prop · GF03100 · 1991-12-31 00:00:00 — I regeringsförklaringenuttrycks detta på så sätt att "Hela skall leva". Det föratsätteren aktiv regionalpolitik. Därför behövs nu dels infrastrakturförbätt-ringar, deb utökade företagsinsatser såväl i formav stöd vid etablering och expansion som allmänt kostnadssänkande stöd. Förslag Prop.1991/92:100 Vad gäller direkt företagsinrikladeåtgärder föreslås att lokaliseringslån återskall kunna lämnas i vissa fall. Detta föreslås bl. a. med hänsyn till att denordinarie kapitalmarknaden inte är beredd att på ett fullgott sätt finansieraangelägna projekt i stödområdet. föreslås en ökning av de maximala stödbeloppen till företag iglesbygd. Vad gäller kostnadssänkande åtgärder. Föreslås en utvidgning avsystemet med nedsättning av socialavgiftertill flera verksamheter i stödområde 1 och med vissa verksamheter idelar av stödområde 2. De totala regionalpolitiska anslagen föreslåshöjda med ca 300 milj.kr. eller och uppgår därmed till mer än 2,6 miljarderkr. Länsanslaget föreslås därvid höjas till . Även efter denna uppräkning är de regionalpolitiskamedlen helt otillräckliga för att ensamma kunna uppfylla de regionalpolitiskamålen. Därför understryks behovet av en fördjupad sektorssamverkan i syfte attfå verksamheterna inom andra samhällssektorer, t. ex. vad avserinfrastmkturåtgärder, utformade på ett sådant sätt att de medverkar till attdessa mål kan nås. Anslagsändringförändringamainom verksamhetsområdei förhållande till motsvarande anslagpå statsbudgeten för budgetåret1991/92 framgår av följande sammanställning (milj.kr.) Statsbudgeten Förslag Förändring 1991/92 1992/93 Totalt 27829,7 37 749.4 +9 919.7 ""op-1991/92: lOO 11 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde . Föredragande: statsrådet . Denekonomiska krisens effekter är tydliga inom alla delar av ekonomin. Arbetslösheten har för svenska förhållandenstigit drastiskt och sysselsättningen sjunker. Budgetunderskottet växer, ochde fallande investeringama äventyrar den framtida standardutvecklingenoch välfärden. Huvudproblemetär kombinationen av en djup lågkonjunktur och de strakturella brister som föreligger i svensk ekonomi. De negativaeffekterna på ekonomins funktionssätt tydliggjordes när överhettningenförbyttes i lågkonjunktur. Det ärpriset av försummelser då utvecklingskraftentillåtits att försvagas. Att komma till rätta med de samhällsekonomiska ochstatsfinansiella obalanserna är en föratsättning för att bevara och utvecklavälfärden i hela landet. En samlad och långsiktig ekonomisk-politiskstrategi, med ett tydligt regionalt ochmiljöinriktat perspektiv, lägger granden för återhämtning och framtidavälfärdsutveckling. Problemen är både strakturella ochkonjunkturella. Långsiktighet och uthållighet är därför villkor för attförstärka utvecklingskraften i ekonomin. Stagnationen återspeglas i snart sagt varjeekonomisk indikator. Tydligast är den på arbetsmarknaden. Bakom statistikenöver arbetslöshet finns kvinnor, mänoch ungdomar med behov och förväntningar om ett arbete. Arbetslöshet får aldrig bli ett medel i denekonomiska politiken. Regeringenkommer därför att utforma en effektiv och ändamålsenlig arbets-jnarknadspolitikför att motverka arbetslöshet och för att stödja människoma i den anpassning som ekonomin nu måste genomgå. Arbetsmarknadspolitikenär en del av den ekonomiska politiken och syftar till att åstadkomma en välfungerande arbetsmarknad. Därmed skapasföratsättningar för tillväxt och full sysselsättning i hela landet. Arbetsmarknadspolitiken i sig skapar emellertidinte varaktiga och trygga arbeten.För den uppgiften sörjer endast en politik som utvecklar framgångsrika företag och hållbar tillväxt, ochsom motverkar misshushållning med människor och miljö. Det kommer att ta tid innan effektema av en nypolitik som förbättrar ekonomins funktionssätt blir märkbara. Även år 1992kommer därför att präglas av svitemaav år av misslyckanden och intemationell lågkonjunktur. De oundvikliga förändringama ochåtstramningarna kommer att mär- kas av många. Det nödvändigakrismedvetandet bygger på en förståelse för Prop. 1991/92:100 sambandet mellanå ena sidan besparingar och lättnader för företagandet Bil. 11 och å andrasidan en ökning av produktion och sysselsättning. Arbetslöshetenkan som ovan framhållits bara hållas nere genom att företagandet kan utvecklas och att nya arbetsplatserdärmed kan uppstå. Regeringensnärings- och regionalpolitik syftar till att skapa nya arbetstillfällen. För attunderlätta för de enskilda individerna att finna arbete, för arbetsgivare att finna lämplig arbetskraft ochför att motverka de sociala konsekvensernaav arbetslöshet kommer regeringen också att föra en aktiv arbetsmarknads-och arbetslivspolitik med arbetslinjen som ledstjäma. Regeringens beslutsamhet i detta avseende komtill uttryck i förslaget till tilläggsbudgetI för innevarande budgetår, till vilken har tagitställning. Därvid anvisades betydande förstärkningar för att främjainfrastraktur, utbildning och kompetens samt för arbetsmarknadspolitiska insatser. Regeringens beslut omatt, med utnyttjande av finansfullmakten, anslå ytterligare 1 300 milj.kr. tillarbetsmarknadspolitiska åtgärder innebär en ytterligare markering. Medbättre kommunikationer och högrekvalifikationer kommer människor och regioner att stå bättre rastade närkonjunkturen vänder uppåt. En väl fungerande arbetsmarknad är avgörande fören nations välstånd och framåtskridande. Arbetet är en grandläggandeföratsättning för försörjning och för möjligheteraa att leva ett i bred meningrikt liv. Arbetet ger möjlighet till gemenskap, personlig utveckling, identitet ochsjälvtillit. För näringslivet ärtillgången på kompetent personal en föratsättning för konkurrensförmågaoch tillväxt. Med arbetslöshet följer dåligt resursutnyttjande,otrygghet och ekonomiska problem. Risken för permanent utslagning frånarbetslivet, missbruk och ohälsa växer. Föresatserna för nästa budgetår kvarstår därför arbetslösheten skall bekämpas. Denekonomiska politik som uttrycktes i regeringsförklaringen och ipropositionen om inriktningen av den ekonomiska politiken anger den svåra vägen att åter föra till enledande ställning bland de utveckladenationema. Denna politik följs nu upp i årets budgetproposition. Skapa förutsättningar i hela landet Det är ett grandläggande mål attskapa betingelser i landets alla delar för enekonomisk utveckling där rätten till arbete för både kvinnor och män varaktigtförsvaras. Den långsiktiga tryggheten för den enskildemedborgaren föratsätter att den svenska ekonomin kan utvecklas. Detta kräver en konkurrenskraftig industrisektor. De små och medelstoraföretagen utgör en strategisk resurs. Nyföretagandet måste stimuleras. Det är i dessa företag som de nya möjlig heterna och de nya arbetena finns. Det leder ocksåtill att resurser och kraft måste avsättas till den nödvän- Prop. 1991/92:100diga breddningen av arbetsmarknaderna i regionalt utsatta områden. 11utsättningar för arbete, service och godmiljö i alla delar av landet skapas. Det är viktigt att produktionsförmågan,kunnandet, samhällsinvesteringarnaoch resurstillgången tillvaratas i hela . En föratsättning för tillväxtär att möjlighetema också utanför storstadsområdena utnyttjas. Utbyggd infrastraktur och modernkommunikationsteknik minskar betydelsenav geografiska avstånd. Modema järnvägar och bra vägar måste komma helalandet till del. Förbättrad regional balans begränsar faran förinflationsdrivande flaskhalsproblemi tider av konjunkturappgång. Därmed ges ett viktigt bidrag till enlångsiktig stabilisering. Robusta lokala arbetsmarknader med ettdifferentierat näringsliv, baserat på en mångfald av små och medelstoraföretag, minskar beroendet av storaföretag. Genom att det finns många små företag främjas sund konkurrens.Inflytandet i näringslivet och över den egna arbetssituationen stärks. Regeringens politik syftar till ökad regionalbalans och lokala arbetsmarknader som fungerar ekonomiskt, miljövänligt,socialt och kulturellt. Arbetsmarknadspolitiken måste motverkalångtidsarbetslöshet och permanent utslagning från arbetsmarknaden medspeciell uppmärksamhet mot ungdomar,flyktingar och invandrare samt arbetshandikappade. Arbetsmarknads-, arbetslivs- och regionalpolitikenhar det gemensamt att de handlar om hushållning med ekonomiska resurseroch människor. De måste också vara välavstämda mot andra politikområden. Det krävs en helhetssyn med samordnande åtgärder inom en rad samhälls- och politikområden. Förmedling, vägledning, rehabilitering och andrautbuds- och efterfrå-gestimulerandeinsatser skall sättas in med stor kraft. Under den närmaste framtiden ärdet de medel som står till buds för att möta den kris, vars bakomliggandeorsaker alltför länge åsidosatts. De myndighetersom sorterar under kommer att ges omfattande resurser för sin verksamhet. Jag kommer strax attlämna förslag om detta och om påkallade regelförändringar. Därvid anger jag också dels de mål som skall varavägledande för verksamheterna, dels de frågor som behöver övervägas ytteriigareeller utredas innan förslag kan utformas. Överhettningen på arbetsmarknadenkulminerade omkring /90.Inflödet av lediga platser minskade i en allt snabbare takt under loppetav . Den tidigare alltför starka efterfrågan på arbetskraft vändeunderår 1991 tifl motsatsen. Arbetslösheten började stiga under andra halvåret1990 och varslen om uppsägningar ochpermitteringar sköt i höjden. varslades ca 131000 personer, att jämföra med43000 Prop. 1991/92:100 . Antalet sysselsatta inomindustrin har enligt Bil. 11 arbetskraftsundersökningarnaminskat med ca 70000 personer och det totala antaletsysselsatta var färre än . Antalet arbetslösa uppgick under november månadtill 3,av arbetskraften vilketinnebär en ökning med 1,3procentenheter. Ökningen av arbetslösheten har varit större bland män än bland kvinnor. Bland ungdomar har ökningenav arbetslösheten varit särskilt tydlig. 1 detta sammanhang vill jag nämna att den svenskauppfattningen om arbetsmarknadspolitiken som en viktig beståndsdel i denekonomiska politiken, och inriktningen på aktiva åtgärder framför passiva,röner ökat intemationellt intresse. publicerar regelbundetuppgifter över medlemsländernassatsningar på arbetsmarknadspolitik. Organisationen drar då en tydligskiljelinje mellan aktiva och passiva åtgärder. Inriktningen påarbetslinjen ger en obestridd ledarposition vid dessa jämförelser. Vidett arbetsministermöte i regi, , kommer frågor rörande utformningen av en aktiv arbetsmarknadspolitikatt diskuteras. Riktlinjeraa förarbetsmarknadsverkets verksamhet inför /91 var att underlätta näringslivets expansion och att hjälpa desvaga grapperna på arbetsmarknaden. Vidare angavs attjobb-sökar-aktiviteter skulle byggas ut såatt denna form av förmedlingsservice kunde erbjudas i hela landet . Slutligen ingick det iriktlinjema att arbetsmarknadsverket skulle fortsätta arbetet med att brytaden könsuppdelade arbetsmarknaden. Under budgetåret1990/91 förändrades föratsättningama på arbetsmarknaden kraftigt. Arbetslösheten ökade och arbetsmarknadspolitikeninriktades i allt större utsträckning på att underlätta strakturförändringar i näringslivet. Enligtriktlinjema skulle långtidsarbetslösheten under /91 hållas nereunder nivån för /90. Vidare skulle AMS aktivt arbeta för att deltidsarbetslösheten skulle minskadrastiskt. Dessa mål har ej kunnat uppfyllas. För flyktingar och andra invandrare angavriktlinjema att ökade insatser skulle göras för att snabbare få dem iarbete. Arbetslöshetstidema för flyktingar och utomnordiska invandrare skulleminskas för /91 jämfört medåret innan. Vidare skulle antalet utomnordiska medborgare som erhållit arbeteeller utbildning öka med minst 3000 personer mellan de båda budgetåren. En ökning av de utländska medborgamas arbetskraftsdeltagandeskulle eftersträvas. Under /91 ökade antaletutomnordiska medborgare pla cerade i arbete eller utbildning till 36000 personer från 31000 personer /90. Målet 3000 fler iarbete eller utbildning nåddes såle- 10 des med god marginal. Däremotuppnåddes inte målet att arbetslöshetsti- Prop. 1991/92:100 derna för dennagrupp skulle minskas. Den genomsnittliga arbetslöshetsti- Bil. 11 den ökade istället jämfört för samtliga arbetssökande. Enligtriktlinjerna skulle en större andel arbetshandikappade erhålla arbete eller utbildning under /91jämfört med budgetåret innan. Inte heller detta mål har kunnat nås. AMS har i en rapport redovisat utbyggnaden avjobb-sökar-aktiviteter /91. Rapporten visar att målsättningen attjobb-sökar-aktiviteter skall erbjudas vid landets samtliga förmedlingar vid utgången av bedöms kunna tillgodoses medundantag av tre förmedlingskontor.Dessa bedöms inte ha någon reell möjlighet att bedriva gruppverksamhet på grandav att de har för små lokaler och för få medarbetare. Insatserna för att bryta den könsuppdeladearbetsmarknaden har främst inriktats på att stimulera kvinnor och mänatt välja otraditionella utbildningar.Andelen kvinnor som deltog i arbetsmarknadsutbildning med inriktning mottillverkningsindustrin var lika stor /91 som budgetåret innan.Däremot ökade andelen män som deltog i arbetsmarknadsutbildning medinriktning mot vård- och omsorgssektora mellan budgetåren. Arbetsmarknadspolitiken och /93 Chefenför har redogjort för de ekonomiska utsiktema och den ekonomiska politikenunder budgetperioden. Lågkonjunkturenkommer att dominera . Konsekvensen av den svagaproduktionsutvecklingen torde bli att efterfrågan på arbetskraft kommerall bli utomordentligt dämpad. Ett sedvanligt konjunkturförlopp innebär atteffekten på arbetsmarknaden av ökad ekonomisk aktivitet kan skönjas medmellan ett halvt till uppåt ett årseftersläpning. Det gör att en stabilisering av arbetsmarknaden sannolikt kan väntas först ett gott stycke in påår 1993. Det finns såledesrisker för en fortgående arbetslöshetsökning ännu under en del av . Om produktionsutvecklingen är svag, och en växande efterfrågan i begynnelseskedet kan mötasmed ledig kapacitet, rationaliseringaroch produktivitetsförbättringar, ökar inte efterfrågan på arbetskraft. Arbetskraftsutbudet kan emellertidantas sjunka något som ett resultatav situationen på arbetsmarknaden. De ur arbelsmarknadspolitisk synvinkelnödvändiga åtgärderna, bl.a. i form av arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbete, kommer också attmedverka till att begränsa den öppnaarbetslösheten. Den öppna arbetslösheten är därmed inte heller ett bramått på det verkliga läget på arbetsmarknaden. Som finansministem framhållit är bedömningen avutsiktema ytterligt osäkra. bör det påpekas att den ekonomiska situationen är av sådan natur att det stabiliseringspolitiska problemet i betydande grad har 11 Konjunkturellaoch strakturella åtgärder måste därför Prop. 1991/92:100 samspela med varandra. Jag kommer att följa utvecklingen påarbetsmarknaden med största uppmärksamhet.Efter nya bedömningar kan det finnas anledning att inför kompletteringspropositionen omprövainriktning och omfattning av de arbetsmarknadspolitiska åtgärdema förnästa budgetår. Detövergripande målet för sysselsättningspolitiken är, som jag tidigare framhållit, att skapa föratsättningar för enekonomisk utveckling som ger möjlighettill varaktigt arbete i landets alladelar. Det ställer krav på en politik för ökad tillväxt där kampen motinflation och arbetslöshet står i förgranden. Arbetsmarknadspolitiken är ettviktigt instrament för att förverkligadenna målsättning men den är inte det enda. De mer långsiktigt verkandeåtgärder som vidtas inom bl. a. finans-, industri-, kommunikations-, utbildnings- och regionalpolitiken haravgörande betydelse för hur väl målet skall kunna uppnås. Mina företrädarehar vid ett flertal tillfällen påpekat och senast skedde det budgetproposition att inte ens en perfekt fungerandearbetsmarknad eller massiva åtgärder i ett längre perspektiv kan leda till full sysselsättning om inte tillväxteni ekonomin är tillräckligt hög. Detfinns i praktiken en gräns för hur stor arbetslöshet som med rimligasamhällsekonomiska kostnader kan hanteras med selektiva ingrepp. Stora och permanenta åtgärdsvolymer medför påfrestningarpå arbetsmarknadsmyndigheternas organisation och administration. Möjlighetema till flexibilitet och selektivitet försvårasdärmed. Alltför snabba och kraftigavolymökningar inverkar menligt på kvalitet och träffsäkerhet. Personalenskunnighet, erfarenhet och engagemang har stor betydelse för vilka resultat, somi en given arbetsmarknadssituation, kan uppnås med olika förmedlings- och åtgärdsinsatser. De senaste årensomstrakturering av arbetsmarknadsverket och den ökade målstyrningen harfrisläppt en initiativrikedom och ettengagemang som ökat slagkraften betydligt. En svag förändringsprocess och ändradeföratsättningar gör att resurskraven äventyrar delar av den offentligasektora. I förlängningen kan det riskera den generellavälfärdspolitiken. För att väma välfärdssamhället måste den offentliga sektom fortlöpande omformas och utvecklas. Enligt min uppfattning kan storaeffektivitetsvinster skapas genom viss konkurrensoch en dynamisk process inom offentlig verksamhet. Arbetsförmedlingen utgöringet undantag. Dagens arbetsförmedlingsmonopol utgör sannolikt ett hinder för nytänkande och utveckling på området. Meden större mångfald skulle den flexibilitet och anpassning som utgör föratsättningenför en väl fungerande arbetsmarknad främjas. Dessa skäl talar därför även förprivata arbetsförmedlingar. fungerande arbetsmarknadföratsätter en väl utbyggd hehäckande offentlig Prop. 1991/92:100 arbetsförmedling. Den offentligaarbetsförmedlingen kommer även i fram- Bil. 11 tiden att ha en mycket viktig funktion. Jag avser att senare föreslåregeringen att en utredning tillkallas för att utarbeta förslag omformema för avregleringen. kommeratt föreläggas förslag om uppsägning av konventionen. Som regeringen har aviserat bör enobligatorisk arbetslöshetsförsäkring införas. Detta kommer att öka kostnademaför försäkringen i betydande utsträckning. Egenfinansieringen iarbetslöshetsförsäkringen bör därför den Ijanuari 1993 ökas från 70 till 2IOprocent av den genomsnittliga dagpenningen. Inomarbetsmarknadsdepartementet utarbetas direktiv till enutredning som skall föreslå utformningen av en obligatoriskarbetslöshetsförsäkring. Av alla inslag i svensk arbetsmarknadspolitik somväcker internationellt intresseintar ungdomsgarantin en särställning. Inget annat land har haft djärvheten att angripa sysselsättningsfrågoma förungdomar i termer av en garanti om utbildning eller arbete för hela årsklasser.Garantin infördes för yngre tonåringar redan under senare delen av1970-talet, för att senare byggas ut till att gälla även äldre tonåringar, och för vissamindre grapper upp till och med . Argumenten för garantin är väl kända och allmäntgodtagna. Enklast uttryckt betyder den att ungdomarna aldrig får lämnasdärhän, utan meningsfull sysselsättning.Enligt min mening är motiven lika aktuella som när garantininfördes. Formerna för garantin har emellertid fått vissanegativa konsekvenser, vilka under endjup och långvarig lågkonjunktur allvarligt kan hota hela systemet. Utan inbördes rangordning skall någraanges. Garantin är svår att uppfylla. Hela branscherstår utanför systemet på grund av atlnödvändiga avtal för inskolningsplatser inte slutits. Även om avtal finns kan det ändå vara utomordentligtsvårt att få fram avtalade inskolningsplatser i tillräcklig omfattning. Detta är en krass realitet, som inte kan avfärdasmed att kommunerna måste ta sitt ansvaroch följa lagen. 1 takt med en snabbt ökande tillströmning av ungdomar som inte kan få arbete på denreguljära arbetsmarknaden uppstår risker för att ungdomsinsatserna kan blisnarare formella än reella. Därmed förfelas hela avsikten med garantin. Koncentrationen till den offentliga arbetsmarknaden har två påtagliga avigsidor. Dels medför den att ungdomar med enursprunglig öppenhet och kanskeäven yrkesutbildning för industriarbete inte ges möjlighet att skaffa sig sådan erfarenhet. Efter sysselsättningi den offentliga sektom tenderarungdomarna att stanna kvar, och industrins möjligheter att rekrytera ungdomar försvåras. Dels är löneläget ocksåsådant att en inskolningsplats i den offentliga sektorn kan lönasig bättre än ett arbete inom delar av det privata näringslivet. Brister i arbetsmiljön och arbetsorganisationenkan däratöver ofta av skräcka ungdomar från att söka sig tillarbeten inom industrin. Ett utveck- ' 3 lingsarbete i syfte att avhjälpadetta bör komma till stånd i samverkan Prop. 1991/92:100 mellan stat och näringsliv. Självfallet skall ingen anvisas till eller behålla en inskolningsplats om det finns lämpligt arbete på den reguljäraarbetsmarknaden eller någon annan bättreåtgärd. 1 verkligheten betyder rådande löneförhållanden emellertid att systemet kan vara oerhört tungrott och framförallt att signalerna till tonåringama är motsägelsefulla. En långvarig dämpning på arbetsmarknaden kandessutom innebära att många ungdomar av åldersskäl tvingas lämnaungdomsgarantin, för att möta enarbetsmarknad där de har små möjligheter att kunna konkurrera. Det ställer krav på ytterligare och kostsammasamhälleliga insatser. Arbetslöshetsproblemenförskjuts dessutom allt högre upp i åldrarna. Inom åldersgruppen 20 ärutvecklingen av arbetslösheten, och särskilt den snabbt stigandelångtidsarbetslösheten, mycket oroande. Jag villunderstryka att jag avser de grapper av ungdomar som har problem med att finnaarbete. De som har fullgjort en yrkesutbildning inom ett brett yrkesområde möter givetvis betydligt färre problem än desom helt saknar eller harbristfällig utbildning, eller de som har en mycket snäv inriktning. Parterna på arbetsmarknaden, inom både den privataoch den offentliga sektorn, har enligt min mening ett särskilt ansvarför de grapper av ungdomar som harsvårigheter att komma in på arbetsmarknaden. Problemen för kommunema kan inomen snar framtid bli övermäktiga. Det ökar risken för dels att vissainskolningsplatser kan bli en form av förvaring utan meningsfullt innehåll och dels att kostnadsutvecklingenomintetgör hela systemet. Enöppenhet för nya lösningar är i rådande konjunkturläge starkt påkallad. Ungdomarnas krav på arbete är mycket berättigade.Riskerna med arbetslöshet är större för ungdomar som aldrig fått enyrkesidentitet. Därmed växer också vuxenvärldens ansvar. Den reguljära arbetsmarknaden måste i ökadutsträckning göras tillgänglig föralla ungdomar även de i åldrarna 20 . Det föratsätter emellertid atl ålgärdssystemet och sannolikt ocksåersättningsnivåerna ses över. Jagämnar återkomma med mina överväganden gällande ungdomsgarantin undervåren. Detförsämrade läget på arbetsmarknaden drabbar främst grapper med en redan svagställning, såsom nylilllrädande ungdomar, flyktingar och invandrare samt arbetshandikappade.Arbetsförmedlingens insatser och åtgärdermåste ytterligare koncentreras till och intensifieras för dessa grapper. Det gälleratt förhindra att försämringen på arbetsmarknaden leder till ökadlångtidsarbetslöshet. Särskiltviktigt är det att förhindra en ökad arbetslöshet bland ungdo marna. För de unga står en bredarbelsmarknadspolitisk åtgärdsarsenal till buds. Den som inte får ettarbete skall i första hand erbjudas jobb-sökar-aktiviteter och andraförmedlings-och vägledningsinsatser. bildning skall också vara en högtprioriterad insats för denna grapp. I de Prop. 1991/92: 100 fallsysselsättningsskapande åtgärder, såsom beredskapsarbeten och in- Bil. 11 skolningsplatser, måste tillgripas bör de iförsta hand inriktas mot näringslivet. De särskildainskolningsplatserna skall användas i sista hand. Flyktingar och invandrare är andra grapper sombehöver särskilt stöd i ett besvärligt arbetsmarknadsläge. Genom derasofta svagare förankring på arbetsmarknadenär de bland de första som blir arbetslösa. Deras ställning måstestärkas genom att hänsyn tas till deras särskilda förutsättningar och behov vidutformningen av arbetsförmedlingens insatser. utbildning ocherfarenhet måste kompletteras så att de bättre kan konkurrera på den svenska arbetsmarknaden. Det är också viktigt attskapa positiva attityder till flyktingar och invandrare.