtgärden Av rapporten framgår bl.a. att de anmälda fellen av våldsbrott motkvinnor ökat och att det dolda våldet torde vara omfettande. 1 prop.1990/91:113 (Au 17, rskr.