prop · GF039 · 1991-12-31 00:00:00 — Enligt54§ jaktlagen får beslut enligt I2§ lagen om tillstånd till jaktpå allmänt vatten liksom beslut enligt 33 § om jakt efter älg på licensöverklagas hos . Verkets beslut i en överklagad frågafår inte överklagas. beslut i övrigt med anledning avbesvärsärendet får överklagas hos kammarrätten. Naturvårdsverkethar föreslagit att beslut i ärenden om tilldelning inte bör få överklagas.Älgstammens storlek och kvalitet samt det faktum att jägarnas organisationeroch länsviltnämnden deltagit vid fastställandet av bastilldelningen(schablonen) för resp. älgvårdsdistrikt är enligt verket en tillräcklig garantiför att tilldelningen är anpassad till den avskjutning älgstammen tål ochkräver. Enskilda företrädare för älgjaktsområden bör därför inte ha möjlighetatt påverka tilldelningen på annat sätt än genom erinringar mot det preliminäratilldelningsbeslutet eller genom ansökan om skyddsjakt. Genom att slopa rättenatt överklaga tilldelningsbeslut anser verket att avsevärda resurser kanfrigöras hos länsstyrelserna, och länsjaktvårdsföreningarna. Utredningenom uppgifter och organisation har före slagit att beslut om tillstånd till jakt på allmänt vatten och andra beslut vad gäller älgjakten än registrering av områden för älgjakt inte skall få överklagas. Utredningen anför att jakträtten är en sådan enskild rätt som har nära anknytning till äganderätten. Själv gör jag följandebedömning. prövar ca 600 överklagade beslut om älgjakt omåret. Ungefär 200 av ärendena avser tilldelningsbeslut. Naturvårdsverketsprövning i ett överklagat ärende sker normalt med utgångspunkt i de handlingarsom redan finns i ärendet. Den tid som står till förfogande för handläggningenav ett överklagat ärende är kort. prövning blir därigenommindre meningsfull. Normalt saknar verket möjligheter att göra en mer korrektbedömning i tilldelningsfrågan än den gjort. Jag delar därförbedömningen att beslut om tilldelning av älg inte skall kunna överklagas. Detsaknas vidare skäl att behålla rätten att överklaga beslut omtillstånd till jakt på allmänt vatten. beslut om registreringav områden för älgjakt bör få överklagas hos kammarrätten. Mina förslag i dettaavsnitt medför ändringar i jaktlagen och jaktförordningen. I jaktlagen börregeringen ges ett bemyndigande att meddela föreskrifter om undantag frånbestämmelserna om licensjakt efter älg. Förslaget att beslut omregistrering av områden för älgjakt skall överklagas till kammarrätt och intetill innebär ökade arbetsuppgifter för dessa domstolar. 3.6 Jakten efter dovhjort, kronhjort och rådjur Minbedömning: Jakt efter kronhjort skall ske genom licensjakt inom särskildakronhjortsområden och i övrigt som allmän jakt. Jakt efter dovhjort och rådjurskall enbart ske som allmän jakt. Jakttidema för kronhjort, dovhjort och rådjurförlängs. Viltskadeutredningensförslag överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna:Förslagen om jakten efter dovhjort, kronhjort och rådjur har i allmänhettillstyrkts av remissinstanserna. påpekar att ettkronhjortsbestånd kan ha sin hemvist i mer än ett län, varför behovet av samråddå är stort. Fleraremissinstanser anser att jakten efter kapitalhjortar av dovhjort måstebegränsas. Länsstyrelseni anser att det inte är lämpligt att inom ett och samma län habåde allmän och särskild jakt efter kronhjort. Svenska Jägareförbundetanser att licensjakten efter dovhjort bör vara kvar och att det bör övervägassamma ordning som föreslås beträffande kronhjort. Skälenför min bedömning: Prop. Jaktenefter kronhjort bedrivs som licensjakt under en eller flera perioder somlänsstyrelsen bestämmer den 28 (29) febraari. Viltskadeutredningenhar föreslagit att jakten efter kronhjort i princip bör vara möjlig under tidenden den 28 febraari. Utredningen har vidare föreslagit att inomområden som anses tåla ett kronhjortsbestånd skall licensjakt få bedrivas inomsärskilda av bestämda områden, kronhjortsområden. På övrig markskall allmän jakt bedrivas. Bakgranden till förslaget är att utredningen anseratt kronhjortsstammens utveckling är svårbestämd som skadornatenderar att öka. Detta märks särskilt på de svåra skadorna på framför alltgranskog. Jagdelar viltskadeutredningens uppfattning i fråga om jakten efter kronhjort. Detbör i fortsättningen således ankomma på att ta ställning till omjakten skall få bedrivas som licensjakt eller om jakt bara skall få ske underallmän jakttid. Närmare bestämmelser om registrering av licensområden börutfärdas av den jaktansvariga myndigheten. Jaktenefter dovhjort får ske både som licensjakt och som allmän jakt. Viltskadeutredningenhar föreslagit att jakten efter dovhjort enbart skall ske under en lång allmänjakttid. Denna tid bör enligt utredningen i princip vara lika lång som tidenför jakt efter kronhjort. Bakgrunden till förslaget är att licensjakten pådovhjort enligt utredningen inte har reglerat tillväxten effektivt. Denav beslutade tilldelningen utnyttjas endast till . Jagdelar därför viltskadeutredningens uppfattning att jakten efter dovhjort ifortsättningen endast bör ske under allmän jakttid. Jaktenefter rådjur sker både som licensjakt och som allmänjakt. Både den allmänna och den särskilda jakttiden omfattar för hornbärandedjur tiden och för alla djur den . I de fyra nordligaste länen gäller dock att den allmännajakttiden pågår till . harföreslagit att jakttiden föriängs t.o. m. för att stammens storlek skall kunna regleras bättre. Jag delar, mot bakgrund av den stora ökningen av rådjursstammarna, utredningens för slag. Den allmänna och den särskilda jakttiden blir i fortsättningen lika lång i hela landet. Licensjakt efter rådjur har inte förekommit . Det saknas enligt min mening anledning att behålla möjlighe ten att bedriva licensjakt efter rådjur. Medhänsyn till dovhjortens och rådjurets utsatta'position vid hårt vinterklimatbör, som bl. a. föreslagit, ges rätt att meddelaföreskrifter om begränsning av jakttiden om det behövs med hänsyn tillklimatförhållandena. Mina överväganden i detta avsnitt medför ändringar ijaktförordningen. Min bedömning:Någon särskild rätt för jordbmksarrendator att efter tillstånd av länsstyrelsebedriva skyddsjakt införs inte. Viltskadeutredningensförslag: Om det på grand av ett viltbestånds storlek finns risk för skador påjordbraksgrödor kan efter ansökan av en jordbmksarrendator medgehonom rätt till skyddsjakt även om arrendatorn annars saknar jakträtt. Djur somdödats skall tillfalla markägaren eller jakträttshavaren om annat inte haravtalats. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser som yttrat sig avstyrker utredningens förslag. Deanser att arrendatoms rätt till jakt även i fortsättningen skall regleras iavtal. De påtalar också den skyddsjakt som med stöd av 7§jaktlagen kan besluta om efter ansökan av bl.a. arrendator. Hovrätten förVästra anser det inte uteslutet att man med ökad information och engenerös tillämpning av bestämmelsema i 7 § jaktlagen kan uppnå det avutredningen angivna syftet utan den föreslagna ändringen. anser att förslaget utgör ett oacceptabelt ingrepp i denprivata äganderätten medan jordbruksarrenda-torers förbund anser attmarkägaren i stället bör ersätta arrendatorn av skadans värde. Skälenför min bedömning: Jaktlagen bygger på principen om jordägarens jakträtt. I10§ andra stycket lagen finns emellertid ett undantag från den principen. Vidjordbraksarrende har nämligen arrendatorn jakträtten på den arrenderade markenom inte annat har avtalats. Viltskadeutredningenhar inte närmare undersökt i vilken utsträckning arrendatorer saknar jakträtt.Företrädare för vissa arrendatorer har enligt utredningen uppgett att rättentill jakt i flertalet fall följer med när mark upplåts för jordbraksändamålmedan andra har uppgett att arrendatorn oftast saknar jakträtt. Devägar som står till buds för en arrendator som saknar jakträtt att förebyggaskador av vilt är att söka förmå jakträttshavaren att öka avskjutningen elleratt hos ansöka om skyddsjakt med stöd av 7§ jaktlagen. Skyddsjaktkan enligt bestämmelsen beslutas, såvitt gäller nu aktuella viltarter, avlänsstyrelsen om det på grand av ett viltbestånds storlek finns påtagligarisker för trafikolyckor eller för allvarliga skador av vilt. kanbesluta att jakten skall ske genom särskilt utsedda jägare och även bestämmahur det skall förfaras med djur som dödas vid jakten. Även om jakträttshavareni första hand skall utses, kan arrendato- remagenom bestämmelsen ges möjlighet att bedriva skyddsjakt på den arrenderademarken. Enarrendator har också möjlighet att kräva skadestånd av jakträttshavaren enligtallmänna skadeståndsregler. För att ha någon framgång med en skadeståndstalanmåste han då bevisa att jakträttshavaren vållat skada eller annorlunda uttrycktförsummat sin jaktvård. Arrendatom måste bevisa att han själv vidtagit rimligaåtgärder för att förebygga skadan. Detär givet att det kan uppstå konflikter mellan å ena sidan arrendatorer och åandra sidan markägare eller andra jakträttshavare som har intresse av storaviltbestånd och att det kan vara svårt för en arrendator att förmåjakträttshavaren att decimera viltbeståndet. För att komma till rätta med dettahar företrädare för arrendatorema enligt viltskadeutredningen varit inne påtanken, i vart fall när det gäller småvilt, att jakträtten på arrendeställetalltid skulle tillkomma arrendatorn. En sådan ordning skulle emellertidinnebära ett väsentligt ingrepp i den rådighet som en fastighetsägare enligtjaktlagen har över sin fastighet. Föredragande statsrådet ansåg i prop.1986/87:58 om jaktlag, m.m. att det var mindre lämpligt att obligatoriskt knytajakträtten till varie jordbraksarrende. Vid upplåtelse avjordbraksarrende råder således avtalsfrihet. Partema kan i arrendeavtaletreglera hur viltskadoma skall begränsas och vem som skall svara för eventuellaskador. Jag är inte beredd att föreslå en rätt för jordbmksarrendator attbedriva skyddsjakt på det sätt utredningen föreslår. Jag har i avsnitt 3.4förordat en omfattande information till och utbildning av markägare, jägare ocharrendatorer. Det är enligt min mening angeläget att markägarna kommer tillinsikt om de problem stora viltstammar kan medföra för jordbraket. Skyddsjaktmed stöd av 7§ jaktlagen har skett i ytterst liten utsträckning. I denföreslagna informationen bör lämpligen spridas kännedom om bestämmelsensinnehåll till ar-rendatorerna. Det är också angeläget att länsstyrelsema visarstor beredskap och snabbhet i handläggningen av sådana ärenden. Dessa åtgärderbör medföra tillräckliga möjligheter för arrendatorn att förebygga skador påjordbraket. 3.8 Ersättning för skada av vilt m. m. Mittförslag: Möjligheten att få bidrag till förebyggande åtgärder mot skada avdovhjort, kronhjort och älg eller ersättning för skada av dessa viltslag påjordbruksgrödor och trädgårdsodlingar upphör . Vid sammatidpunkt upphör även möjligheten att få bidrag till förebyggande åtgärder motskada av jaktbart vilt eller ersättning för skada av sådant vilt. Något bidragtill omplantering av skog som skadats av älg införs inte. och mårdhundskall ingå bland de arter som får dödas eller fångas av den som bor på en gårdeller har en trädgård men saknar jakträtt där. Viltskadeutredningensförslag: Möjligheten att få ersättning vid skada av dovhjortoch kronhjort på jordbraksgrödor och trädgårdsodlingar samt för Prop. 1991/92:9skada av älg på trädgårdsodlingar upphör vid utgången av . Ersättningför skada av älg på jordbruksgrödor upphör vid utgången av . Enskildaskogsbrukare med mindre markinnehav bör kunna få bidrag av statsmedel tillomplantering av skog som skadats av älg 1994. Utredningenföreslår vidare att bidrag till förebyggande åtgärder mot skada av älg skallkunna lämnas ur viltskadefonden. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag. Någraremissinstanser anser att möjligheterna att erhålla ersättning bör upphöra viden och samma tidpunkt. De remissinstanser som avstyrker förslaget anser att detinte går att få en sådan balans i viltstammarna att skadorna blir acceptablaför de areella näringarna och att mindre markinnehavare drabbas. Några avremissinstanserna, däribland skogs.tyrdsen och , anser attersättning bör kunna utgå vid plötsliga och oföratsedda skador. Lantbruksstyrelsenifrågasätter om det är skäligt att kostnadema för skadorna helt skall bäras avträdgårdsodlingen. Kostnadema för stängsel blir oproportionerligt höga omodlingarna på grand av växtföljden måste flyttas rant. Bidrag förskadeförebyggande åtgärder bör kunna lämnas för trädgårdsförelag.Ersättningsmöjligheten bör inte slopas så att trädgårdsodlamahinner ställa om sig och informeras om de nya förhållandena.Trädgårdsnäringens riksförbund anser att kostnaden för att skydda odlingarnamot viltskador genom staket blir orimligt höga. Skogsstyrelsenanser att bidrag till omplantering av skog bör lämnas om skadan uppstått under1980-talet. Jägarnasriksförbund-Landsbygdens Jägare anser att ersättning för skada av älg påjordbmksgröda bör lämnas även i fortsättningen. Remissinstansernatillstyrker i allmänhet förslaget att bidrag till förebyggande åtgärder motskada av älg skall kunna lämnas ur viltskadefonden. Skälenför mitt förslag: Detnuvarande ersättningssystemet för viltskador bygger på att var och en ärskyldig att tåla ett visst mått av intrång och olägenhet till följd avförekomsten av vilt. Jag har i avsnitt 2.1 och 2.3 redogjort för gällandebestämmelser. Respektenför naturen och dess givna regler måste prägla synen på konflikter mellan olikamänskliga aktiviteter och viltet. Detta innebär att viltskador inte helt kanundvikas. En alltför hög grad av tålighet kan emellertid inte krävas av dem somdrabbas av skador. Principen bör dock vara att viltskador skall förebyggas. En tillräcklig storavskjutning av de jaktbara stammarna under den normala jakttiden är enligt min mening det viktigaste medlet för att förebygga viltskador. Jag har i avsnitt 3.4 föreslagit åtgärder för att uppnå en bättre balans i viltstammarna. Meddet nuvarande systemet med ersättning för skador på jordbraksgrö- Prop.1991/92:9 dor och trädgårdsodlingar skapas inte tillräckligt incitament föranvändarna av marken att vidta aktiva skadeförebyggande åtgärder mot skada avdovhjort, kronhjort och älg trots att detta, som jag nämnt, är avsikten.Om fallavgifterna skall kunna hållas på en rimlig nivå krävs det ett störreansvar av jägarna för att anpassa viltstammarna till de areella näringamasfömtsättningar. Med de informations- och utbildningsåtgärder som jag harförordat i avsnitt 3.4 är jag övertygad om att jägarna kommer att känna ettansvar för att viltstammarna inte blir så stora att de åstadkommer oacceptablaskador. Jag delar viltskadeutredningens uppfattning att ersättning för skadorav vilt på jordbmksgröda, trädgårdsodling och skog inte skall lämnas. Ettavskaffande av ersättningsmöjligheten för skada av vilt står i överensstämmelsemed en allmän princip om att viltskadeproblemen skall lösas genom en regleringav viltstammarna, kompletterad med åtgärder för att begränsa skadornasomfattning. 1 sammanhanget måste också beaktas att avkastningen av älgjaktensåväl vad avser kött som rekreationsvärden är mycket stor. Jakten ger därförgenom markägarens egen jakt eller genom utarrendering en avkastning förfastighetsägaren som ofta kan uppgå till högre värde än vad som förloras genomeventuella viltskador. Mina förslag i det följande skall ses mot dennabakgrand. Skadapå jordbruksgrödor av dovhjort, kronhjort och älg Remissinstansernahar i allmänhet tillstyrkt att ersättningsmöjligheten för skada av dovhjort,kronhjort och älg på jordbraksgröda skall upphöra. Dessa skador svarade enligtviltskadeutredningen för av de ersättningar som betalades urviltskadefonderna . Havre var den ojämförligt mest skadadegrödan följd av skador på oljeväxter och vårvete. Jagdelar alltså utredningens uppfattning att möjligheten att få ersättning urviltskadefonden vid skador av dovhjort, kronhjort och älg på jordbraksgrödorskall upphöra. Yrkesmässigträdgårdsodling sker vid ca 6000 företag över hela landet. är det framför allt frakt- och bärodlingar samtplantskolor och fältmässig grönsaksodling som drabbas hårdast av viltskador.Skadorna rör sig enligt förbundet om betningsskador som förorsakas av bådedäggdjur och fåglar. Men även trampskador i samband med betning förekommer. Deekonomiskt mest kännbara skadorna orsakas av dovhjort, kronhjort, rådjur ochälg. Dessutom kan bl. a. kanin, hare och fåglar orsaka skadegörelse på frakt-och bärodlingar. Viltskadeutredningenhar föreslagit att ersättning inte längre skall läm nas för skador på yrkesmässig trädgårdsodling som orsakats av älg, dov hjort och kronhjort. Bidrag bör enligt utredningen inte heller lämnas till förebyggande av sådana skador. Enligt utredningen har av antalet beviljade ersättningar avsett viltskador på yrkesmässiga trädgårds- 44 Det är enligt utredningen fråga om koncen- Prop.1991/92:9 trerade odlingar som på grand av den ofta begränsade arealen kanföratsättas skyddas genom stängsel till en rimlig kostnad. Påvissa frakt- och bärodlingar förekommer enligt lantbraksstyrelsen allvarligaskador trots förebyggande åtgärder i form av jakt, skrämselåtgärder ochstängsel. Skadoma uppkommer särskilt . På gmnd av snö kandet då vara svårt att klara tillsynen av odlingarna. Problemen torde enligtlantbraksstyrelsen vara störst för frilandsodling av grönsaker, där odlingarnapå grand av växtföljden måste flyttas mnt på företaget. Kostnaden för stängselkan där bli hög. Lönsamheten för trädgårdsnäringen är enligtlantbruksstyrelsen generellt sett ansträngd. För fruktodlarna är situationensärskilt osäker eftersom gränsskyddet på deras produkter har sänkts. Självgör jag följande bedömning. På odlingar med frakt, bär och plantskoleprodukterhar ofta investerats stora summor pengar i fleråriga kulturer. Även en mindreskada på dessa odlingar kan förorsaka kännbara förluster. Trädgårdsodlingar äremellertid intensivodlingar där en hög skyddsnivå enligt min mening kan krävasav odlaren. Avkastningen per hektar vid trädgårdsodling kan vara ända upp tilltio gånger så hög som avkastningen vid spannmålsodling. Skadeförebyggandeåtgärder i form av exempelvis stängsel är oftast nödvändiga för att skyddaodlingama mot viltarter för vilka ersättning enligt viltskadeförordningen intelämnas. Jag tänker då närmast på de skador som rådjur, kanin och hare kanåstadkomma på odlingarna. Den som yrkesmässigt bedriver trädgårdsodling måstedärför väga in riskerna för viltskador även av älg, dovhjort och kronhjort iden normala riskbedömningen för företaget. Jag delar mot den nu angivnabakgranden viltskadeutredningens uppfattning att ersättning för skador somorsakats av älg, dovhjort och kronhjort på yrkesmässig trädgårdsodling börupphöra. Jaghar i avsnitt 2.2 redogjort för den försöksverksamhet som pågick med ersättning för skada på skog av älg. samheten har på regeringens uppdrag utvärderats av i samråd med . Av utvärderingen framgåratt 29 ansökningar om bidrag kommit in till de tre berörda länsstyrelserna. Bidrag lämnades i 23 fall med totalt . anför sammanfattningsvis att verksamheten har haft liten omfattning och ganska ringa betydelse för de drabbade skogsägarna. Detta beror främst på de villkor för bidrag som ställts upp i förordningen om försöksverksamheten. Villkoren har allmänt uppfattats som hårda och inte anpassade till skogsbrakarnas verklighet. Villkoren var kopplade till skogsvårdslagens bestämmelser om föreläggan de om skyldighet till nyplantering av skog. Dessa bestämmelser har emel lertid i de här sammanhangen sällan utnyttjats av skogsvårdsstyrelsema. Obenägenheten att förelägga om nyplantering av skog beror i huvudsak på att skogsägama utöver älgskadan kan drabbas hårt ekonomiskt av ett föreläggande. En omplantering inkl. nedröjning av det skadade beståndet 45 I de flesta län har avsikten med 1980-talets Prop. 1991/92:9 älgvårdvarit att minska älgstammen. I avvaktan på denna minskning harskogsvårdsstyrelserna varit försiktiga med nämnda förelägganden. Risken för attden nyetablerade planteringen åter förstörs om älgbetestrycket kvarstår haransetts för stor. Försöksverksamhetenhar i nuvarande form inte medfört någon omfattande administration. Detta berordock i första hand på att de hårda villkoren för bidrag resulterat i ett litetantal ärenden. Ett riksomfattande bidragssystem med generösare villkor skulleenligt troligen medföra en omfattande administration. Enviktig invändning mot ett fortsatt bidragssystem är enligt verket att generösasådana system kan motverka både benägenheten att vidta skadeförebyggandeåtgärder och nödvändig älgavskjutning. Systemet med ersättning för viltskadadgröda har dessutom medfört att vissa län tömt sina viltskadefonder såatt fondernas medel inte kunnat användas till andra angelägna ändamål, bl. Sammanfattningsvisär det uppfattning att bidragssystemet för omplantering avälgskadad skog i sin nuvarande form inte fyllt någon funktion. Naturvårdsverketavstyrker bestämt fortsatt försöksverksamhet eller liknande form avbidragssystem för älgskadad skog. Viltskadeutredningenhar bedömt att den tillkommande skogsarealen som skadas så svårt avälg att reproduktionsplikt enligt skogsvårdslagen inträder uppgår till 30000 45000 ha. Den beräknade omplanteringskostnaden uppgår då till 30 45 milj.kr. har föreslagit att det inte skall införasnågot ersättningssystem för skada av älg på skog. Däremot föreslår utredningenatt bidrag till omplantering av älgskadad skog skall kunna ges till enskildaskogsbrukare med mindre markinnehav om älgskadan inträffat 1994. Bidraget bör enligt utredningen finansieras med statsbudgetmedel. Enligtmin uppfattning måste älgskadeproblemet i första hand hanteras genom attälgstammens storlek minskas till en nivå där skadorna kan accepteras. Jag har iavsnitt 3.3 och 3.4 föreslagit åtgärder för att uppnå en sådan balans. Det ärinte rimligt med ett generellt ersättningssystem för viltskador i skogsbruket.Det kan motverka en av olika skäl nödvändig anpassning av älgstammen. 1 andrahand bör skadeproblemen som uppstår lokalt motverkas genom en snabb och generösbehandling av ansökningar om skyddsjakt. Ett bidrag med exempelvis av denav utredningen beräknade omplanteringskostnaden skulle för skogslänens delmedföra fallavgifter som blir orimligt höga. Jag är därför inte beredd attföreslå införande av ett system med ersättning för skada av vilt på skog. Jagkan inte heller biträda utredningens förslag om bidrag av statsmedel under enövergångsperiod. Ersättningförskador i vissa fall Enligtgällande bestämmelser kan ersättning för viltskador lämnas även i andra fall än då det gäller skada av älg, dovhjort och kronhjort på jord bruksgröda och trädgårdsodling. Som villkor gäller att det är uppenbart 46 oskäligt att denskadelidande själv svarar för de kostnader som skadan Prop. 1991/92:9föranleder. Bidrag kan på samma villkor lämnas till åtgärder för att förebyggaskador. Ersättningarna och bidragen lämnas ur jaktvårdsfonden när det gällerjaktbara viltarter och utgår i övrigt av statsmedel. Möjlighetenatt erhålla ersättning för skada av vilt bör, när det gäller annan skada än denrovdjur orsakar på tamdjur, enligt min mening finnas kvar enbart när det gällerskador av de arter där på grand av beståndens ringa storlek jakt inte ärtänkbar i någon form. Jag avser då exempelvis skador förorsakade av tranoreller salar. 1 sådana fall bör även i fortsättningen ersättning kunna lämnasav statsmedel för såväl skada som till förebyggande åtgärder. Dessa ärenden börhandläggas av den myndighet som har ansvaret för jaktfrågorna. Besluten börinte kunna överklagas. Möjligheten att få ersättning tor skada av vilt i övrigafall bör upphöra vid utgången av . Deolika näringarna har vissa föratsättningar att i sin planering vidta åtgärdersom minskar eller förhindrar viltskador. Nuvarande regler för ersättning avviltskador är också utformade med tanke på att förebyggande åtgärder skallvidtas. Föratom jakt kan som exempel på förebyggande åtgärder nämnas anpassningav grödval och arealdisposition, skrämselåtgärder och hägn.