prop · GF039 · 1991-12-31 00:00:00 — För långsiktiga åtgärder till förebyggande avviltskador bör bidrag av viltskade/jaktvårdsmedel kunna utgå. Föratt kunna hålla individrika stammar av älg och hjort, torde en viss grad avskyddsjakt inte kunna undvaras. Ur viltvårdssynpunkt är en begränsad skyddsjaktvid svåra skadesituationer att föredraga, mot att tvingas till kraftigminskning av hela viltstammar. Detligger i sakens natur att det ankommer på jakträttsinnehavaraa att regleraviltstammarna genom en ändamålsenlig avskjutning. Där jakträtten ochmarkutnyttjandet är skilt på olika rättshavare, bör regleringen avviltstammarna ske i samråd med berörda nyttjanderättshavare. Även förebyggandeåtgärder mot viltskador bör föranleda ett samråd mellan jakträttsinnehavarenoch övriga nyttjanderättshavare. Ävenett bredare samråd över jaktvårdsområdesgränserna kan vara till nytta förviltvården och jaktutövningen. Utredningsmannen föreslår i detta sammanhang attSvenska jägareförbundet tilldelas huvudansvaret för det lokala samrådet. Jägarnasriksförbund-Landsbygdens jägare noterar härvid vad som anges i regeringensprop. 1986/87:58 s. 64, där följande anges i fråga om lokala samrådsgmpper: "Gruppenbör emellertid vara fristående från styrelserna för de lokalajägarsammanslutningarna". delar den uppfattning regeringenhär gett uttryck för. Med anledning därav avstyrker riksförbundet vadutredningsmannen föreslagit i denna del. Skall lokala samrådsgrupper inrättas,ställer riksförbundet som ett oavvisligt krav att jämväl riksförbundet får säteoch inflytande i nämnda samrådsgrapper. Dåden samordnade älgjakten infördes befanns det föreligga behov avett rådgivande organ till länsstyrelserna i jakt- och viltvårdsfrågor. 10 1991/92. enföljd därav tillkom länsviltnämnderna. har länsälgnämn- Prop.1991/92:9 derna omvandlats till länsviltnämnder och fått en bredarepart- Bilaga 3 sammansättning. delar utredningsmannensuppfattning att länsviltnämnderna bör aktiveras mer än samt attkunskapsunderlaget för nämdledamöterna förbättras. Angående vad som sägs omlokala älgskötselplaner, hänvisar riksförbundet till vad förbundet harangivit beträffande lokala samrådsgrapper. : Enligt utredningen skall bidrag urviltskadefonden även fortsättningsvis kunna lämnas till förebyggande åtgärdermot älgskador. Vidareföreslår utredningen att obligatoriskt, lokalt samråd på kretsnivå tillskapasmellan jägare och företrädare för jord och skogsbrakets intressen. Utredningendiskuterar alternativa lösningar och föreslår att skallvara huvudansvarigt för att ett "obligatoriskt lokalt samråd" iordnade former mellan markägare och jägare kommer till stånd. Utredningenlyfter också fram behovet av bred samverkan mellan markägare och jägare inorra . Det skall åvila länsstyrelserna att initiera det nödvändigasamarbetet mellan kretsar och markägare inom dessa områden. Förbundendelar utredningens uppfattning att bidrag till förebyggande åtgärder förförhindrande av skador av älg skall kunna lämnas även fortsättningsvis.Motsvarande möjlighet till bidrag för förebyggande åtgärder även för hjort börbibehållas. Behovet av förebyggande åtgärder för skador från älg ärnaturligtvis dominerande, men lokalt finns behov att stödja åtgärder riktademot dov- och kronhjort. Förbundenanser att i ett organiserat samråd är det nödvändigt att brukar- ochägarintressena ges en stark ställning. Förbundenhar den uppfattningen att de areella näringarnas synpunkter på skadebilden ochjaktutövningen obligatoriskt måste redovisas till länsviltnämnd ochlänsstyrelse. Förbundeneftersträvar en smidig och effektiv modell där jord- och skogsbrukets önskemållokalt vägs samman med älgvården. Detta skall ske genom en obligatorisktupprättad beredningsgrupp, som får uppgiften att belysa och bearbeta olikaviltfrågor. Grappen skall bestå av företrädare för jaktvårdskretsen ochmarkägarna, vilkas representanter utses i samråd mellan LRF ochskogsägarrörelsen. LRFs kommunsamrådsgrupp kan med fördel utnyttjas som bas förgruppens verksamhet. Efter utvärdering av erfarenheter och inventeringsunderlaglämnar gruppen förslag till kretsstyrelsen om avskjutning ochälgskötselplaner. Om kretsstyrelsen inte accepterar grappens förslag harmarkägarsidan att föra sina åsikter till länsvilt-nämnden/. Ettsådant förfarande stämmer väl överens med intentionerna i utredningen omstörre ansvarstagande för markägarna och jägarna vad avser skötseln ochutvecklingen av viltstammarna. Förbunden villavslutningsvis påtala att man delar utredningens upp fattning att man inom vandringsområdena för älg breddar samarbetet så att bättre balans kan uppnås mellan älg- och skogsvården inom områdena. Skogsindustrierna:Här måste markägarens ansvar påpekas. 1991/92:9 måsteföljaktligen få större inflytande över jakten eftersom skadorna drab- Bilaga 3 bar denne och inte jägaren. Markägaren är dessutom ansvarig gentemotsamhället för att t. ex. skogsvårdslagens bestämmelser uppfylls. Viär inte överens med utredningen om att längre avtalsperioder skapar trygghetbåde för markägare och jägare. Enligt vårt sätt att se skapar detta enbart entrygghet för jägarna. Ur avskjutningssynpunkt är korta avtalsperioder attföredra. I och med korta avtalsperioder stärks markägarens inflytande. Därmedbör jägarnas benägenhet att följa uppsatta mål öka vad gäller älgavskjutning. Dessutomär det helt fel att de areella näringarna skall kunna anpassa sig tillälgstammens storlek. Detta sätt att se på problemet är farligt. Ändradeskötselmetoder ger effekt först på lång sikt. Gårdagens skogsbrak har gettstora hygges- och ungskogsarealer, som även producerar bete för en storälgstam. 1 framtiden kommer dessa arealer att minska vilket så småningomresulterar i ett minskande utbud av viltbete. På kort sikt är ökad avskjutningdet enda sättet att få bukt med älgskadorna. Vissa betesskador måste alltidaccepteras av skogsbrakel men inte i den omfattning som är fallet . Vadgäller jägarnas ansvar måste man poängtera vikten av ett obligatoriskt lokaltsamråd mellan markägare och jägare. För att man skall kunna öka ansvaret lokaltmåste ett obligatoriskt samråd införas. Genom att markägare och jägaretillsammans arbetar fram en älgskötselplan inom området bör målen lättareuppnås. Om jägarorganisationerna skall tillåtas ha ansvaret föradministrationen måste markägaren garanteras att deras synpunkter och kravrespekteras och kommer till uttryck i avskjutnings-planerna. Enligtutredarens mening har länsstyrelserna ett ansvar att i ökad utsträckninguppmärksamma om det behövs skyddsjakt. De är också skyldiga att skyndsamthandlägga önskemål om sådan jakt då det gäller att förebygga skador av vilt. uppfattning skall skyddsjakt endast behöva tillgripas iundantagsfall. När sådan jakt är påkallad skall givetvis handläggningen skesnabbi, dock inte snabbare än alt resp. jaktvårdskrets skall ges tillfälle attlämna sina synpunkter i ärendet. När så är möjligt kommer jaktvårdskretsarnaatt initiera andra åtgärder än jakt i syfte att minska skadorna. Jägareförbundetvill understryka vad utredaren anför om möjligheterna förmarkägarna att genom olika åtgärder i samband med markens brukan- 147 deminska riskerna för viltskador. Inom jordbraket kan det ske bl.a. Prop.1991/92:9 genom val av gröda och arealdisposition och i skogsbraket bl. a.genom en Bilaga 3 till viltförekomsten anpassad skogsskötsel och val avplantmaterial. Jägareförbundetdelar utredarens uppfattning att jägarna kan och borta ett större ansvar vadrör viltskador. Det skall bl. a. ske genom en till de lokala förhållandenaanpassad avskjutning, åtgärder till förhindrande av viltskador (stängsel, m.m.) genom anläggande av viltbetesområden och motsvarande "avledande"födoresurser. I utredningen anges att bidrag till materialkostnader, m.m.skall kunna erhållas när det gäller förebyggande av älgskador. Som ovanangivits finner emellertid jägareförbundet att bidrag till förebyggande avskador skall kunna utgå jämväl för att förhindra skador av dov- eller kronvilt. Förbundetdelar utredarens uppfattning om vikten av ett utbyggt samråd mellan jägare ochmarkägare. Formen för detta samråd bör emellertid kunna få variera från läntill län. Olika system har redan utbildats och accepterats av länsstyrelserna,företrädare för de areella näringarna, jaktvårdskretsarna ochlänsjaktvårdsföreningarna. Inom tillämpas ett system medkretstilläggslicenser innebärande att kretsen erhåller ett visst antal älgar iförhållande till det antal som delas ut till avskjutning på de olika jaktlageninom kretsen. Dessa älgar fördelas av kretsen till jaktlagen med hänsyn tillskadebild, älgtillgång, m. m. tillämpas redan nu i princip en arbetsordning som innebär attjaktvårdskretsarna efter samråd med övriga intressenter beslutar omtilldelningen av älg inom resp. älgvårdsdistrikt/jaktvårdskrets. Länsstyrelsenfungerar som överklagningsinstans. , där man tidigt anammade de signaler och förslag sompresenterades i Älgen och Skogen, har det system som redovisas ilänsjaktvårdsföreningens yttrande fallit synnerligen väl ut. mening bör således olika system utan ökad byråkrati kunnaaccepteras under förutsättning att de verkligen leder fram till ett organiseratsamråd mellan berörda parter i älgskötselfrågorna. Förbundet vill understrykaangelägenheten av att samrådet dokumenteras så att eventuellt olika meningarframkommer. Förbundetinstämmer till fullo i utredarens förslag om att för varje jaktvårdskrets skallupprättas en älgskötselplan. Inom älgskötselplanens ram kan de areellanäringarnas synpunkter på skadebilden redovisas till länsviltnämnden ochlänsstyrelsen. Jägareförbundetinstämmer i huvudsak i utredarens synpunkter vad gäller länsviltnämnderna. Detär uppenbart att de areella näringarna har att nominera personer som verkligenför fram näringarnas intressen. uppfattning borde länsviltnämndernas sammansätt ning ses över. Det kan med skäl ifrågasättas huruvida nämnderna inte 148 enbart borde bestå avrepresentanter från de areella näringarna och de Prop. 1991/92:9 jaktligaintressena. Övriga nu företrädda intressen skulle vid behov Bilaga 3kunna adjungeras till visst eller vissa sammanträden. Detvore vidare av värde om nämndemas arbete skedde enligt en fastställdarbetsordning, innebärande bl.a. krav på att parternas grandförslag skallskickas ut till berörda före varje sammanträde. Förbundetinstämmer slutligen i förslaget att länsälgnämnderna, som del avbeslutsunderlaget, fortlöpande skall begära in jaktvårdskretsarnasälgskötselplaner. Utredningenanser att den svenska jägarkåren är välutbildad och kompetent att ta ettstörre ansvar lokalt, så att reglering av älgtilldelningen inomstabila jaktområden av en viss minimistorlek (älgskötselområden) kan slopas. tillstyrker utredningens förslag. Utredningenanser att det behövs ett obligatoriskt lokalt samråd mellan markägare ochjägare och att skall var huvudansvarig för dettasamråd. avstyrker utredningens förslag. Mot bakgrand av denovannämnda uppfattningen att jakten aren integrerad del av markägarensekonomiska förvaltning som markägaren själv har att bestämma om, saknasanledning att föreskriva ett obligatoriskt lokalt samråd. En helt annan sak äratt det kan vara värdefullt för markägare att ta vara på de kunskaper och denvilja att göra insatser för jakten som kan finnas hos jägarnas organisationer.Detta bör emellertid ske på frivillig basis. Utredningenkonstaterar, att jägarintressena ibland kommit att väga allt för tungt i länsviltnämndernas bedömningar. Utredningen anser, att det i första hand bör ankomma på jord- och skogsbrakets intresseorganisationer att beakta detta vid frågan om nomineringen av ledamöter till nämnderna. delar utredningens uppfattning, att de speci ella jägarintressena kommit att väga för tungt i länsviltnämnderna i förhål lande till markägarna. Av ovan angivna skäl anser förbundet, att represen tationen för jägarnas organisationer inte fyller någon självständig funk tion. De areella näringarnas ställning bör förstärkas genom att ytterligare två ledamöter utses att företräda ägarna av jordbraksmark och skogsmark i stället för de två ledamöter som utses efter förslag av jägamas organisa tioner. 6 Regleringen av jakten Prop. Bilaga 3 Skogsstyrelsen:Den föreslagna längre jakttiden bör innebära klara fördelar för viltvårdengenom att ett mer utvecklat urvalsbeteende blir möjligt vid jakten. Helatidsramen den 28 (29) febraari bör kunna disponeras förälgjakt. Därmed blir det också möjligt att delegera ansvaret för skyddsjakttill lokal nivå. Utredningenföreslår alt kalvjakten bedrivs i nuvarande form utanför älgskötselområdena alltså genom tilldelning. gör dock bedömningen att omälgskötselområdena själva får bestämma hela sin avskjutning så borde underexempelvis en treårsperiod fri kalvjakt på försök kunna medges i övrigt inomälgjaktsområden som registrerats för A-licens. tilldelning begränsastill de vuxna djuren. Tilldelningen av vuxna djur bör åtföljas av enrekommendation att minst lika många kalvar bör fällas. Fri kalvjakt kan iförening med föriängd jakttid möjliggöra en ökad avskjutning i skadedrabbadeområden i de fall licenstilldelningen på vuxna djur visat sig vara för låg. Ibästa fall bortfaller behoven att besluta om extraälgar och särskild skyddsjakti skadeområden. Dessutom undviker man den stora nivåskillnaden mellanfullständig frihet inom älgskötselområden och fullständig reglering i övrigt.Rapportering av jaktresultat bör vara obligatorisk även beträffande den friakalvjakten. Skadorav rådjur på plantskog har ökat kraftigt . Detta uppmärksammas iutredningen som föreslår förlängd jakttid t.o.m. januari månads utgång.Skogsstyrelsen anser att detta är bra. Förslagetom uppföljning av älgstammens utveckling, skadebilder, effektenav förändrad reglering och resultaten av föreslagen utbildning är bra och börgenomföras. tillstyrker en ökad tillämpning av flerårslicenser med ett högstaantal tillåtna älgar under t. ex. en treårsperiod. Utredningenföreslår att s.k. älgskötselområden skall kunna bildas och att dessa skall gesförtroendet att själva bestämma avskjutningen. finner detta värtatt pröva, under den uttryckliga föratsättningen att markägarna som ovan sagtsfår det avgörande inflytandet över avskjutningen. Det får absolut inte bli somdet står i detta sammanhang på s. 56 i betänkandet: "När jägarna självafår bedöma avskjutningen ...". Somminimistorlek för älgskötselområden anges 3000 5000 ha för och5000 8000 ha för norra. I promemoria "Förenkladadministration av älgjakten" sägs att ett älgskötselområde bör vara minst2000 ha. För välarronderade områden i södra och är en sådanminimiareal också tänkbar. Principen med ett högre arealkrav i norra ärdock riktig. Enhel del frågetecken finns kring dessa älgskötselområden. Hur bildas de, hurskall de styras, vilken status skall de ha osv. Utredningen säger, att det fårankomma på att utfärda föreskrifter om områdenas storlek.Domänverket utgår från, att skall ges uppdrag att ta framalla erforderliga regler för älgskötselområden och att detta skallgöras under medverkan av representanter för alla markägarkategori- Prop.1991/92:9 er, jägarorganisationerna och . Domänverkettillstyrker en generell förlängning av jakttiderna för älg, hjort och rådjur.Jakttiden för älg på A-licens och inom älgskötselområden skulle kunna vara den10 septemberden i och den i södraSverige med möjlighet till skyddsjakt från till den 28 (29)febraari. Detta skulle bl.a. innebära en avdramatisering av älgjakten och gemöjlighet att komma till rätta med s. k. havreälgar i söder och vandringsälgari norr. Detandra stycket i det föreslagna tillägget till 23 § jaktlagen bör ha följande lydelseför att vara tillämpbart även vid skada på skog. "Harälg orsakat skada på yrkesmässiga odlingar eller på skog inom särskilt avlänsstyrelsen registrerade större licensområden (älgskötselområden) får älgjagas i anslutning till skadeområdet den 28 (29)febraari". Kammarkollegiet:Utredningens förslag om en generell förlängning av jakttiden tillstyrks avegendomsnämnden i . i framhåller att jakttidensförlängning är en självklar följd av kravet på ökad avskjutning. Långajakttider ger jägarna möjlighet att utnyttja olika jaktformer. Ävenegendomsnämnderna i och godtar en förlängning av jakttiderna, mennämnden i anser att bör ha en möjlighet att vid behov förkortatiden. i anser inte att dovhjortsjakten bör släppas frieftersom det finns risk att stammen "skjuts sönder". Statskontoret:Målet bör vara att åstadkomma en produktionsanpassning av jakten, dvs. så attälgstammarna får ett tillräckligt stort betesområde med hänsyn till vadskogsvården kan tåla av skador. Förslageni betänkandet går i flera avseenden ut på att öka det lokala inflytandet överframför allt jakten. Verket anser det särskilt positivt att utredningen medlokalt inflytande avser ökat ansvar för markägare och jägare i de aktuellaavseendena. Även anser att en utveckling mot ökad avregleringav jakten och ökat ansvar på framför allt enskilda markägare och jägare förviltskadorna och viltstammama, är en nödvändighet för att lösa de aktuellaproblemen. Naturvårdsverketanser att en avreglering av jakten även bör inbegripa en strävan mot minskadadministration. Från den utgångspunkten kan verket inte acceptera att ökad lokalsamordning och ökat inflytande medges leda till att ytterligare administrativanivåer eller administration av jakten skapas. Somredan nämnts är av uppfattningen att viltet kom mer att få ökad bl.a. ekonomisk betydelse. Det innebär att markägarnas 151 och jägamas ansvar förviltskadoma och viltstammarna automatiskt ökar. 1991 /92:9 uppfattning kommer denna utveckling att ytterligare accen- Bilaga 3tuera behovet av samordning på lokal nivå av verksamheter som jakt ochgenomförandet av skadeförebyggande åtgärder. har statsmakternas uppdrag att svara för den praktiska jaktenoch viltvården i riket. Det innebär att det även åligger länsjaktvårdsförbundenatt svara för det allmänna uppdragets genomförande. Enligt verkets mening bördärför jaktvårdskretsarna utnyttjas för att tillgodose behoven av ökat lokaltsamråd och inflytande. Verket får dock fasta uppmärksamheten på att kompetenseni kretsarna i flera viktiga avseenden ännu inte är tillräcklig för ett sådantansvar. har emellertid själv utpekat kunskapsuppbyggnaden inomkretsarna som en av de främsta arbetsuppgifterna för organisationen under90-talet. Det bör också uppmärksammas att jaktvårdskretsarnas verksamhetsområdeni många fall är för stora för att de skall kunna leva upp till kravet på attvara lokala samordnare i de aktuella frågoma. Naturvårdsverketanser ändå att jaktvårdskretsarna bör utnyttjas för att samordna de lokalainsatser som genomförandet av betänkandets olika förslag medför. Enförutsättning är emellertid att kompetensen i kretsarna ökas när det gällerbl.a. viltbiologi, jakt och skadeförebyggande åtgärder, att verksamheten merinriktas mot de krav som det allmänna uppdraget innebär, samt att kretsarnasverksamhetsområden ses över. 1likhet med har utredningen föreslagit att inom s. k.älgskötselområden skall jägarna själva få bestämma avskjutningens storlek.Beteckningen älgskötselområden, som verket lanserade i "Älgjaktens administration",har visat sig kunna sammanblandas med andra beteckningar med liknande ellersamma betydelse. Verket ser det därför som angeläget att dels en beteckning försådana områden fastställs, dels beteckningen används konsekvent, delsbeteckningen definieras. vill för sin del rekommendera att istället för älgskötselområden beteckningen älgvårdsområden används, för att påså sätt knyta de aktuella områdena till de redan existerandeälgvårdsdistrikten. Medanledning av såväl denna utredning som "Älgjaktens administration"har en livlig och delvis snedvriden debatt förts om hur stora älg-vårdsområdenabör vara. får emellertid deklarera att verket anser att detinte bör fastställas någon arealgräns för de aktuella områdena. Verket anserdet nämligen omöjligt att fastställa någon sådan gräns. Varken jaktliga ellerbiologiska förhållanden medger det, eftersom skillnadema är avsevärda mellanolika delar av landet. anser därför att det bör ankomma på länsstyrelsernaatt själva, efter samråd med länsviltnämndema, fastställa vilken areal inomlänet eller delar av det, som skall krävas för registrering av ettälgvårdsområde. Naturvårdsverketfår påpeka att det bör vara en föratsättning för att ett älgvårdsområde skallkunna registreras att avtal har slutits mellan de markägare/jakträttshavare somingår i älgvårdsområdet. Avtalet bör bl. a. reglera hur jakten skall bedrivas,hur fällda djur skall fördelas och hur avskjutningen skall beräknas. Det börförslagsvis ankomma på jägarorga- nisationernaatt i samråd med utforma "normalavtalnormalstadgar" för älgvårdsområden. Naturvårdsverketdelar utredningens uppfattning om att jakttiderna för älg, hjort och rådjur kanförlängas på det sätt som föreslagits. Närdet särskilt gäller licensjakten efter kronhjort bör uppmärksammas att detförekommer att fler än ett län är hemvist för ett och samma bestånd. Om så ärfallet, är det av stor vikt att berörda länsstyrelser samråder i fråga omjakttidens längd, regler för avskjutningen, tilldelningsprinciper, etc.Behovet av samråd torde vara särskilt stort vid bildning av licensområden förjakt efter kronhjort som berör flera län. Beträffandeförslaget om utsträckt jakttid efter dovhjort och rådjur utgår naturvårdsverketfrån att länsstyrelserna får möjlighet att avkorta jakttiden om det ansesbehövligt av klimatiska skäl. Även i detta sammanhang får verket understrykavikten av samråd mellan län med likartade klimatiska förhållanden. Beträffandejakttiden för rådjur får verket föreslå att jakt efter kid också får bedrivasunder september månad enligt samma regler som gäller för jakt efter hornbäranderådjur . Utredningenanser att det föreslagna programmet för minskning av viltskadorna skall prövasunder en treårsperiod t. o. m. . förväntassamordningen av älgjakten accelerera, för att vid periodens slutförhoppningsvis vara helt samordnad. Naturvårdsverketanser att utredningen är alltför optimistisk när det gäller möjligheterna attgenom utredningsförslagen åstadkomma en ökad samordning av älgjakten. Det redangenomförda förslaget att förlänga övergångstiden för de generellaälgjaktsområdena (G-områden) motverkar t. ex. direkt en sådan ökad samordning.Eftersom fler älgar får fallas på dessa områden än på B-licensområden, är detuppenbart fördelaktigare att även fortsättningsvis jaga på G-områden än attsamverka i A-licensområden eller att gå över till B-licens. Hade G-områdenaavvecklats och generösa möjligheter att övergå till B-licensområden skapats,hade tvärtom motiven för samverkan i A-licensområden utan tvekan ökat. Utredningenhar även motsatt sig att förslag till fri jakt efter älgkalv på A-licensområden genomförs. Även denna inställning mot verkar ökad samordning. Vid anslutning av B-licensområden eller andra mindre områden till A-licensområden, kan fri kalvjakt bidra till att bibe hålla eller t.o.m. öka jaktmöjligheterna för de mindre markägarna. verkan i A-licensområden kan därmed utan tvekan bli mer attraktiv. Vidare bör fri kalvjakt vara ytterligare ett sätt att försöka minska viltska dorna. anser därför att fri kalvjakt bör prövas fram t.o.m. . Utredningen anser uppenbarligen att de s.k. älgskötselområdena kom- 153 mer att få störstbetydelse för de små markägarnas vilja att samverka i Prop. 1991/92:9älgjakten. finner att utredningen på denna och andra Bilaga 3 punkter förefaller att ha en övertro på utredningsförslagens förmågaatt locka till samverkan. Flera förslag motverkar för övrigt ökad samverkan. Undersenare tid har samarbetet och samförståndet mellan jägareorganisationerna ökatavsevärt. För älgjakten gäller t. ex. att organisationerna numera synes ha en iallt väsentligt samstämmig uppfattning om hur den skall bedrivas. Ett viktigtinslag i det ökade samarbetet och samförståndet är att man betonar vikten avfrivillighet och frihet. Det har lett till att motståndet mot samordning avälgjakten hos framför allt de mindre markägarna avtagit.