prop · GF03170 · 1991-12-31 00:00:00 — 0Sjöfart .............................................................. ....... 15 1Luftfart.............................................................. ....... 17 5 Hemställan ........................................................... ....... 18 1991/92: no Bilaga6 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträdet Anmälan till proposition om Europeiska ekonomiskasamarbetsområdet (EES) de allmänna riktiinjeraa för den ekonomiskapolitiken och den principiella inriktningen av finans- och kreditpolitiskaåtgärder, budgetregleringen samt den allmänna förvaltningenoch redovisningen av statsmedlen, övergripande frågor om rationalisering inomstatsförvaltningen, statliga och kommunala skatter, upphandlingsfrågor i allmänhet förstatsförvaltningen, kredit- och fondväsendet, det affäremässiga föreäkringsväsendet, berör stora delar av den svenskaekonomin. Anpassning av svenska regler till de nya förhållandena måste inomfinansdepartementets område ske i fråga om bl.a. offentlig upphandling,statistik och finansiella tjänster. Även skatteområdet berörs. Fri handel med finansiella tjänster fömtsätter friakapitalrörelser. Anpassningen av regelsystemet på det finansiella området är enföljd av krav som ställs av den interaationella utvecklingen i sig och som tarsig uttryck även i . Jag vill redan nu nämna att det inomfinansdepartementets område inte i detta sammanhang läggs fram något förelagtill lagstiftning. Något kortfattat skall emellertid redogöras för redanvidtagna och planerade åtgärder. Det bör därvid särskilt framhållas att detinom området finansiella tjänster vidtagits en rad åtgärder isyfte att anpassa den svenska kapitalmarknaden till vad som gäller på deintemationella marknaderna. 2 Offentlig upphandling Prop. Denoffentliga upphandlingen har hanterats i förhandlingsgmppen för fri rörlighetav varor. Ärrmesområdet är inom EG ofta sammankopplat med frågor kringkonkurrens och statligt stöd. Ansvaret för de sistnämnda ämnena är inte primärtfinansdepartementets. Den offentliga upphandlingen behandlas emellertid idenna bilaga till propositionen eftersom departementet har ansvaret för densvenska statliga upphandlingen, sådan den regleras i upphandlingsförordningen(1986:366) och i förordningen (1980:849) om tillämpning avGATT-överenskommelsen om statlig upphandling. Den kommunala upphandlingen skerefter i stort sett samma regler, eftersom de kommunala upphandlingsreglementenai stora drag ansluter till upphandlingsförordningen. Denoffentliga upphandlingen inom EG utgör ett beloppsmässigt mycket betydelsefulltområde. En avsikt bakom för offentlig upphandling inom den inremarknaden är att åstadkomma en mellan-nationell upphandling med tillvaratagandeav de möjligheter till rationaliseringar och kostnadsbesparingar somupphandling i fri konkurrens kan medföra. Inom EG har därför redan tidigareantagits direktiv avseende upphandling av varor, av bygg- ochanläggningsarbeten och för upphandling inom sektorerna vatten, energi,transport och telekommunikationer. Vidare beslutas ett direktiv omupphandling av tjänster. Därmed skulle hela upphandlingsmarknaden varareglerad. Vilka direktiv m.m. som berörs framgår av bilaga XVI tillEES-avtalet. För att en mellan-nationell handel i fullkonkurrens skall åstadkommas föratsätts att vissa kontrollmekanismer firmsinbyggda i systemet. Därigenom kan en missnöjd anbudsgivare få till stånd enopartisk prövning av hur en viss upphandling har skötts av upphandlaren. Dessakontrollmekanismer anges i s.k. rättsmedelsdirektiv. finns tvårättsmedelsdirektiv antogna. De avser inte endast kontroll, utan behandlar ävenmöjligheter till skadestånd m.m. 2.3 innebörd för svensk del kommer svenska leverantörer att ha möjlighet att konkurrera inomhela EES-området på samma villkor som övriga aktörer på denna mycket storamarknad. ställer krav på att den offentligaupphandlingen, såväl den statliga som den kommunala, författningsregleras.Detta gör det nödvändigt att de nya reglema erhåller lagform. Direktiven utgår från att den bästa upphandlingengörs genom utnyttjande av fri konkurrens. Ett sätt att uppnå enkonkurrensutsatt upphandling är att åstadkomma att upphandlingen blir såallmänt känd som möjligt. Därför kommer svenska upphandlare att behövapublicera sina upphandlingar inte bara iSverige, utan även interaationellt i Europeiska Prop. 1991/92:170gemenskapemas tidning (EGT). Även resultatet av upphandlingama skall Bilaga6 publiceras på motsvarande sätt. Detta sistnämnda krav hänger samman med att det skall vara möjligt att följa upp annonseradeupphandlingar och begära överprövning av upphandlingsbeslut. Någon diskriminering eller särbehandling avleverantörer får inte förekomma. Direktiven avser att säkerställa att någondiskriminering inte förekommer inom EG. Genom skall motsvarandegälla inom hela EES-området. Jämfört med den ordning som råder kommer denstörsta skillnaden säkerligen att bli att en större marknad öppnar sig förbåde svenska leverantörer och svenska upphandlare. För leverantörerna gällerdet att dra nytta av att utländska upphandlare inom EES måste uppsökaintemationell konkurrens och inte får diskriminera leverantörer från andraEES-länder. Detta bör innebära fördelar för den svenska marknaden. Svenskaupphandlare å sin sida åläggs att gå ut på denna marknad med sina upphandlingaroch söka upp konkurrensen. Därmed torde möjligheter för besparingar öppnas. Inomfinansdepartementet arbetar en arbetsgmpp med en översyn av de regeländringarsom behövs på gmnd av . Arbetsgmppen har lämnat en promemoria, Ds(1992:4) Offentlig upphandling och EES ett lagförslag. I promemorian föreslåsför svensk del en mycket nära anpassning till som skalltillämpas inom EES. Promemorian har remissbehandlats. Remissinstansema godtar istort arbetsgmppens metod för reglering, men har invändningar i detaljer beträffandeprocedurerna för hur en upphandling skall gå till. De procedurer kritikenriktar sig emot avviker ibland avsevärt från vad som gällt i . Arbetsgruppen fortsätter sitt arbete och skall inästa etapp lägga fram ett förslag om hur hela upphandlingsområdet skallregleras. Även den promemorian kommer att remissbehandlas. Avsikten är attföreslå regeringen att förelägga ett förslag till lag om offentligupphandling , så att de nya bestämmelsema kan träda i kraft den 1januari 1993. skall partema säkerställa framtagning och spridning av konsekventaoch jämförbara uppgifter för att beskriva och kontrollera alla relevantaekonomiska aspekter på EES-området. Överföring av statistiska uppgifter skall ske tillEG:s statistikkontor, , genom EFTA:s rådgivningsfunktion som redan nufinns inrättad vid . 1 propositionen 1991/92:118 om förenkladstatistikreglering anges att ett syfte med den föreslagna lagen om denofficiella statistiken skall vara att säkerställaen intemationell rapportering, varmed bl.a. Prop. 1991/92:170 avsesrapportering till . Regeringen kommer att i en till den Bilaga 6nämnda lagen anslutande förordning meddela närmare föreskrifter om Finansdepartementetöverföringen av statistiska uppgifter. Vilka statistiska uppgifter som det blir fråga omframgår av de rättsakter som tagits upp i bilaga XXI tillEES-avtalet. 4 Finansiella tjänster 4.1 innebörd har EFTA-ländema åtagit sig att följa de relevanta EG-regleraabeträffande finansiella tjänster. Detta regelverk, som framgår av bilaga IX tillEES-avtalet och som översiktligt redovisas i det följande, irmebär att t.ex.banker och försäkringsbolag får samma möjligheter som motsvarande institut frånEG-länderaa att konkurrera om kunder över hela EES-området. Avtalet innebärvidare att konkurrensen kommer att ske på lika villkor. för en inre finansiell marknad byggerpå tre gmnd-principer: en enda auktorisation, hemlandstillsyn ochminimiharmoni-sering för ömsesidigt godtagande av medlemsstateraas regelverk. Principen om en enda auktorisation ("onesingie licence") innebär att en auktorisation, som ett finansiellt företagfått i det medlemsland där företaget hör hemma, skall gälla i hela EG-området.Företaget skall från hemlandet obehindrat, utan etablering, kunna säljatjänster över gränsema ("cross börder-handel") och även fritt kunnaetablera filialer i andra medlemsstater. Verksamheten skall, var den än bedrivsinom gemenskapen, i princip stå under hemlandstillsyn, dvs. hemlandetsmyndigheter skall ha huvudansvaret för övervakning även av filialer etableradei andra medlemsstater. En ordning med en enda auktorisation ochhemlandstillsyn fömtsätter att varje medlemsstat godtar övriga medlemsstatersregler för finansiell rörelse och offentlig tillsyn som tillräckliga för atttillgodose värdlandets anspråk på sundhet i rörelsen. Därför har i direktivformlagts fäst miniminivåer för harmonisering av gmndläggande regler för verksamheteni banker och andra kreditinstitut, försäkringsbolag och värdepappersfonder.För att de integrerade finansiella marknadema skall kunna fungerastÖraingsfritt har också antagits regler om mtiner för administrativt samarbetemellan medlemsstatemas tillsynsmyndigheter. Föratt bl.a. underlätta banketableringar i andra medlemsstater antog EG:sministenåd ett direktiv om avskaffande av inskränkningar ietableringsfriheten och i friheten att tillhandahålla tjänster (73/183/EEG).Direktivet, som antogs med hänvisning till artiklama 54, 61 och 63 iRomfördraget och till allmänna handlingsprogram försuccessiv liberalisering, kom inte att få någon större självständig Prop.1991/92:170 betydelse. Viktigare för den fortsatta integrationen på detfinansiella området blev det s.k. förstabanksamordningsdirektivet (77/780/EEG) som antogs . I det direktivetföreskrivs att medlemsstatema alltid skall kräva auktorisation förkreditinstitut. Med "kreditinstitut" menas inte bara banker utan envidare kategori av företag, vars verksamhet består i att ta emot inlåning,eller på armat sätt låna upp medel från allmänheten och att ge krediter föregen räkning. Enligt direktivet får det vid auktorisa-tionsprövningen inte tasnågon hänsyn till marknadens behov av ytterligare institut. Beslut iauktorisationsärenden skall alltid kunna överprövas av domstol. I det första banksamordningsdirektivet fömtsattesatt medlemsstatema tills vidare skulle få kräva särskild auktorisation förfilialer till kreditinstitut från andra medlemsstater. För att jämna vägen förden eftersträvade ordningen med en enda auktorisation antog ministerrådetunder ett antal rättsakter om minimiharmonisering. Ett direktiv omårsbokslut och sammanställd redovisning (koncemredovisning)/ör banker och andrafinansiella institut (86/635/EEG) kom och kompletterades senare medett direktiv angående frihet från särskild redovisning för filialer tillkreditinstitut och finansiella institut med huvudkontor i en annan medlemsstat(89/117/EEG). är uppdelade på två direktiv,direktivet om kapitalbasen i kreditinstitut (89/299/EEG) och direktivet omkapitaltäckningsgrad för kreditinstitut (89/647/EEG). Reglema överensstämmer istort med de rekommendationer som antagits av den s.k. Baselkommittén.Harmoniseringsregler finns även i en icke bindande Rekommendation omövervakning och kontroll av kreditinstituts större engagemang {%11621EEG). År1991 lade kommissionen fram ett förslag till direktiv (KOM(91)68), avsett attersätta rekommendationen. Detta förslag har ännu inte antagits och ingår inte iEES-avtalet. antogs det s.k. andrabanksamordningsdirektivet (89/646/EEG), som skall utgöra instmmentet förgenomförande av en integrerad marknad med en enda auktorisation ochhemlandstillsyn. Ett kreditinstitut skall alltså med stöd av sinhemlandsauktorisation kunna verka i alla övriga EG-.stater, antingen genomcross börder-handel eller från en filial som skall fritt få etableras. I enbilaga till direktivet räknas upp ett antal verksamheter, typiskt hänförligatill s.k. banking. Alla dessa verksamheter skall få bedrivas med stödav hemlandsauktori-sationen, och detta oavsett om värdlandet fullt ut tillåtersådana verksamheter i de egna instituten. I listan över verksamheter som på såsätt skall erkännas ömsesidigt finns bl.a. betalningsförmedling, valutahandel,värdepappershandel- och förvaltning samt kreditupplysning. Den verksamhet som med stöd avhemlandsauktorisation bedrivs inom ramen för singie licence-systemet skall iförsta hand stå under tillsyn av myndighetema i den stat där auktorisationengivits. Principen om hemlandstillsyn skall inte hindra värdlandsmyndigheterfrån att övervaka verksamhet i landet och gå till rätta med överträdelser motnationella regler betingade av allmänna intressen. Direktivet innehåller också Prop.1991/92:170 bestämmelser om obligatorisk lämplighetsprövning av större ägare i Bilaga 6 kreditinstitut. Den hemlandstillsyn som följer av andrabanksamordningsdirektivet sträcker sig över filialer inom EG-gemenskapen meninte till dotterföretag. Dessa är ju formellt självständiga företag,auktoriserade och övervakade enligt lagen i det land där de är bildade. I ettsärskilt avseende ser man till hela koncernen. direktiv omgrupp-baserad tillsyn (83/350/EEG) anges nämligen att myndighetema i ettkreditinstituts hemland skall kräva finansiell konsolidering mellan institutetoch sådana kreditinstitut och andra finansiella institut i vilkakreditinstitutet har ett större ägarinnehav. ladeEG-kommissionen ett förslag till direktiv (KOM(90)451), tänkt att ersätta 1983års direktiv. Förslaget, som i stort innebär att finansiell konsolideringskall gälla inte bara för konceraer med ett kreditinstitut som moderföretagutan även beträffande andra typer av finansiella företags-grapperingar, antogsav ministenådet . Det nya direktivet (92/30/EEG) har dock ännuinte fogats till det regelverk som omfettas av . Enligt det andra banksamordningsdirektivet skallsärskilda bestämmelser gälla i fråga om auktorisation av dotterbolag tillkreditinstitut hemmahörande i tredje land och om tillstånd för sådana företagatt förvärva majoritetsandelar i . Dessa regler, som innebär kravpå medlemsstateraa att i viss utsträckning iaktta en gemensam, restriktivhållning gentemot banker och intressenter från länder som inte erbjuderreciproka etableringsmöjligheter för , har inte införlivats medEES-avtalet. och övriga EFTA-länder kommer därmed inte att vara bimdnaav några EG-beslut om gemensam hållning i förhållande till tredje land.Reciprocitetsbestämmelseraa har i ersatts med regler som gerEG-sidan resp. EFTA-länderaa möjlighet att sätta singie licence-systemet urspel för dotterbolag till kreditinstitut henmiahörande i ett tredje land somdiskriminerar andra EES-länder än det där dotterbolaget fått auktorisation.Huvudregeln är ju annars den att en auktorisation som beviljats ett institutvars moderföretag är hemmahörande i ett tredje land skall gälla inom helaEES-området. Ännu finns inga bindande regler om inlåningsgarantii EG. Kommissionen lade emellertid fram en rekommendation ominlåningsskydd (87/63/EEG). Det har aviserats att denna rekommendation, somingår i , skall omformas till ett bindande direktiv. antogs ett direktiv om åtgärder för attförhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar("money launder-ing"; 91/308/EEG). Påförsäkringsområdet gäller inom EG ännu inte principeraa om en endaauktorisation och hemlandskontroll fullt ut. 1 likhet med vad som förnärvarande gäller inom EG ger emellertid försäkringsföretag frånEFTA-länderaa möjlighet att, på samma sätt som på kreditinstitut- Prop.1991/92:170 området, tillhandahålla tjänster i andra EES-länder beträffende vissatyper Bilaga 6 av försäkring. Motsvarande gäller naturligtvis ocksåförsäkringsföretag rinansdepartementet från EG-länderaa i förhållande tillEFTA-länderaa. Således gäller principeraa om en enda auktorisation ochhemlandskontroll inom skade-försäkringsområdet beträffende s.k. stora risker(dvs. försäkringar till t.ex. större företag) och inom livförsäkringsområdetnär försäkringstagaren själv tar initiativet till att teckna försäkring i ettutländskt bolag. mål att uppnå etableringsfrihet ochfrihet att tillhandahålla tjänster över gränseraa skall för försäkringssektorninnebära att en konsument skall kunna välja den försäkring som passar honombäst och därvid vända sig till vilket bolag som helst inom gemenskapen. Försäkringsbolagenskall således kunna erbjuda sina tjänster inom hela gemenskapen utan att bliutsatta för konkurrensbegränsande åtgärder genom olika nationella regelsystem. föreskrevs i ett direktiv rörandeåterförsäkring och retrocession (64/225/EEG) att alla hinder avseendeetablering och tjänstehandel skulle avskaffes på detta område. Bestämmelseraainnebar emellertid i stort sett endast en bekräftelse av rådande förhållanden. För direkt försäkringsverksamhet genomfördesetableringsfriheten genom de s.k. etableringsdirektiven. första skadeförsäkringsdirektivet (73/239/EEG) och det s.k.första liyförsäkringsdirektivet (79/267/EEG) föreskrivs att medlemsstateraaskall kräva auktorisation för att någon skall få driva försäkringsverksamhet. Idirektiven föreskrivs vilka auktorisationsregler som skall gälla och vad somskall krävas för att en filial skall få etableras i en annan medlemsstat.Etableringsdirektiven innehåller även vissa rörelseregler, främst bestämmelsersom syftar till att finansiell stabilitet i försäkringsbolagen skallupprätthållas, t.ex. gmndläggande bestämmelser avseende tekniska reserver ochregler om hur den s.k. solvensmarginalen skall beräknas. Det första skadeförsäkringsdirektivet har ändratsoch kompletterats genom ett antal rättsakter, främst genom ett direktiv omkoassurans-verksamhet inom gemenskapen (78/473/EEG), ett direktiv avseende reserisker(84/641/EEG) och ett direktiv om kredit- och borgensförsäkring (87/343/EEG), Beträffende handel över gränser med försäkringarhar de s.k. koassuransdomama varit av stor betydelse. Domarna meddelades avEG-domstolen (fell 220/83 kommissionen ./. [1986],252/83 kommissionen ./. [1986], 205/84kommissionen ./. [1986]och 206/84 kommissionen ./. Iriand [1986] ). Domstolen klargjorde attRomfördragets regler om fri tjänstehandel gäller även på försäkringsområdet,vilket innebär att ett medlemsland inte får kräva att ett bolag som redan äretablerat i ett annat medlemsland också skall vara etablerat i det land därtjänsten skall presteras. I avvaktan på att ytterligare harmonisering sker avreglema på försäkringsområdet finns emellertid behov av att geförsäkringstagare ett skydd som kan motivera begränsningar i den friatjänstehandeln. Domstolen ansåg därför att det under vissa omständigheterkan vara berättigat att kräva auktorisation Prop. även i det land därtjänsten skall presteras. Behovet av sådant särskilt Bilaga 6 skydd är emellertid intelika stort för hela försäkringssektorn och det kan, enligt domstolen, finnasfell där den försäkrade risken är av sådan art eller försäkringstagarenhar en sådan ställning att det inte finns skäl att skydda försäkringstagarengenom att tillämpa nationella tillsynsregler. I det andra skadeförsäkringsdirektivet(88/357/EEG), som antogs , har försäkringsriskeraa med stöd avkoassuransdomaraa delats upp i "stora risker" och andra risker (ibland kallade massrisker). Begreppet stora risker omfettar i huvudsaktransport- och sjöförsäkring, kreditförsäkring som tecknas av näringsidkaresamt egendoms- och ansvarsförsäkring som tecknas av större företag. För destora riskeraa innebär direktivet att den fria tjänstehandeln med en enda auktorisationoch hemlandstillsyn genomförs. För massriskema har det ansetts föreligga behovav att ge försäkringstagaraa ett särskilt skydd. Medlemsländema har därförgetts möjlighet att kräva auktorisation för den gränsöverskridandeverksamheten och att tillämpa egna tillsynsregler. antog EG:s ministenåd det andralivförsäkringsdirektivet (90/619/EEG). Direktivet omfettar såväl individuellaförsäkringsavtal som gmpplivförsäkring. Principeraa om en enda auktorisationoch hemlandstillsyn införs för livförsäkringar som tecknas pä försäkringstagarensinitiativ i ett annat medlemsland än det där försäkringstagaren är bosatt.Försäkringstagaren skall anses ha tagit initiativet till kontakten medförsäkringsbolaget dels i de fell avtalet har ingåtts av båda parter i det landdär bolaget är etablerat eller av parteraa i deras respektive hemland underfömtsättning att bolaget inte kontaktat försäkringstagaren, dels ide fell försäkringstagaren i sitt hemland kontaktat en försäkringsmäklare föratt teckna en försäkring i ett armat medlemsland. För andra försäkringar änsådana som tecknats efter initiativ av försäkringstagaren har denne ansettsvara i behov av särskilt skydd. I dessa fell har medlemsländema gettsvalfrihet, så att de antingen kan tillämpa reglema om hemlandstillsyn eller, iavvaktan på fortsatt harmonisering, kräva auktorisation vid gränsöverskridandehandel. På trafikförsäkringsområdet har antagits sexdirektiv (72/166/EEG, 72/430/EEG, 81/76/EEG, 84/5/EEG, 90/232/EEG och 90/618/EEG).Ansvarsförsäkring för skada som tillfogas tredje man till följd av trafik medmotorfordon skall vara obligatorisk och omfatta både sak- och personskador. Etttrafikförsäkringsavtal skall gälla inom hela gemenskapen på gmndval av en endapremie och ge ett skydd som motsvarar minst det skydd som föreskrivs i det landdär fordonet är hemmahörande. På försäkringsområdet finns, liksom på bankområdet,bestämmelser om att EG-medlemsstateraa skall vara skyldiga att iaktta engemensam restriktiv hållning i fråga om auktorisation avdotterbolagsetableringar från sådana tredje länder som inte erbjuder sammamöjligheter till etablering (reciprocitet). Regleraa är utformade iöverensstämmelse med motsvarande bestämmelser i andrabanksamordningsdirektivet. De har inte införlivats med , som istället innehåller regler om rätt förEFTA-länderaa resp. EG-sidan att i förekommande fell begränsa etableringsrättenför dotterbolag till tredjelandsföretag. Kommissionens förslag till vad som bmkar kallas dentredje generationens försäkringsdirektiv är alltjämt under beredning inom EGoch ingår inte i . När dessa förslag till tredje skade- resp.livförsäkringsdirektiv (KOM(92)63 och KOM(91)57) antagits av EG:s ministerrådoch införlivats med , kommer principen om en enda auktorisation attgälla fullt ut inom hela EES-området också för försäkring. Inteheller inom värdepappersmarknadsområdet är principeraa om en enda auktorisationoch hemlandskontroll ännu fiillt utbyggda inom EG. gäller dessaprinciper enbart värdepappersfondsverksamhet och annan liknande verksamhet.Föratom gemensamma regler för värdepappersfonder ingår i bl.a.regler om fömtsättningama för börsregistrering av värdepapper, om innehåll iprospekt, om information från börsbolag och aktieägare samt regler ominsiderhandel. Andamålet med regelharmoniseringen inom EG vadgäller handel med värdepapper är att åstadkomma en gemensam värdepappersmarknaddär olika aktörer kan emittera och handla med värdepapper över gränsemasamtidigt som placerarna i de olika medlemssländema ges ett likvärdigtgrandskydd. Inombörsområdet har flera direktiv antagits. I dessa ställs det upp minimikrav ifråga om olika förhållanden som knyter an till börshandel. Käraan utgörs av detre börsdirektiven (79/279/EEG, 80/390/EEG och 82/121/EEG) som innehållerbestämmelser om villkor för officiell fondbörsnotering av värdepapper,offentliggörande av prospekt (börsprospekt) vid sådan notering resp.halvårsrapporter från bolag vars aktier är börsnoterade. Direktivet ombörsprospekt kompletteras med ett direktiv om ömsesidigt godtagande av sådanaprospekt (87/345/EEG). Direktivet innebär bl.a. att ett börsprospekt somgodkänts av myndighet i ett skall godtas även i övriga medlemsländer.Ytterligare komplement till börsdirektiven utgör direktivet om godtagande avemissionsprospekt som börsprospekt vid ansökan om börsnotering (90/211/EEG),som också bygger på principen om ömsesidigt godtagande. Härtill kommer det s.k.flaggningsdirektivet (88/627/EEG) med regler om informationsskyldighet vidförvärv eller avyttring av större aktieposter i börsnoterade bolag.