prop · GF0388 · 1991-12-31 00:00:00 — Denuvarande reglerna om näringstillstånd tillkom 1968 i samband med attförordningen (1864:41) angående utvidgad näringsfrihet och lagen (1955:383) omrätt tor utländska bolag och föreningar atl idka näring här i riket(filiallagen) upphävdes. Lagen(1968:555) om rätt för utlänning och utländskt företag att idka näring här iriket uppställer olika krav för tillstånd beroende på om det är fråga om enutländsk medborgare eller ett utländskt företag. 2.1 Utlännings rätt att idka näring i Enutlänning som är bosatt här i riket och som har permanent uppehållstillstånd ellerär medborgare i , . eller är likställd med svenskmedborgare beträffande rätt att idka näring (3 §), Något tillstånd fordrasdärför inte. Även annan här bosatt utlänning är likställd med svensk medborgarebeträffande vissa näringar nämligen jordbruk, skogsbruk, fiske, vissrederirörelse, undervisningsverksamhet och verksamhet som läkare, tandläkareoch veterinär (4 §). Kravet på näringstillstånd har därför kommit att avse a. utlänningarsom är bosatta utanför b. iSverige bosatta utomnordiska utlänningar som saknar permanent uppehållstillstånd (5 §), Näringstillståndfår ej beviljas utlänning som är underårig eller som har förvaltare enligt 11kap. 7 § eller som i eller utom riket är försatt i konkurs (7 §). 1annat fall än som nämnts äger en utlänning som är bosatt här i riket erhållanäringstillstånd om ej hinder möter på grund av hänsyn till allmänt intresse ellerutlänningens personliga förhållanden. Annan utlänning får beviljasnäringstillstånd, om det föranleds av överenskommelse med främmande stat ellerandra särskilda skäl föreligger (8 §). Omnäringstillstånd beviljas utlänning som ej är bosatt här i riket, skall detfinnas en föreståndare för näringsverksamheten. Föreståndaren utses avnäringsidkaren och skall vara bosatt här i riket och får inte vara underårig ellerha förvaltare enligt 11 kap, 7 § . Föreståndaren är ansvarig förnäringsverksamheten och näringsidkaren skall utfärda fullmakt för föreståndarenatt i alla frågor som rör verksamheten här i riket handla på näringsidkarensvägnar samt mottaga stämning för näringsidkaren och själv eller genom annan talaoch svara för denne (9 §), Näringstillståndetskall avse verksamhet av visst slag och gäller eller tills vidare. Detkan förbindas med särskilda villkor och föreskrifter (10§). Näringstillståndkan återkallas när särskilda skäl föreligger (11 §), 14 Avlider utlänning som idkar näring med stöd av 1968 årslag får närings- Prop. 1991/92; verksamheten fortsättas av dödsboet underhögst (12 §). Enligt 29 § anses som näringsidkande även deltagande sombolagsman i näringsverksamhet som drivs av svenskt handelsbolag. Detta innebäratt det krävs tillstånd för utlänning för att ingå i sådant bolag. 1968:98 s. 115 f angavs att man vidtillståndsprövningen borde beakta: Vid en avvägning mellan dessa intressen uttaladedepartementschefen att de samhällsekonomiska och näringspolitiska synpunkternaskulle tillmätas underordnad betydelse och att praxis i tillståndsärendenborde vara liberal. Prövningen av utlänningens pesonliga förhållanden borde gåut på att få fastslaget, om allvarligare anmärkningar var att rikta motsökandens person och skötsamhet. Vidare uttalades att det borde beaktas hurlänge utlänningen varit bosatt i och att prövningen skulle vara summariskoch inte omfatta någon ingående granskning av sökandens alla personligaomständigheter. Tillstånd skulle endast i undantagsfall behöva vägras utlänningsom är bosatt i landet. Frågor om näringstillstånd för utlänningar prövas avlänsstyrelsen i det län där verksamheten huvudsakligen skall bedrivas. Om enutlänning söker tillstånd till verksamhet som får utövas endast eftermedgivande från regeringen skall regeringen även pröva frågan om näringstillstånd.Detsamma gäller om en utlänning söker näringstillstånd i samband med enansökan om tillständ att ingå i handelsbolag som prövas av regeringen (1 §förordningen (1968:556) om näringstillstånd m. m.). beslut fåröverklagas till kommerskollegium. Av den tidigare nämnda förordningen framgår attlänsstyrelsen från polismyndigheten eller andra lokala myndigheter skallinhämta yttrande om sökandens personliga förhållanden. Polismyndighetenundersöker om utlänningen i fråga begått några brott i eller om han ärrestförd för någon skuld hos kronofogdemyndigheten. Det föreskrivs vidare attlänsstyrelsen också skall samråda med statens invandrarverk. Förordningenupptar också bestämmelserom vilka uppgifter en ansökan om näringstillståndskall innehålla. Av enstudie från (), "Samordnat myndighets agerande" Dnr 1986:100, framgår att ansökan om näringstillstånd avslå- 15 gits ett fåtal gånger. Skälettill avslagen häri flertalet fall varit utlänningens Prop. 1991/92: personligaförhållanden dvs. kriminalitet eller stora restförda skulder. 2.2 Utländska företags rätt att idka näring i Utländsktföretag får idka näring här i riket endast efter tillstånd. Tillstånd fårbeviljas företag, vilket enligt sitt hemlands lag är registrerat som bolag ellerekonomisk förening och driver näringsverksamhet i hemlandet. kanerhålla tillstånd om särskilda skäl föreligger (13 §). Verksamhetenskall drivas genom ett avdelningskontor med självständig förvaltning (filial).Filialen skall stå under ledning av en verkställande direktör, som är ansvarigför filialens verksamhet och som handlar på näringsidkarens vägnar i alla frågorsom rör den svenska verksamheten. Den verkställande direktören skall varabosatt här i riket och får inte vara underårig eller ha förvaltare enligt 11kap. 7 § (1617 §§). Filialen skall ha egen bokföring, som ärhelt skild från det utländska företagets bokföring i övrigt (23 §). Regeringenfår i vissa fall medge undantag från bestämmelse lag (31 §). Dettainnebär att dispens från filialkravet också kan medges. Övriga bestämmelser omfilial reglerar firma och registreringsfrågor (20 22 §§ och 24 28 §§). Såsomtillståndspliktigt näringsidkande avses även ett utländskt företags deltagandesåsom bolagsman i näringsverksamhet som drivs av svenskt handelsbolag (29 §). Bestämmelsernaom filial lag bygger på lagen (1955:383) om rätt för utländska bolagoch föreningar att idka näring här i riket. Genom lag blev det möjligtför utländska företag att driva verksamhet i på annat sätt än genomsvensk juridisk person, 1 lagstiftningsärende (prop. 1968:98, 3 LU63.rskr. 333) hänvisas till de motivuttalan-den som gjordes 1955 (prop, 1955:87, 2LU29, rskr, 337), Det framhölls (prop. 1955:87 s. 50 O alt filialformen bordefinnas av det skälet att inte borde inta någon särställning iförhållande till andra länder och att det låg i linje med de allmännasträvandena för ett friare internationellt ekonomiskt utbyte. Avlagens förarbeten (prop. 1955:87 s. 52. 2 LU 29 s. 46) framgår att prövningen intebara skall vara formellt inriktad utan också avse vissa inhemskanäringspolitiska intressen och omfatta både ekonomiska och sociala faktorersåsom svenska arbetstagares möjligheter till sysselsättning och trygghet ianställningen. Den grundläggande prövningen som görs i ettfilialärende gäller om företaget är seriöst och får en tillräcklig anknytning tillSverige. Enligt förarbetena är dotterbolagsformen att föredra från svensksynpunkt. Detkan nämnas att skillnader finns i skattereglerna för filialer respektivedotterbolag. Skillanderna är dock inte så stora. Förutländska banker gäller särskilda regler. Enligt 1 kap, 4 § bankrörelselagen (1987:617)har utländska banker rätt att öppna filial i om denplanerade rörelsen kan antas komma att uppfylla kraven på en sund Prop.1991/92: 88 bankverksamhet. 1 övrigt tillämpas bestämmelserna om filial i 1968års lag (prop. 1989/90:116). När det gäller utländska värdepappersföretag finns ocksåsärskilda regler. Enligt 2 kap. 7§ lagen (1991:981) om värdepappersrörelse fårett utländskt företag efter tillstånd av finansinspektionen driva värdepappersrörelsefrån filial i . Tillstånd till filialetablering skall lämnas om företagetstår under tillsyn av myndighet eller något annat behörigt organ i hemlandetoch den planerade verksamheten här i landet kan antas komma att uppfylla kravenpå en sund värdepappersrörelse. Om inte annat följer av lagen omvärdepappersrörelse gäller bestämmelserna lag för verksamheten ifilialen (prop. 1990/91:142). Enligt lagen (1988:606) om finansbolag krävs tillstånd förett utländskt företag som driver finansieringsverksamhet under vissa i lagenangivna förutsättningar. Tillstånd får meddelas ett utländskt företag endast omverksamheten drivs från filial, företaget i sitt hemland driver finansieringsverksamhetoch där står under tillsyn av myndighet eller annat behörigt organ, företagetinte är olämpligt att driva finansieringsverksamhet här i landet ochverksamheten inte kan antas bli till skada för det allmänna. För utländskaföretag gäller lagen om finansbolag i tillämpliga delar. I övrigt gällerbestämmelserna lag (prop. 1990/91:154). Ett utländskt försäkringsföretag får, under förutsättningatt företaget erhållit tillstånd (koncession), i drivaförsäkringsrörelse genom generalagent som syssloman och i övrigt under devillkor som följer av lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretagatt driva försäkringsrörelse i . Frågor om tillstånd för utländska företag att idka näringi prövas av kommerskollegium. Om ett ärende är av större vikt frånallmän synpunkt skall dock kommerskollegium med eget yttrande hänskjuta ärendettill regeringen (8 § förordningen). beslut får överklagas tillregeringen. Ansökan om tillstånd görs skriftligen hos idet län där verksamheten huvudsakligen skall bedrivas. Förordningen upptarockså bestämmelser om vilka uppgifter en ansökan om tillstånd skall innehållaoch att med eget yttrande skall insända handlingarna till kommerskollegium. 2.3 Vissa särskilda bestämmelser Enligt 30 § gäller bestämmelserna lag inteutländsk försäkrings anstalts rätt att driva försäkringsrörelse i eller utländskt bankföre tags rätt att här driva verksainhet från representationskontor. 2 1991/92. 31§ föreskriver att regeringen får medge undantag från lagens bestäm- Prop.1991/92: 88 melser, om det är påkallat med hänsyn till överenskommelse med främmandestat eller till det nordiska ekonomiska samarbetet. Regeringen får vidare ivisst fall medge sådant undantag från bestämmelse i lagen, som föranleds avsärskilda omständigheter. Detta innebär som tidigare nämnts att dispens kan gesfrån filialkravet. I32 § anges vissa beslut som får överklagas till kammarrätten. I34 36 §§ stadgas straff för den som bryter mot vissa av lagens bestämmelser. Vadgäller reglernas praktiska tillämpning och gränsdragningen gentemotutlänningslagen hänvisas till den redogörelse som lämnas i promemorian Ds1991:36. 2.4 Etableringsfrihet inom EG:s regelsystem Ettav EG:s huvudmål är att upprätta en gemensam marknad (artikel 2 i ,RomF). Medlet för att uppnå detta mål är de fyra friheterna, dvs. att inomGemenskapen skapa fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital (artikel3 RomF). Dessa friheter uppnås främst genom att all diskriminering på grund avnationalitet förbjuds (artikel 7 RomF). Enav de fyra friheterna är alltså fri röriighet för personer. Den friheten inbegriper"right to ", etableringsrätt (artiklarna 52 58 RomF). Medlemsstaternaskall avskaffa alla diskriminerande bestämmelser vad gälller etableringsrätten(artikel 52 RomF) och får inte heller införa diskriminerande bestämmelser utanstöd i RomF:s bestämmelser (artikel 53 RomF). Bestämmelserna om etableringsrättgäller för såväl fysiska som juridiska personer (artikel 58 RomF). Dettainnebär att också juridiska personer omfattas av kravet på att intediskrimineras på grund av nationalitet. 1artiklarna 55 56 RomF anges vissa undantag från bestämmelserna om etableringsrätt.Enligt artikel 55 gäller inte bestämmelserna om etableringsrätt sådanverksamhet som är förenad med myndighetsutövning. Enligt artikel 56 utgör inte bestämrnelsernaom etableringsrätt hinder mot nationella bestämmelser som är föranledda av "publicpolicy, public security or public health", allmän ordning, säkerhet ellerhälsa. Närdet gäller etablering gör man skillnad på primär etablering som innebär attverksamheten förläggs till landet i fråga och sekundär etablering som innebäratt verksamheten bedrivs genom agenturer, filialer eller dotterbolag. Vadgäller etableringsrätt för självständiga näringsidkare behandlar ett antal direktiv näringsidkares rätt att etablera sig och driva verksamhet i ett annat . Direktiven avser undanröjande av restriktioner gällande etablering och tillhandahållande av tjänster inom ett antal olika branscher/ yrkesområden. Enligt dessa direktiv skall diskriminerande regler för andra än landets egna medborgare, vad gäller rätten att etablera sig och driva verksamhet i ett land, avskaffas. Härutöver anges i direktiven ett antal bestämmelser som skall iakttas. Om t.ex. en stat kräver viss kunskap för 18 rätt att etablera sigskall staten som bevis om sådan kunskap acceptera viss tids verksamhet i enannan stat. Vidare skall utlänning garanteras samma rätt att ansluta sig tillbranschorganisation och uppnå befattningar i organisationen som landets egnainvånare. Det sägs också att om en stat för rätt att etablera sig kräver bevisom god vandel och bevis om att man inte har varit försatt i konkurs skall denstaten som bevis för detta acceptera intyg från vederbörande myndighet iutlänningens hemland. Krävs det intyg om vederbörandens finansiella ställningför rätt att etablera sig skall den staten acceptera intyg som utfärdats avbanker i utlänningens hemland. Slutligen nämns för det fall att det för rättatt etablera sig krävs att man avlägger en ed så skall eden vara utformad påsådant sätt att den kan avläggas också av utlänningar. EG:s elfte bolagsdirektiv (89/666/EEG)upptar regler som innebär att medlemsländerna är skyldiga att ställa krav påviss offentlighet beträffande verksamheten vid filialer. Enligt detta direktivskall handlingar och uppgifter som avser en filial vilken har öppnats i enmedlemsstat av ett bolag som lyder under lagstiftningen i en annan medlemsstatoch som omfattas av det första bolagsdirektivet (68/151/EEG), offentliggörasenligt lagstiftningen i den medlemsstat där filialen är belägen. Om debestämmelser om offentlighet som gäller för filialen avviker från dem somgäller för bolaget, skall bestämmelserna för filialen tillämpas när det ärfråga om förfaranden som berör denna. Artikel 2 i elfte direktivet preciserarinformationskravet på filialen. Skyldigheten att offentliggöraräkenskapshandlingar begränsas enligt artikel 3 i elfte direktivet till debolagets räkenskapshandlingar som upprättats, reviderats och offentliggjortsenligt lagstiftningen i den medlemsstat som bolaget lyder under. 1991/92: Mittförslag: Kravet på näringstillstånd avskaffas och ersätts med ettregistreringsförfarande. Alla utländska företag och utomlands bosatta svenskaeller utländska medborgare som lämnar begärda uppgifter får driva näring iSverige. Utländska företag får således fri möjlighet att välja etablering genomsvenskt dotterföretag eller genom filial. Promemoriansförslag överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstansernahar i allt väsentligt tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Någrahar haft synpunkter på vissa frågor till vilka jag återkommer. Skälenför mitt förslag: Allmänna näringspolitiska skäl talar för att avskaffa etableringshindersom kan ha negativa effekter från konkurrenssynpunkt. Av den tidigareredovisningen framgår att det inför ett utvidgat västeuropeiskt samarbete ärnödvändigt att åtminstone för EES-medbor-gare avskaffa bestämmelserna i 1968års lag om näringstillstånd för utlänningar och utländska företag. 1 likhet med vad somföreslås i promemorian bör kravet på näringstill- Prop. 1991/92: 88 ståndupphävas generellt. Av den tidigare nämnda studien från (avsnitt 2.1 samt Ds 1991:36) framgår att den nuvarande prövningen inte ärsärskilt ändamålsenlig. Den medför ibland praktiska svårigheter och kanupplevas som meningslös. Avslag meddelas ytterst sällan. Från näringspolitiskutgångspunkt saknas därför grund för att behålla prövningen ens i någon form.Förslaget att generellt avskaffa kravet på näringstillstånd har godtagits avremissinstanserna och uttryckligen stötts av länsstyrelsernasorganisationsnämnd och . En remissinstans, hovrättenför , har dock ifrågasatt om näringsfrihet skall medges församtliga länder i väriden och om detta kan anses förenligt med de fördrag som ingåttseller kan komma att ingås med EG- och EES-länderna. Något hinder enligt EG-rätteneller den rättsordning som följer av ett att i princip låta utländskaföretag och utländska medborgare bedriva näring finns inte. Denspeciella prövningen av utländska medborgare och utländska företag enligt 1968års lag bör alltså upphöra. Lagen innehåller emellertid, enligt vad somtidigare anförts, också vissa bestämmelser om formerna för näringsverksamhetsom bedrivs i av utländska företag och utomlands bosatta utländskamedborgare. Här kan särskilt nämnas reglerna om filial och att dessa skallregistreras hos patent- och registreringsverket (PRV) samt att det skall finnasen föreståndare om en utomlands bosatt utlänning bedriver näringsverksamhet iSverige. Dessa bestämmelser syftar till att ge här bedriven verksamhet en vissgaranterad anknytning till och göra det möjligt för domstolar ochmyndigheter att vid behov kunna nå företaget eller utöva viss kontroll. Sådanaregler är inte diskriminerande och väl förenliga med det elftebolagsdirektivet (89/666/EEG). De krav i vissa detaljhänseenden som direktivetuppställer kan meddelas i förordning. Genom lagen och kompletterandeföreskrifter uppfylls i stort sett de krav som direktivet ställer för svenskdel. 1 ett par avseenden kan dock kompletteringar behöva göras senare i sambandmed ställningstagandet till motsvarande frågor i aktiebolagslagen. Direktivetskrav på uppgift om filialregister och registreringsnummer på brev ochorderblanketter som en filial använder har nära samband med motsvarande kravför bolag enligt det första bolagsdirektivet (68/151/ EEG). Frågan om hur dettakrav skall regleras i aktiebolagslagen och vilka sanktioner som kan blinödvändiga i detta sammanhang utreds av aktiebolagskommittén (Ju1990:08). 1 avvaktan på kommitténs ställningstagande i fråga omaktiebolagslagen regleras det nu nämnda kravet inte i den föreslagna lagen omutländska filialer m. m. Jag återkommer till frägan om lagens bestämmelser omkungörande av vissa uppgifter i filialregistret överensstämmer med det förstabolagsdirektivet. Nuvarande regler omfilialer bör således behållas utan större förändring ar. En strävan bör vara att i jämförbara avseenden ha samma regler för verksamhet i filialform som för verksamhet i aktiebolagsform. Även svens ka medborgare bosatta utomlands som vill bedriva näringsverksamhet i bör vara skyldiga att utse en föreståndare. Jag återkommer till detta i det följande. Eftersomden näringspolitiska prövningen upphör, får utländska företag . 1991/92:1 ifortsättningen full valfrihet mellan att bedriva verksamhet i filialform ellergenom ett svenskt dotterföretag. Om filialformen väljs, är det tillräckligtatt göra en anmälan med erforderliga uppgifter till PRV. Det finns knappastnågon anledning att anta att filialformen skulle komma att väljas i nämnvärtökad omfattning. Dotterbolagsformen blir säkerligen även i fortsättningen dennormala. 1det följande behandlar jag vissa frågor av central betydelse. Enligtpromemorian skall begreppet näringsverksamhet ha samma innebörd som i annancivilrättslig lagstiftning. Som näringsidkare räknas varje fysisk ellerjuridisk person som driver verksamhet av ekonomisk natur och av sådan karaktäratt den kan betecknas som yrkesmässig. har efterlyst ettklargörande av begreppet näringsverksamhet och hänvisat till motiven till 1968års lag där viss näringsverksamhet inte omfattas av kravet på tillstånd. Begreppetnäringsverksamhet finns även lag. Enligt förarbetena (prop.1968:98) skulle byggentreprenad som drivs ochtransportföretags försäljning av egna transporter till eller från fallautanför tillämpningsområdet och alltså inte kräva tillstånd. Klart är att det iberörda exempel är fråga om näringsverksamhet i vanlig mening. Någon anledningatt kräva iakttagande av den nya lagens formföreskrifter i vidare omfattning äntidigare finns dock inte. Det är därför nödvändigt att införa en bestämmelsesom bemyndigar regeringen att för viss typ av verksamhet meddela förskrifter omundantag från kravet på filial eller föreståndare där detta inte bedöms nödvändigtför att tillgodose syftet med denna lag. Dessutom bör regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer kunna medge undantag från kravet på filialeller föreståndare, om det finns särskilda skäl. Härigenom fårregistreringsmyndigheten möjlighet att från fall till fall avgöra omverksamheten måste bedrivas genom filial eller föreståndare. lag anges särskilt att som näringsidkande även anses deltagande såsombolagsman i näringsverksamhet som drivs av svenskt handelsbolag. I detta fallkrävs således näringstillstånd. Dispensregeln lag har ofta kommit tillanvändning i dessa fall och dispens från filialkravet har regelmässigtbeviljats. Det saknas anledning att kräva registrering av sådan verksamhet ochnågon motsvarande bestämmelse bör inte finnas i den nya lagen. Rättssubjektsom omfattas av lagen svenska medborgare bosatta utomlands är enligt gällande rätt inteunderkastade reglerna om näringstillstånd. 1 promemorian uttalas att man intevelat låta dessa omfattas av lagen eftersom detta skulle bli en utvidgning iförhållande till gällande rätt. harförordat att även dessa bör vara skyldiga att utse föreståndare. 1 likhet Prop.1991/92: 88 med kommerskollegium finner jag det inte motiverat att undantadenna kategori. Det finns ingen anledning att ställa lägre krav på svenska medborgarebosatta utomlands och ordningsskäl talar således för att även utlandssvenskarbör omfattas av lagen. I praktiken torde detta få mycket liten betydelse. Beträffandeden som skall utses till verkställande direktör uppställs vissa krav. Iaktiebolagslagen (1975:1385) fanns tidigare ett krav på att stiftare,styrelseledamöter och verkställande direktör skulle vara svenska medborgareoch bosatta i . Kravet på svenskt medborgarskap har upphört att gälladen (prop. 1989/90:160). finns enligt 8 kap. 4 §aktiebolagslagen endast ett krav på bosättning i för halva antaletstyrelseledamöter och verkställande direktören med dispensmöjligheter försärskilda fall. Eftermönster från aktiebolagslagen bör motsvarande regel finnas för verkställandedirektör i filial dvs. verkställande direktören skall vara bosatt i ominte regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer för särskilt falltillåter annat. För aktiebolag prövas dessa frågor av kommerskollegium. Jaganser det lämpligt att kommerskollegium också prövar frågor om dispens när detgäller bosättningskravet för verkställande direktör i filial och jag kommerdärför föreslå regeringen att det i förordning intas bestämmelser härom. Deuttalanden som gjorts i prop, 1989/90:160 torde kunna vara till vägledning närdet gäller frågan om dispens skall beviljas. Reglernaom filial grundar sig på nuvarande bestämmelser och endast vissa ändringar harföretagits. Det är lämpligt atl bestämmelserna om filial är kopplade till ettanmälningsförfarande. Med hänsyn till att det endast är fråga om en kontroll avatt vissa formföreskrifter är uppfyllda, är det lämpligt att patent- ochregistreringsverket (PRV), som ju redan är registreringsmyndighet, tar emotanmälningar om filial och ansvarar för den närmare utformningen av de rutinersom kan bli erforderliga i detta sammanhang. Det är lämpligt att i förordningta in bestämmelser om vad anmälan skall innehålla och vilka handlingar somskall inges i samband härmed. Som exempel kan nämnas att PRV bör infordrauppgift om att företaget är registrerat och bedriver näringsverksamhet i sitthemland. Enligtpromemorians förslag skall registreringsmyndigheten i Post- och kungöra vad som förs in i filialregistret.