prop · GF03100 · 1991-12-31 00:00:00 — Därför kommer spänningen mellan nord och syd att framståsom det stora, ännu olösta politiska frågekomplexet . Ännu ärden hanterlig. Ännu kan nord och syd mötas utan våld. Redan i dagframstår dock nord-syd-dramat tydligare genom ett ökat tryck av flyktingar. Flykten från krig, förtryck och fattigdom kommeratt tillta i takt med att levnadsvillkoren inte förbättras tillräckligt snabbteller att de t. o. m. försämras i flyktingamas hemländer. Det är därförangeläget att biståndet bidrar till att undanröja orsaker till attmänniskor tvingas fly. Misslyckas kampen mot fattigdomen, så blir prisethögt och något som vi alla och vårabam får betala. Obalansen föder mänskliga tragedier i form av misär och flyktingproblem, ochmiljöförstöring i form av skövladeskogar, sinande grandvatten och utarmade jordar allt mänskligt oacceptabelt, moraliskt förkastligt och politisktfarligt. Risken finns att växande problem föder frastration. Konflikter kanunderblåsas och våldet öka. som de nya öst/västrelationemamöjliggjort att flera konflikter i syd minskar och att en hoppingivandefredsprocess inletts har regionalaoch nationella, tidigare undertryckta konflikter lyfts fram. har sett exempel på detta, bl. a. iJugoslavien. Det kurdiska flyktingdramati spår är ytterligare en sådan företeelse. äralltjämt fyllt av spänningar. Längre bort frånvårt närområde är skeendena i , , på , i södra , och påminnelser om attvi alltjämt lever i en värld i oro. Det går att möta dessa hot mot framtiden. 1 ettläge när militäratgifteraa skärs ner, kan resurser frigöras. Dessa kan användas till fredliga ändamål. Beräkningar har visat att en nedskärning av i-ländernas försvarsutgifter skulle frigöra miljarder. Omländer med en högre rastningsnivå än det globala genomsnittet på 4,av BNP skar ner den till medeltalet, skulle USD 140miljarder finnas att tillgå. Detta illustrerar Prop. den potential för fredligutveckling som ligger i en omfördelning av mili- Bil. täratgifter.Siffroraa skall ställas mot det totala biståndet i världen på USD En slutsats av dettaär att i alla relevanta fora bör verka för en sådan, nu möjligomläggning av resurseraa. understrykas att rastningsnivån imånga ligger på en alUför hög En viktig del i en utvecklingsfrämjandepolitik måste därför vara att sänka dessa utgifter till förmånför bl.a. investeringar, utbildning och Med den omfattning dagens ömsesidiga beroendenhar kan global säkerhet, ekonomiskstabilitet och hållbar utveckling bara uppnås genom hela världens aktiva deltagande. Det är min uppfattningatt det verkligt gemensamma intresse i en ny samarbetsordning som finns börmotivera nationer att bygga ett starkare system av globalt samarbete. De internationella organisationeraa, bland dem särskiltFN-organisatio-nema och de finansiella institutioneraa, har fått alltstörre uppgifter. I-ländemas gemensamma organisationer och ekonomiska samarbetehar också avsevärt förstärkts. Likaså harregionalt samarbete i övriga delar av världenfördjupats. Globaliseringen och ett allt mer komplext ömsesidigt beroendefordrar emellertid ett samarbete som fullt ut svarar upp mot de nyautmaningaraa. FörentaNationema intar här en särställning. , och en lång rad andra länder har med stigande oro noterattendenser till försvagning av FNsmöjligheter och förmåga att spela en central roll i globala ekonomiska ochsociala frågor. För biståndets vidkommande är reformer i FNs arbete på det ekonomiska och sociala områdetsärskilt angelägna. Uppföljningen avdet Nordiska drivs kraftfuUt av de nordiska ländema. Jag kan dock härtill konstatera att glädjande nogen samsyn håller på att växa fram interaationellt på utvecklingsområdet.Grandelementen i en hållbar ochutvecklingsinriktad ekonomisk politik är allmänt erkända. blir ävenuppslutningen kring de sociala sektoreraas viktiga roll i utvecklingsprocessen allt större. Demänniskonära behoven, som utbildning, hälsovård, rent vatten och endräglig bostad, är nu erkända som centrala.Ekonomisk tillväxt föratsätter att analfabetismen trängs tillbaka, att det finns rimligt fungerande skolor ochuniversitet och att hälsovården når alla. Insikten om detta gör det nu möjligtatt lyfta fram den sociala dimensioneni utvecklingen såsom en av de viktigare faktoreraa för förändring avu-ländernas situation ekonomiskt, politiskt och socialt. Det som förr sågs som en värdering företrädd av någraär nu en utvecklingssanningaccepterad av alla. I Valutafonden och , som tidigare anklagats för att ställa krav utan hänsyn tillsociala konsekvenser, ägnas nu storuppmärksamhet såväl åt fattigdomsbekämpning som åt behov av ekonomiskaoch administrativa reformer. Frånkatastrof till utveckling Prop. 4 I spåren av de politiskaomvälvningaraa ökar antalet katastrofer. drabbade människoma behöver snabb,humanitär hjälp för att överleva. Katastroferaahar emellertid ändrat karaktär. Det ligger nära till hands att främst tänka på stora och ödeläggandenaturkatastrofer, som jordbävningaroch översvämningar. Denna typ av katastrofer, som i sig är svåra nog att bemästra, uppträder med viss regelbundenhet. Attantalet katastrofer på jorden ökar beror emellertid främst på människan.Fattigdom och underutveckling lederi sig människor att tära för hårt på befintliga resurser, med dramatiska konsekvenser såsom svält, socialaspänningar och konflikter. Därtill kommer att politiska och militärakonflikter inklusive förtryck driver människor på flykt för att överleva. Oftatvingas de kvar i primitiva flyktingläger. Bland offren finnssvaga grapper, kvinnor och bara. Det är vår moraliska skyldighet att bistå isådana situationer, för att rädda liv. Det som särskilt kännetecknat de senaste årensstora katastrofer, som de i Mellanöstera, Hom, , Afghanistanoch är att dessa krävt storaoch snabba hjälpinsatser samt att de är politiskt känsliga och har skapat svåraoch i vissa fall långvariga flyktingsituationer. Även i Central- ochÖsteuropa har katastrofliknande förhållanden uppstått på flera håll. Storleken på hjälpinsatserna ikombination med att dessa varit politisktkänsliga har lett till att FNs rollsom samordnare av biståndet kommit i fokus. FN-systemet har, trotsförtjänstfulla insatser av dess personal under svåra och ofta farligaförhållanden, inte helt kunnat leva upptill de krav världssamfundet haft anledning att ställa. Frågan om organisationenav FNs katastrofbistånd har därför stått i fokus i olika FN-fora , inte minst under höstensgeneralförsamling. har spelat en ledanderoll i arbetet med att förbättra FNs ochdess biståndsorgans möjligheter att agera. Detta arbete är också ett viktigtelement för att förbättra vår egen beredskap att bistå. Jag avser fortsattdriva dessa frågor i interaationella sammanhang. är detflyktingsituationen i världen som inger störst oro. Man räknar fn. med att 17 miljoner människor tvingats fly från sina hemlän der. Merparten av dessa finns i fattigaländer, som , , Thai land, , ländema på Hora, grannländer. De redan hårt ansträngda ekonomierna i flera länder gör att de inte har tllräckliga resurser för att integrera flyktingar eller återvändande. Kraven på FNs flyktingkommissarie () har ökat. De stora grupper av flyktingar som det här gäller gör också att detställs ökade krav på internationellt samordnade insatser. Till detta kommer den stora mängden interaflyk- tingar som ökat mycket hastigt . Dessa människor lever som flyktingar i sitt eget land, exempelvispå Hom, i , , , , . Denna grapp beräknas uppgå till ca 24 miljoner människor. De omfattas inteav gällande konventioner om flyktingar och åtnjuter således inte interaationeUt skydd. FN måste här spela en särskild roll. FNs flyktingkommissarie, , vars mandat inte omfattar denna grapp, söker finnasärskilda lösningar som tillgodoser 65 5 Rihdagen 1991/92. intemflyktingamas behov av att få sina mänskliga rättigheterrespektera- Prop. 1991/92:100 de. FNs utvecklingsprogram, UNDP, har ettsjälvklart ansvar i arbetet Bil. 4 med integreringen av dessa grapper. Jagavser att noga följa utvecklingen av det internationella samfundets arbete medatt finna vägar att bistå också dessa grapper. Den bild jag gett ovan av det växande antaletkatastrofer och dessas politiskaorsaker pekar också på vikten av att söka finna politiska lösningar somförhindrar människomas fortsatta Hdanden. Jag finner det självklart attregeringama har ett huvudansvar för sina medborgares välfärd och skydd. Närmänniskor flyr, antingen inom sitt land eller från det, är det ofta ett tecken på att staten misslyckats isin uppgift. Katastroföistånd, somsyftar till människors omedelbara överlevnad i situationer som orsakats avkrig och konflikter, måste också kompletteras med insatser som riktasmot att undanröja orsakema till katastroferna. Dessa frågor får därmed ett nära samband med frågoma kringdemokrati och mänskliga rättigheter.Jag återkommer mer utförligt till dessa frågor. Jag vill dock här peka på att riskeraa för krig och konflikter, somleder till behov av katastroföistånd, är mindre mellan och inomdemokratier. har nödvändiga liberaliseringar i länder med auktoritäraregimer visat sig kunna utlösa etniskakonflikter, som kan leda till behov av stora humanitära insatser. Det är ett välkänt faktum att det i krissituationer alltid är de fattigaste människoma somdrabbas värst. Dessa människors marginaler för överlevnad är så knappa attvarje rabbning av livsbetingelsema utgör ett allvarligthot. Det är insikten om de bakomliggande faktoremas påverkan på fattigdomens konsekvenser som i hög grad styrtoch fortsättningsvis bör styra vårt bistånd. För att angripafattigdomens käma bör man också se katastrofbiståndsom tillfällig stödåtgärd som kompletterar det reguljära utvecklingssamarbetetmed våra samarbetsländer. I länder som drabbats av långvariga katastrofsituationer eller som befinner sig i riskzonenför upprepade naturkatastrofer är det angeläget att bygga upp ennationell kapacitet för att kunna agera. Därfinns ett nära samband mellan katastrofbistånd och utvecklingssamarbete. 1 hela vårt bistånd bör en beredskap finnasatt stötta samarbetsländers egna strävanden att höja beredskapen för katastrofer och att förebygga katastrofer. Påså sätt kan mottagarländernas sårbarhet vid naturkatastrofer och behov av akutnödhjälp minska. 1 vissa länder och områden, som , Etiopienoch , har utvecklingen lett till att hopp nu finns om attutdragna konflikt- och flyktingsituationerskall kunna gå mot en lösning. Arbetet med återappbyggnad är mödosamtoch tidskrävande, men utomordentligt angeläget, inte minst för att ge drabbademänniskor förayat hopp och framtidstro. Endastmed den enskilda människans aktiva medverkan kan återappbygg-nadsarbetetlyckas. 1 sådana situationer spelar FN återigen en central roll. bör ha en hög beredskap för deltagande isådana interaationellt samordnadeinsatser. Särskilda medel beräknas för detta i budgetförslaget underanslaget C 1. Bidrag till intemationella biståndsprogram. Katastrofanslagethar under /91 kommit att utnyttjas fullt ut för i första hand akut nödhjälp i områden som Hom och 66 Omfördelning från andra anslag har varitnödvändig, vartill Prop. 1991/92:100 kommer att tog initiativ till extra insatser . Utrym- Bil.4 met inom anslaget för insatser av merkatastroflförebyggande karaktär eller förkatastroföeredskapsåtgärder har av uppenbara skäl varit mycket begränsat. Somjag redovisat ovan ser jag det som angeläget att anslaget används på ett brettsätt och att även i fortsättningen engagerar sig för de katastrofdrabbade.Detta föratsätter ökande medel till akut nödhjälp,till förebyggande katastrofinsatser och till återappbyggnadsin-satser. 1många har fattigdomen kombinerats med omfattande förtryck av mänskliga rättigheter. En stark drivkraft iregeringens engagemang för demokrati och mänskliga rättigheter i defattiga ländema är oro över de övergrepp som förekommer och brister pådemokratisk utveckling på många håll. Påsenare år har bilden ljusnat i en del länder bl. a. i och . Men bristerna är ändå iåtskilliga fall överväldigande. Demokratimålethar en central roll i utvecklingssamarbetet. Att väma om de mänskliga rättighetema är att vägledas av principen om människorslika värde och om varje människas inneboende värdighet, och det alldeles oavsettras, kön, språk eller religion. Svenskt bistånd lämnas som ett uttryck för vårtåtagande om att bidra till det världsomspännande "framtidsmålet med fria människor, som åtnjutermedborgerliga och politiska rättigheter samt frihet från fraktan ochnöd" (konventioner om mänskliga rättigheter). Deinteraationella FN-normeraa om de mänskliga rättigheteraa utgör en grandval förvårt åtagande att bistå fattiga människor i fattiga länder. Utvecklingssamarbetets överordnade mål om atthöja de fattiga folkens levnadsnivåär ett ställningstagande för de ekonomiska, sociala och kulturellarättighetema. Respekt för de mänskliga rättighetema är viktigtför fred och utveckling. FN stadgan granddokumentet kring vilketvärldens stater anslutit sig vad gällerintemationellt samarbete fastslår vikten av samarbete för fred, utveckling och respekt för mänskliga rättigheter.Den synen är också en utgångspunkt för svensk biståndsverksamhet. Frågan om ettlands utveckling kan inte skiljas från den om människors åtnjutande av sinamänskliga rättigheter. Förtryck och djupa orättvisor tenderar att bildaen våldets spiral och föröda ett lands utveckling. Bristande skydd för bl.a.ägande- och avtalsrätt utgör allvarligahinder för en ekonomisk utveckling i många länder. En fredlig samlevnadmellan världens folk föratsätter i längden att de stora klyftoraa mellan rikaoch fattiga länder övervinns. Demokratimåletsyftar mer uttalat till att stödja människors ansträng ningar i fattiga länder att fritt och utanfraktan få forma sitt samhälle. Den bärande idén om varje människas rätt att utan varje form av repressalier kunna påverka det egna samhället är tillämplig oavsett utvecklingsnivå. De mänskliga rättighetema har tillkommitför att skydda den enskilde i förhållande till statsmakten. Att åberopa ettlands fattigdom som hinder för de politiska rättigheteraa Prop. 1991/92:100riskerar i praktiken att bli en förevändning för förtryck av oliktänkande Bil.4 och åtgärder mot dem som har det sämre ställt och som vill sluta sig samman och göra sina röster hörda. Rätten attpåverka sin livsmiljö, säga sin mening och kräva sin rätt att i allmänna ochfria val utse sina makthavare kan aldrig vara en lyx. Särskilt för de fattigastegrapperaa som inte kan få sina kravuppmärksammade genom ekonomisk makt eller speciella kontakter är dennafrihet en central fråga. Det bör starkt understrykas att idéeraa om rättsstaten, yttrandefrihet ochpolitisk pluralism inklusive flerpartisystem är allmängiltiga. De ärlika relevanta i fattiga som rika länder. De intemationella normema avseende politiska ochmedborgerliga rättigheter anger de grandläggande regler som skall gälla ivarje samhälle oavsett vilken politik landet i övrigt bedriver. Ettdemokratiskt styrelseskick föratsätter att statsmakten respekterargrandläggande politiska och civila rättigheter. Erfarenheteraa visar att bristande respekt förgrandläggande fri- och rättigheter tenderar att återverka på samhället i stort.Att bannlysa oberoende media är att undanröja granskning av ett landsförvaltning. Brak av tortyr och bristfälliga rättegångar underminerar respektenför rättsväsendet och fräter sönder samhället. Att fritt välja sitt lands styresmän tillhör derättigheter som främjar ett ansvarsfullt utövande av statsmakten. Genomallmänna val ges medhorgaraa tillfälle att hålla sin regering ansvarig förlandets politik. Med allmänna valskaffar sig regeringar den legitimitet som ofta är nödvändig för att genomföra krävande ekonomiska reformer.Möjligheten att sittande makthavare kan tvingas avgå efter att ha förlorat ifria val är ett viktigt korrektiv mot maktmissbrak och utvecklingspolitiskamisslyckanden. En dålig regering skall kunna avsättas. Det kräver en fripress. Det kräver också rätt att bildapartier som kan konkurrera med det som är statsbärande. Mot den bakgrandenvill jag understryka vikten av att med de metoder som står oss till buds aktivt verkar för flerpartisystem i deländer som ännu inte har infört detta. Avveckling av förstelnade enpartisystem ärvisserligen inte en tillräcklig föratsättning för att en livskraftigdemokrati skall kunna utvecklas. 1 grundenhandlar denna process om långt mer komplicerade samband inte minst attcentrala demokratiska värden som tolerans och rättsstat får en bred förankringi samhället. Men där rätten att bilda konkurrerande partier förvägras människor kan ingen demokrati värd namnet fungera. På dennapunkt får ingen tvekan råda. Den kraftigabetoningen på att väraa de mänskliga rättigheteraa vilar inte endast på en principiell syn på utveckling.Den återspeglar också det faktum att krav om politiska friheter ochdemokrati nu höjs i många , varav flera ingår i kretsen av svenskaprogramländer. Det kan med fog hävdasatt den ideologiska skiljelinjen i världen går mellan diktatur ochdemokrati. En ny förändringens vind märks rantom i Afrika.Den afrikanska socia lismen har urholkats. Demokrati och pluralism sprider sig. tikens gradvisa sammanbrott iSydafrika är ett faktum. väntar den Prop. 1991/92:100 mödosamma vägen motett demokratiskt samhälle. I det självständiga Bil. 4 styr en demokratiskt vald regering utifrån en författning medlångtgående rättighetsgarantier. har upprätthållit politisk pluralismalksedan dess självständighet. I skedde ett militärt avgörande och den politiska process somdärefter vidtagit inger hopp om fredoch ett mer öppet politiskt klimat. och e Principehar avskaffat enpartistyre och hållit allmänna val. Båda länderna styrs av nya ledare. De första valen iZambia hölls och ledde till ett maktskifte.Trots ett förödande krig har Mogambiquetagit viktiga steg mot flerpartisystem och grandlagsfästa rättigheter. I Angolahar en politisk liberalisering ägt ram och allmänna val skall hållas somett led i den pågående fredsprocessen. I andra , med vilka Sverigebedriver biståndssamarbete, kan man skönja demokratiska strävanden.Guinea styrande parti har aviseratreformer mot ökad politisk pluralism. valde inte såsom många befarade ettenpartisystem. I söker ledningen en folklig förankring kring en nyförfattning. I har presidenten till följd av krav påflerpartisystem inlett ett omfattande rådslagom befolkningens syn på dessa frågor. Läget i har inneburit attdet intemationella givarsamfundet öppet uttryckt sin oro genom krav på politiska och ekonomiska reformer. Alltflerröster inom landet har ifrågasatt enpartistyret och riktat kritik motkorraption. Landets ledning har fått ge vika för kritiken och accepterat kravenpå politisk pluralism, bl. a. genom att tillåta politiska partier ochaviserandet av allmänna val. Även i kretsen av programländer utanför hardemokratiska val hållits. VioletaChamorro leder i en koalitionsregering 1990.1 styrs sedanlänge av en demokratiskt vald regering.Våld och konflikter har dock lett till att läget för mänskliga rättigheter idelar av landet är oroväckande. I Sri Länka präglas situationen av gravaproblem i fråga om rättssäkerhet och statens förmåga att beskydda människorsliv. Oppositionens framgångar i de senaste valen i har gjutit nytt liv i landetsparlament. I och har reformeri riktning mot ökad marknadsekonomi inletts. Detta kan främja ökad öppenhet och pluralism. Alltjämt saknas docktydliga tecken på en politisk demokratisering. Självfallet är en omvandling av dessa länderspolitiska system fylld av svårigheter och endast i begränsad utsträckning möjlig att påverka med bistånd. Reformer och politiskasystem måste förankras i egna erfarenhe ter och traditioner för att bli legitima och hållbara. Men demöjligheter som otvivelaktigt finns måste beslutsamttas tillvara. bör som biståndsgivare föra en aktiv dialog om demokratifrågoraa med våra sam arbetsländer. Det är angeläget att denna process rymmer klara budskap och tydliga signaler. Biståndsdialogen måstebli ett mer verkningsfullt instrament för att främja pluralism,flerpartisystem och mänskliga rättig heter. Det bör stå klart för samarbetsländer som inte visar en tydligvilja att driva demokratiseringsprocessen framåt att detta påverkar bistånds samarbetets framtida omfattning ochinriktning. Den dialog som förs med 69 våra mottagarländer bör somutgångspunkt ha den utvecklingspotential Prop. 1991/92:100 som ökad demokratisk frihet medför på allaplan i samhället. Mot den bakgrand som här redovisats är det enligtmin mening angeläget att svenskt utvecklingssamarbete mer aktivt änhittills understödjer vad som görs föratt befästa demokratins landvinningar och för att på andra håll vinnademokratiska genombrott. Demokrati växer fram underifrån genom medborgarnas politiska engagemang,utifrån insikten om människovärdets okränkbarhet och varje landssärskilda föratsättningar. Bistånd kan intei sig skapa utveckling. Dess uppgift blir att stödja processer motdemokrati. Politiska och medborgerliga rättigheter definierarden enskildes rätt och skydd gentemot statsmakten. Ekonomiska, sociala ochkulturella rättigheter anvisar å sin sida normer för hur ett samhällesresurser bör komma den enskilde tilldel. Efterlevnaden av denna senare kategori rättigheter blir därför av nödvändighet delvis beroende avtillgängliga resurser. Ett lands utvecklingsnivå spelar givetvis en viktig rollhärvidlag liksom vad som erbjuds genom interaationellt samarbete.Biståndsmålen syftar till att främja såväl politiska och medborgerligarättigheter som ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Dessa tvåkategorier av rättigheter är olika till sinkaraktär. Det går inte att rangordna deras betydelse. Det är en falskföreställning att rätten till hälsa och utbildning måste sättas före rätten att sluta sig samman och uttrycka sinåsikt. Omvänt är det svårt att hävda att bistånd bör inskränkas till attendast främja ekonomiska och sociala rättigheter för de människor som harförmånen att leva i en demokrati. Brott mot demänskliga rättighetema och brist på demokrati kan däremot utgöra tydliga hinder för att biståndet skall kunna uppfylla sinamål. Möjligheteraa att framgångsrikt bedriva bistånd i en miljö prägladav politisk ofrihet är begränsade varförfrågor måste ställas om föratsättningar finns att nå avsedda syften medbiståndsinsatsen. Det finns härsärskild anledning att uppmärksamma de insatser som visar på givarens förtroende för en mottagarregerings politik. Beslutom sådana insatser, till vilka hör programbistånd i olika former som importstöd och betalningsbalansstöd och även i viss månu-krediter, fattas utifrån enbedömning av i vad mån mottagarlandet för en "utvecklingsfrämjandepolitik". Det är min uppfattning att man vid sådana huvudsakligen ekonomiskabedömningar även bör ta hänsyn till mottagarregeringens demokratiskaförankring och visade respekt för mänskliga rättigheter. Moraliska skäl talar för detta men också det faktum attlegitimitet och demokratisk förankringär viktigt för långsiktig framgång även med ekonomiska reformprogram. Dessa aspekter får sägas ingå ifrågeställningen huravida ett land bedriver en utvecklingsfrämjandepolitik. Jag vill i anslutning till detta peka på någrafaktorer som bör beaktas när läget avseende de mänskliga rättighetema bedöms. Det åvilar statsmakten att upprätthålla respekten för de mänskliga rättigheteraa och att stå till svars inför det intemationella samfundet när kränkningar av de mänskliga rättigheteraa påtalas. Särskilt i länder ivilka väpnade konflikter pågår kan det vara svårt att avgöra statsmaktens grad av inblandning i de övergrepp '" Det kan gälla i vadmån övergrepp mot civila är en av Prop. 1991/92:100 statsledningen sanktioneradpolitik eller mer ett resultat av en svårkontrol- Bil. 4 lerbar våldskultur isamhället. Av särskild betydelse är vilken politisk tendenssom kan urskiljas. Vidtar statsmakten genuina ansträngningar för attstävja allvarliga brott mot de mänskliga rättigheteraa, kan ett riktat biståndväl fylla funktionen av att stödja sådana strävanden.