prop · GF03100 · 1991-12-31 00:00:00 — Att minska brottsligheten och öka människors trygghet mot brott måste därförvara ett huvudmål för kriminalpolitiken. Det behövs naturligtvis åtgärder på många områdenför att åstedkomma dette. Föratom kriminalpolitiken i snäv mening berörsbl.a. Det är emellertid ingen tvekan om att poliseninter en särställning i kampen mot brottsligheten. Ett målmedvetet och effektivt arbete från polisens sida är en föratsättningför att komma till rätte med brottsligheten. Av vad jag anförti det föregående framgår att polisen inte fiillt ut förmår förhindra ochingripa mot brott i den utsträckning som vore önskvärd. En viktig fektor i detsammanhanget är att antelet polismän är för litet, bl.a. till följd av ettbekymmersamt vakansläge. Det finns också ett behov av fömyelse i fråga om vissutrastning, särskilt ADB-utrastning. Rikspolisstyrelsenhar i den fördjupade anslagsframställningen begärt medel för bl.a. vissaambitionshöjande åtgärder Det är emellertid en utgångspunkt för regeringens budgetförslag att reformer mäste finansierasinom befintliga ekonomiska ramar måste i huvudsak gälla också inompolisens område. Det stetsfinansiella läget gör det nödvändigt att även förpolisens del tillämpa en relativt stram budget. Det irmebär attpolisen i princip själv måste skapa ett utrymme för en fömyelse av verksamheten genom omprioriteringar, rationaliseringar och effektiviseringarSådana åtgärder måste också genomföras för att åstadkomma besparingar inom polisens område på samma sätt som inomandra delar av den offentliga verksamheten. Besparingama får självfallet inteleda till att polisens möjlighet attupprätthålla allmän ordning och säkerhet försämras. Som framgått harpolisen redan genomfört rationaliseringar av olika slag, bl.a. inom ramen fördet rationaliseringsavtal som slöts på polisens område i 1989-90 årsavtalsrörelse. Av de medel som tillskjuts från arbetsgivaren enligt avtalet skall hälften finansieras avpolisorganisationen inom det utrymme som skapats genomrationaliseringama. En särskild medelsuppräkningför rafionaliseringsavtalet i enlighet med vad rikspolisstyrelsenbegärt bör därför inte ske. Vid beräkning avmedel skall också beaktes beslut i anledningav kompletteringsproposition (prop. 1990/91:150, Del II, s. 111) om besparingar inom polisen på 130 milj. knBesparingama bör tes ut successivt . Övergången till mål- och resultatstyming kommeratt ge polisen de organisatoriska föratsättningama för att ytterligareeffektivisera och i andra avseenden utveckla sin verksamhet. införas efter hand i enlighet medvad jag kommer att utveckla i det Prop. 1991/92:100 följande (avsnitt 6). Ett gott resultat avpolisverksamheten föratsätter att det råder balans mellan olika slag av resurser, såsom personal med eller utanpolisutbildning samt utrastning för tekniskt stöd. På personalsidan ärdet viktigt att polismän kan frigöras för egentligt polisarbete genom attavlastas arbete av annan, stödjande personal. råder en obalans mellanolika slag av resurser i det avseendet attantelet polismän är för litet till följd av att antelet vakantepolistjänster har ökat under ett antel år Det är angelägetatt polisbristen i landet blir avhjälpt. Därigenom skapas möjlighet att i ökad utsträckning satsa på kvarters- ellerområdespolisverksamhet och andra förebyggande och trygghetsskapande åtgärdenAtt öka antelet utbildade polismän är en föratsättning för att polisen skallkunna uppfylla de kriminalpolitiska målen att minska brottsligheten och ökatryggheten i samhället. Övergången mål- och resultetorienterad styming inom polisen innebär att regering ochriksdag inte längre bör detaljreglera antalet polistjänster eller intagningenav aspiranter på . Jag kommeratt behandla dessa frågor i det följande (avsnitt 6). Redan nu vill jagdock säga att jag anser att regeringen bör sätta som mål att antalet utbildade polismän i landet börmotsvara nuvarande antal fasta polistjänster, eller ca 16 700. Erferenhetema både från Sverigeoch från andra länder visar på svårigheternär det gäller att påverka brottsligheten på ett avgörande sätt medenbart polisarbete av traditionellt slag. Det är naturligtvis mycket viktigtatt polisen patrallerar på gator och torg, rycker ut vid larm och utreder brott. Man skall emellertid inte förväntasig att man ens med en betydande resursförstärkning till dennatraditionella polisverksamhet skulle kunna uppnå kriminalpolitiska framgångarsom står i proportion till resurstillskottet. Mot dennabakgrand finns det skäl att uppmärksamma delvis nya former för denbrottsförebyggande polisverksamheten, som har börjat prövas i ett antal polisdistrikt . Arbetsmetoden,som också benämns problemorienterad polisverksamhet, går bl.a. ut på att den brottsförebyggandeverksamheten inriktas på personer, miljöer och företeelser som utgör särskildaproblem från kriminalpolitisk synpunkt. Arbetetbedrivs i nära samverkan med andra berörda myndigheter och institutioner ochinnefattar en bred kontaktskapande verksamhet gentemot allmänheten. Imånga fall tar polisen initiativ till brottsförebyggande åtgärder blandallmänheten eller andra som kan beröras av kriminalitet, exempelvis genom att organisera grannsamverkantill förebyggande av bostadsinbrott. Brottsförebyggande arbete av detfeslag kombineras på flera håll med attövervakningsverksamheten i ökad utsträckning inrikfes Prop. 1991/92:100 på fotpatrallering och kvarterspolisverksamhet. Den nuredovisade formen av brottsförebyggande polisverksamhet befinner sig ännu ibörjan av sin utveckling. Redan nu kan emellertid konstateras att metoden ingergoda förhoppningar när det gäller att angripa brottsutvecklingen på ettverksamt sätt. Goda resulfet har rapporterats, låt vara än så länge på ettlokalt plan och beträffende avgränsade typer av kriminalitet ochordningsstömingan har år1990 festställt riktlinjer för polisverksamheten som innebär att en ökad viktläggs vid det förebyggande arbetet (prop. 1989/90:155, 1990/91:JuUl, rskn 1).Enligt min mening bör denna linje fullföljas med ökad kraft. Också på centralnivå bör ett brottsförebyggande arbete medproblemorienterad inriktning kunna bedrivas genom rikspolisstyrelsensförsorg. Exempelvis bör i lämpliga former kunna verka föratt branschratiner och standardavtalsvillkor utformas så att de försvårar elleri varje fall inte inbjuder till brott. Riktlinjer förresursanvändningen inom polisväsendet I den av antagnapropositionen om polisens arbetsformer på lokal och regional nivå, utbildningoch rekrytering har föratsätts att regering och riksdag i samband medbudgetbehandlingen lägger fast riktlinjer för resursanvändning ochresursfördelning inom polisorganisationen (prop. 1984/85:81, JuU18, rskn 164).Det successiva införandet av en ny form av styming, som föreslås, innebärett ytterligare steg mot en målstyming avpolisverksamheten från regeringens och sida. Mot bakgrand avde allmänna överväganden som redovisats i det föregående anser jag att följandemål och riktlinjer bör gälla för polisen under /93. Målenför polisverksamheten skall vara att minska brottsligheten och öka människorstrygghet i samhället. Polisverksamheten skall i ökadutsträckning inrikfes mot brottsförebyggande åtgärder i vid mening och motbrottsförhindrande åtgärder (brottsförebyggandepolisverksamhet). 1 polisens metodutvecklingsarbete skall utvecklandet av den brottsförebyggandepolisverksamheten ges en framskjuten plats. En viktig del i detfe arbetebör vara att integrera brottsförebyggandeåtgärder med annan polisverksamhet, såsom övervakningsverksamhet,kvarters- och områdespolisverksamhet och vissa former avbrottsutredningsverksamhet. I detfe ligger också att fotpatralleringen bör ökaoch att polisen måste bli mera synlig i samhället. 1 den förebyggandepolisverksamheten bör särskild uppmärksamhet Prop. 1991/92:100 ägnas åtungdomar som är i riskzonen för att dras in i kriminalitet samt Bilaga 3 åtvaneförbryfere och andra som svarar för en förhållandevis stor del avbrottsligheten. Det som nuanförts utgör inte något avsteg från principen om att det är en avhuvuduppgifterna för polisen att utreda brott som hör under allmänt åfel. Detär självfellet nödvändigt att tillräckliga resurser även i fortsättningenavdelas för denna verksamhet. Den ökade betoningen av den förebyggande polisverksamheten bör dock förenas med en utveckling avarbetsmetoder och samarbetsformer när det gäller brottsutredningar Det är angelägetatt alla möjligheter fes till vara när det gäller att effektiviserautredningsverksamheten och därigenom öka andelen uppklarade brott. Samarbetetmellan polis och åklagare när det gäller förandersökningar bör utvecklas medsyfte att utnyttja myndighetemas samlade resurser effektivare iutredningsarbetet. När det gällerinriktning mot olika slag av brottslighet är det i försfe hand en uppgift för polismyndighetema att självagöra prioriteringar med utgångspunkt från brottens straffekalor ochandra omständigheter av betydelse, exempelvis lokala förhållanden. En ökadinriktning bör dock göras mot våldsbrott och narkotikabrott med hänsyn till denstora betydelsen för den enskilde som dessa brottstyper han De enskilda personer som utsättsför brott skall sättas i centram för polisens uppmärksamhet och omsorg.Samarbetet med brottsofferjourer bör utvecklas. Personer som utsätts för akut brottshot måsteskyddas. Behovet av akut skydd för utsatfe kvinnor mot olika former avvåldsbrott måste därvid särskilt beakfes. Som redan anförts kommer regeringenatt fe initiativ till en försöksverksamhet med livvaktsskydd för hofede kvinnor Huvudmåletför trafikövervakningen skall vara att öka trafiksäkerheten. Därvidskall kontrollen av trafiknykterheten och fordonshastigheten ges en framskjutenplats. närmande till EG kommeratt ställa delvis nya krav när det gäller intemationellt polissamarbete ochandra metodfrågon Parallellt härmed kan den interaationella brottsligheten medanknytning till andra delav av anfeskomma att öka. Detfe måste uppmärksammas i det långsiktigautvecklingsarbetet inom polisen. Rekrytering m.m. Prop.1991/92:100 Bilaga 3 Närdet gäller anfelet polismän och rekrytering av polisaspiranter finns riktlinjeri avsnitt 6. Ett välfungerande samspel mellan polisen och allmänheten är av stor betydelse förframgången i polisarbetet. En målmedveten satsning bör göras på att rekryterafler personer med invandrarbakgrand till polisyrket. Myndigheterpå alla nivåer inom polisväsendet skall bedriva ett målmedveteteffektiviseringsarbete. Därvid skall bl.a. eftersträvas ett nära samarbete överpolisdistriktsgränsema och länsgränsema för att tillvarafe polisväsendetssamlade resurser bättre. Också samarbete med myndigheter och institutionerutanför polisväsendet är viktigt. Genom effektiviseringaroch rationaliseringar skall säkerställas att polisverksamheten kanbedrivas på ett önskvärt sätt. Utvecklandet avmetoder för styming och uppföljning och andra ratiner inom ramen för det nya budgetsystemet skall också ges en framträdande platsi utvecklingsarbetet inom polisen. Inom polisen pågår sedan ett parår ett omfattande arbete med att förbereda övergången till en ny form förstyraing i likhet med vad som efter handinförs vid flertalet andra myndigheter inom statsförvaltningen. Dettastyrsystem bygger bl.a. på mål- och resultatstyraing och på att medel förverksamheten anvisas över ramanslag. Enligt de planer som regering och riksdaghar lagt fest skall nya styrformer införas för polisens del fno.m. budgetåret1992/93 (se prop. 1989/90:155 s. 61). En sådanförändring av budgetprocessen inom polisen kommer att öka polisens möjligheter att bedriva en effektivpolisverksamhet till rimliga kostnader Polismyndighetema kommer att kurmaplanera sin verksamhet och göra egna resursprioriteringar på ett heltannat sätt än . Möjlighetema ökarockså att anpassa verksamheten efter skiffende lokala förhållande. Genomden flexibilitet som ligger i det nya systemet underlättas också den ökadeinriktning mot förebyggande polisverksamhet, som förordats i det föregående. Den förestående budgetreformen avser intesäkerhetspolisen. Föratsättningaraa för dess verksamhet skiljer sigalltför mycket från vad som gäller i fråga om polisverksamhet i allmänhet föratt en reform av budgetsystemet skall kunna genomföras i detta sammanhang. Grunder för anslagskonstruktionen Prop.1991 /92:100 Bilaga 3 Enutgångspunkt för anslagskonstraktionen bör vara att de medel som statsmakteraaanvisar för den lokala polisorganisationens behov i så stor utsträckning som ärmöjligt skall ställas till de lokala polismyndigheternas förfogande. är detklart att vissa medel även i fortsättningen måste hanteras på central ellerregional nivå inom organisationen, även om de ytterstär avsedda för den lokala organisationens behov. Sålunda bör rikspolisstyrelsenäven i fortsättningen svara för större investeringar, t.ex. när det gällercentrala polisregister eller fesfe radioinsfellationer samt disponera medel förvissa andra gemensamma behov, såsom oföratsedda händelsen Också på regionalnivå kan det finnas behov av medel för gemensamma behov inom länetspolisorganisation. Anslagskonstraktionenför polisväsendet måste alltså utformas med hänsyn bl.a. till de särskildaföratsättningama för polisens verksamhet. Detinnebär exempelvis att polisen måste ha möjligheter att bemästra oföratseddahändelser och andra situationer som kräver extraordinära polisinsatser eller som av annan anledning intekan beakfes i verksamhetsplaneringen. Den möjlighet sommyndighetema själva har att inom ett ramanslag använda anslagskredit elleranslagssparande skapar enligt min mening goda föratsättningar för polisen attbemästra fillfälliga variationer i arbetsbelastningen.Inom länets ram bör kunna utjämna variationer i fråga ommyndighetemas belastning exempelvis genom att använda medel som hålls ireserv inom länet eller, i sisfe hand, genom att omfördela medlen mellanmyndighetema. Vissa medel bör också kunnadisponeras centralt av för oföratsedda händelser o.d. Enutgångspunkt bör alltså vara att uppgifter och befogenheter i det nya budgetsystemetbör decentraliseras så långt som möjligt. Det är också viktigt att verksamhetsansvar och ekonomiansvar följs åt. Detfe är enav grandprincipema i det nya statliga budgetsystemet. Därigenom skapas bättre föratsättningar för att bedrivaverksamheten på ett effektivt sätt och med en god hushållning i fråga omresursema. På detorganisatoriska planet skapas delvis nya föratsättningar genom den reform i fråga om den regionalapolisorganisationen, som föreslås i regeringensproposition (1991/92:52) Regional ledningsorganisation inom polisen.Reformen innebär, om den godtas av , att det i varje län kommer attfinnas en länspolismästare som på vägnar utövar uppgifteraa som regional polischef i länet. Organisatoriskaföratsättningar skapas genom reformen för att förbättra samordningen av polisverksamheteninom länen och för att , i första hand genom försorg avlänspolismästaren, skall kunna fullgöra sina uppgifter somhögsfe polisorgan i länet också inom ramen för det nya budgetsyste- Prop.1991/92: ICX) met. Den nya organisationen föreslås träda i kraft . Som jag framhållitredan i propositionen om den regionala ledningsorganisationen bör tyngdpunkten i polisverksamheten också i fortsättningenligga på lokal nivå. Förstärkningen av den regionala organisationen gördet dock möjligt att delegera uppgifter från sfetsmaktema och rikspolisstyrelsentill fräinst länsnivå. Detfe är ett viktigt steg i den decentralisering avuppgifter och befogenheter inom polisen, som inleddes genom polisreformen i mitten av 1980-telet. Isammanhanget kan nämnas att har tegit initiativ vidareutveckling av den ekonomiadministrativa kompetensen på regionalnivå inom polisen. kommer också att ge de regionalapolischeferna det stöd i ekonomiadministrativa frågor som behövs, särskiltunder budgetsystemets igångsättningsskede. Den nyaorganisationen gör det möjligt att förena verksamhetsansvar och ekonomiansvar på regional nivå inom polisorganisationenoch därmed också ge den regionala chefen ansvar för uppföljning ochutvärdering. har det ytterste ansvaret förpolisverksamheten i länet (jfr 6 § polislagen, 1984:387). I fortsättningen börlänsstyrelsen också ha ett motsvarande ansvar för de medel med vilkapolisverksamheten i länet bedrivs. Det bör sålunda vara somfördelar medel till polismyndighetema och som bestämmer i vad månmedel skall hanteras regionalt för gemensamma behov inom länet. På det lokala planet inom polisen sammanfallerverlcsamhetsansvar och ekonomiansvar till viss del redan i dag.Ekonomiansvaret är dock i praktiken kringskuret i olika avseenden. Bl.a. är detregeringen som bestämmer antelet polistjänster vid varje polismyndighet ochdärigenom indirekt kostnaderaa för polismanslöner m.m. vid myndigheten. Ifortsättningen bör polismyndighetema få en ökad frihet att bestämma hur deanvänder de medel som de tilldelats. Det gäller bl.a. fördelningen av medel påolika slag av resurser, såsom polismän, annan personal och utrastning. Det bör också ifortsättningen vara en sak för den lokala polismyndigheten att bestämma om sinegen verksamhet. Som jag framhållit i propositionenom den regionala ledningsorganisationen bör normalt inteutfärda bestämmelser om sådant som det ankommer på polismyndighetema att självabestämma om. Däremot skall, som anförs i propositionen, länspolismästaren pålänsstyrelsens vägnar verka för samordning av polisverksamheten inom länet ochmellan länen samt utöva tillsyn över verksamheten. Länspolismästerenkommer också att ha uppgifter inom ramen för det system för planering ochuppföljning, som behandlas närmare i det följande. bör i det nya budgetsystemetha åtskilliga viktiga uppgiften Som en av de viktigaste framstår attfölja upp och utvärdera polisverksamheten i länen och att ge regering ochriksdag underlag och förslag till de åtgärder som utvärderingen kan föranleda.Det bör vara uppgift att svara för anslagsfraniställningen för Nära sammanhängande med uppföljningen av polis- Prop. 1991/92:100 verksamheten är uppgift somcentral tillsynsmyndig- Bilaga 3 het (se 7 § polislagen och 2 a § förordningen,1988:762, med instraktion för ). Givetvis börrikspolisstyrelsen också i fortsättningen utfärda de föreskrifter förekonomiadministrationen inom polisväsendet, som kan behövas. Som redan anförtsbör också disponera centrala medel inom polisväsendet förbl.a. har föreslagitatt polisväsendet tilldelas en treårig budgetram.Enligt min mening är det emellertid nödvändigt att ta fram ytterligareunderlag för en fördjupad prövning inför en flerårig budgetperiod. Redan nubör dock polisen tilldelas medel över ramanslag. Syftet är att åstadkomma att ansvar för verksamhet och resursprioriteringarföljs åt och att dämpa kostnadsutvecklingen. Jag vill särskildunderstryka att ramanslag är avsedda attinte överskridas och att det är myndighetemas ansvar att prioriteraresurser inom de givna ramama. Med hänsynhärtill anser jag inte att polisen nu bör tilldelas en flerårig budgetram.Fastän ramen är ettårig bör s.k. anslagskredit kunna tillämpas. Jag avser att senare återkomma tillregeringen med direktiv till i fråga om denfördjupade prövningen inför . Inrättande av polistjänsterm.m. i allmänhet gäller numera att myndighetema själva, medvissa undantog, bestämmer vilka tjänster som skall fmnas vid myndigheten (seinrättondeförordningen 1991:1749). För polisväsendet gäller detto endast ifråga om andra tjänster än polistjänster Polistjänster inrättos däremot av regeringen,som också bestämmer hur många polistjänsteri olika grader som skall finnas vid varje polismyndighet, s.k. toblåtjänster (2kap. 5 och 7 §§ polisförordningen 1984:730). Antolet polistjänster är förnärvarande 16 678. Däratöver finns ett antol polismän som ännu inte erhållittablåtjänst. Antalet sådana polismän (s.k. extra polisassistenter) ochantalet polisaspiranter följer av regeringens och beslut omaspirantutbildningens volym. Den nuvarandeordningen när det gäller att inrätta polistjänster kan knappast behållas utan förändringar i ett system med ramanslag för polisväsendet.Det är uppenbart att polismyndighetemas möjlighet att själva bestämma om hur medlen inom ramanslaget skall användas skulle blimycket begränsad i praktiken, om anfelet polismän vid resp. myndighet också i fortsättningen skulle bestämmas avregeringen. Det firms dock, medhänsyn till polisverksamhetens särskilda beskaffenhet, skäl för regering och riksdag att på ett övergripande planbehålla kontrollen över poliskårens storlek. 6Riksdagen 1991/92. Enligt minmening bör polismyndighetema i fortsättningen själva Prop. 1991/92:100 bestämmahur många polistjänster det skall finnas vid resp. myndighet. Bilaga 3 Detinnebär att en polismyndighet i princip själv får inrätta eller dra in enpolistjänst eller hålla tjänsten vakant . Detta medför bl.a. attuppdelningen i tablåtjänster och tjänster som extra polisassistent försvinnerBefogenheten att inrätt polistjänster bör inte gälla i fråga om tjänster ipolischefskarriären. Antalet polistjänster i landet som helhet börregleras genom målstyming från regeringens och sida. Enlämplig ordning bör kunna vara att i samband med budgetprocessen fastställa enövre och en nedre gräns för antaletutbildade polismän i riket. Det bör sedan vara en uppgift för rikspolisstyrelsenatt följa utvecklingen och jämföra den med det uppställda målet samt redovisa resultatet för regeringen i den årliga resultatredovisningenför polisväsendet. Om antalet polismän utvecklas på ett sätt som inte är önskvärt, bör i första handsöka åstadkomma rättelse genom att tillse att länsstyrelsema förmår polismyndighetemaatt öka eller minska antalet polistjänster I sista hand kan givetvis regeringengripa in och besluta om de förändringar i fråga om polisorganisationens storleksom kan behövas. För det korrunandebudgetåret bör gälla att antalet polistjänster (exklusive polisaspiranter) inte överstiger det nuvarande antalet fastapolistjänster eller ca 16 700. Någon nedre gräns för antaletpolistjänster bör dock inte läggas fast fördet kommande budgetåret. I stället bör den nuvarande polisbristenavhjälpas genom att regeringen uppställer ett mål i fråga om ökning av antalet utbildade polismän i enlighet med vad jag redovisarnärmare i det följande. tillämpas ett system sominnebär att statsmaktema i budgetprocessen tar direkt ställning till hur många polisaspiranter som skall antas. Denna ordning medför att en långsiktigplanering av personalförsörjningen försvåras, dels genom attpolismyndighetema i princip får ändrade planeringsföratsättningar ,dels genom att besluten styrs inte bara av verksamhetens behov utan även avpolitiska och statsfinansiella bedömningar För framtiden bör istället väljas ett system somunderlättar en långsiktig planering av polisresurseraa. Det nya systemetbör i princip bygga på att det är de lokala polismyndigheteraas efterfrågan pånya polisaspiranter som styr rekryteringen. På grandval av polismyndighetemasbehovsanmälan bör beställautbildningsplatser vid . Det bör vara som, iegenskap av högsta polisorgan i länet, har det slutliga ansvaret för hur mångaaspiranter som beställs. Beställningarnabör ske med utgångspunkt från fleråriga planeringsperioden planerar och genomför utbildningenmed utgångspunkt från givna beställningar En viss omfördelning mellanåren av det beställda aspirantantalet bör kurma göras om det är nödvändigt föratt undvika en alltför ojämn belastning på skolan. Efter godkändutbildning Prop. 1991/92:100 placeras polismarmen vid den myndighet som rekryterat honom. Aspirantutbildningen bör fmansieras genom att debeställande länsstyrelsema betalar kostnadema för löner m.m. föraspirantema samt en utbildningsavgift till från länsramen. Föratt undvika en ojämn kostnadsbelastning skall länsstyrelsema särskilt beaktautgiftema för aspirantutbildningen när fördelar medelsramaraainom länet. Det nya systemet för aspirantförsörjning börträda i kraft först inför /94.