prop · GF039 · 1991-12-31 00:00:00 — En förutsättning för detta är att kronviltet kan erbjudas en lämplig livsmiljö i det syd- och mellanskånska kulturlandska pet. Med hänsyn till att det måste finnas ett klart uttalat intresse att bevara kronviltet kan skadeproblemet inte enbart lösas genom ökad avskjutning 66 Man måste också inrikta sig på skadeförebyggande Prop.1991/92:9 åtgärder. Det måste därför finnas utrymme för att lämna bidrag tillsådana Bilaga 3 åtgärder. Visst bidrag bör kunna utgå ur viltskadefonden. Länsstyrelseni : delar utredarens bedömning om vikten av attviltstammarna anpassas till lokalt lämpliga nivåer och tillstyrker i alltväsentligt de förslag som syftar till mindre detaljreglering och ökat lokaltansvarstagande. Mot denna bakgmnd finner det också följdriktigtatt nuvarande ersättningsrätt för bl.a. älgskador avskaffas. hadeemellertid gärna sett att utredaren närmare jämfört förhållandet mellanviltstammarnas natur- och jaktvärden och de skador som viltet orsakar iskogsbruket. Det hade också varit värdefullt att närmare få belyst dekonflikter som kan finnas mellan intresset av att bibehålla förhållandevisstora viltstammar och intresset av att upprätthålla biologisk mångfald iskogen. Utifrån detta perspektiv kunde exempelvis utredaren närmare habehandlat svårigheterna att etablera ädellövskog i områden där födotillgångenär dålig och de effekter för och faunan i övrigt som detta kan föra medsig. Länsstyrelseni : Utredaren har konstaterat att samhällets målsättning om balansmellan å ena sidan viltstammarnas storlek och å andra sidan markens förmåga attföda viltet i vissa områden inte har uppfyllts. Dettakan bero på att statsmakternas målsättning inte på ett tillräckligt tydligtsätt kommit till uttryck i jaktlagen. Det får nämligen anses viktigt attstatsmaktemas målsättning inte bara kommer till uttryck i allmänt hållnauttalanden i förarbetena utan också anges tydligt i lagstiftningen. Om så skerkan myndigheterna på ett bättre sätt följa upp hur målen uppnåtts. Det ärviktigt att i samråd med övriga berörda centrala myndighetertar fram lämpliga instrument för att bedöma uppställda mål. Detär en viktig uppgift för att följa upp hur målen uppnåtts. Iarbetet måste länsviltnämnden och andra regionala och lokala organ medverka. Idetta län har älgavskjutningen mer än tredubblats.Älgstammen har dock i varje fall inom vissa områden fortsatt att öka. Länettillhör de län som drabbats mest av älgskador på grödor. Även skadorna på tall-och granungskog är större än skogsbraket kan tåla. De täta stammarna av älg ochrådjur har bl. a. också problem vid föryngring av lövskog. Detta aktualiseras iän högre grad under den närmaste framtiden när stora arealer på grund av nyajordbrukspolitiken skall omföras till skog. Det är därvid ur naturvårdssynpunktönskvärt att vissa delar planteras med lövträd. Detta är i dagens läge svårt pågrund av de omfattande betesskadorna på plantorna. Under senare delen av1980-talet har vidare särskilda problem uppstått i älgslammen inom framför allt den södra delen av länet där ett stort antal älgar hittats döda eller döende i en tidigare ej beskriven sjukdom som svåra betesskador på gran har noterats i stor omfattning. Det är inte uteslutet att dessa problem sammanhänger med en alltför stor älgstam. i Skaraborgslän: Betänkandet behandlar viltskadeproble- Prop. 1991/92:9 men på ettklart och konkret sätt. delar till största delen Bilaga 3utredarens bedömningar och tillstyrker flertalet förslag. De åtgärder somföreslås har diskuterats med jägare och markägare. Förutsättningar för attgenomföra dessa bör därför vara goda. Länsstyrelseni ansluter sig i princip till de överväganden som kommit tilluttryck i föreliggande förslag till viltskadeförordning. Länsstyrelseni län: Utredningen har som utgångspunkt haft att viss ersättning förskada av vilt skall lämnas även i fortsättningen, men att systemet för ersättningoch finansiering inte får leda till en sådan höjning av fällavgifterna att deblir oskäliga. Direktiven gavs då fällavgifterna över laghöjdes kraftigt av olika anledningar. Det bör dock påpekas att fällavgifternadärefter har kunnat sänkas, i län . Ansökningarom bidrag till skadeförebyggande åtgärder kommer att öka om de förslag somlagts fram genomförs. Till stor del kommer det att väga upp reduceringen aversättningarna. Först i ett längre perspektiv torde totalt sett en minskning avutgifterna kunna erhållas. Då emellertid en minskning av älgstammenskall åstadkommas, medför detta att även antalet fallavgifter minskar. Det ärdärför osäkert om fällavgifterna kommer att kunna sänkas ytterligare. Länsstyrelsenbedömer att ett genomförande av förslagen kommer att öka arbetemed jakt- och viltskadeärendena. Något utrymme för en finansiering avmerkostnaderna med medel inom ordinarie anslag finns inte. Länsstyrelsenföratsätter därför att de administrativa konsekvensema av förslagen beaktas ochatt erforderliga medel ställs till förfogande, antingen över statsbudgeteneller i form av bidrag ur jaktvårds- eller viltskadefonderna. Länsstyrelseni : anser att det är positivt attviltskadeproblemen nu har blivit föremål för utredning. Inte minst inomVästmanlands län har viltskadorna varitmycket omfattande. Detta har bl. a. haft till följd att fällavgifterna på älginom varit bland de högsta i landet. har därföri skrivelser uppmärksammat påde ojämlika förhållandena vad beträffar fällavgifterna mellan olika län somsystemet skapar. Länsstyrelsenkan helt ansluta sig till målsättningen att reducera älgantalet lokalt för att få en bättre balans i fråga om skador på skog och jordbraks grödor. kan också ställa sig bakom vissa grandläggande förslag i betänkandet som t. ex. ökad lokal avskjutning samt målinriktad utbildning och information till markägare och jägare. sätteremellertid om de konkreta förslag som betänkandet innehåller på Prop.1991/92:9 något avgörande sätt kan bidra till en snabb och varaktig begränsningav Bilaga 3 viltskadeproblemen. Enligtlänsstyrelsens bedömning är det svårt att ha en säker uppfattning om hur storden svenska älgstammen har varit vid någon särskild tidpunkt. Ökningen avviltskadeersättningarnas storlek tyder dock på ett ökatviltskadeproblem. Det förefaller inte realistiskt att man medelst etttreårsprogram för ökad avskjutning av älg skall komma till rätta medviltskadeproblemen. Inte heller förefaller det särskilt troligt att man genom införandeav s.k. älgskötselområden inom vilka det föratsätts vara fri avskjutning avälg skulle kunna komma till rätta med skadeproblemen och åstadkommakontrollerade frilevande stammar av älg. Även vissa betänkligheter avadministrativ natur kan anföras i denna sak. Nödvändigheten av dekompletteringar utredaren föreslår vad gäller 23 § jaktlagen och 29 §jaktförordningen kan ifrågasättas. Flera av utredarens förslag vad gällerskyddsjakt måste diskuteras eftersom det finns tillräckliga instramentsom vid en riktig användning bör kunna bidra till en lösning avskadeproblematiken. För att en skyddsjakt skall ge avsett resultat bör dennapågå under en relativt begränsad tid och inom större sammanhängande områden.Vad gäller möjligheterna att uppbära viltskadeersättning måste kraven påbrukarna väsentligen öka, bl.a. vad gäller tålighet och fällresultat. Självriskbör i likhet med vad som gäller åsättas ett visst minimibelopp. När manfastställer jakttider bör särskild uppmärksamhet ägnas det rörligafriluftslivet, varför det är tveksamt om en förlängning av jakttidsramen är enlämplig väg. Slutligt ställningstagande till ett eventuellt avskaffande avviltskaderegleringsfonden bör inte ske förrän efter det att man kan se omtreårsprogrammet lyckats. Det är rimligt att behållningen i fonden kommerlantbrakarna till del kanske i form av premiesänkande bidrag vid ett framtidaförsäkringssystem eller för skadeförebyggande åtgärder. Det finns samtigtanledning att efterlysa förslag på hur man efter skall kunnalösa de fortsatta viltskadeproblemen. Att avskaffa möjligheterna till fortsattaviltskadeersättningar löser definitivt inga problem. Detvisar sig ofta att en god älgtilldelning, vilket kan ge licenshavaren störrefrihet i jakt, inte alltid har resulterat i ett tillfredsställande jaktresultatvad avser antal fällda djur samt fördelning efter ålder och kön. Lagstiftarenbör inte avhända'länsstyrelserna möjligheten att i skadeawärjande syfte bl. a. medelstföreskrifter eller rekommendationer rikta avskjutningen mot kor eller kalvar. Älg-och hjortstammarnas utveckling och skadebild Länsstyrelsenifrågasätter om man mot bakgrund av tillgänlig avskjut ningsstatistik kan dra så säkra slutsatser om den svenska älgstammens storlek och om en efterföljande stark ökning av älglill- 69 gångenfram till börian av som utredaren tycks anse. Som skäl Prop.1991/92:9 fören sådan ökning anges regleringen av älgjakten. Det kan ju i stället vara Bilaga 3 såatt älgstammen under en relativt legat på en förhållandevis hög nivå.Några tillförlitliga instrament för att beräkna älgstammens storiek synesinte heller finnas. Resultat av älginventeringar är osäkra eftersom ett antalälgar kan bli oräknade medan andra kan komma att räknas flera gånger.Avskjutningsstatistiken kan inte heller ge en rättvisande bild av älgstammeneftersom intensiteten i jakten kan vara helt avgörande för Länsstyrelseni : Det är av stor vikt att en bättre balans i älgstammenuppnås. biträder förslaget att detta bör ske genom en ökadavskjutning, mindre detaljreglering av jakten och ett större lokalt ansvar förskötseln av stammen. Länsstyrelseni : Utredningen har helt riktigt fastslagit att samhälletsmålsättning om balans mellan klövviltsstammarnas storiek och fördelning samtmarkernas förmåga att föda viltet utan alltför stora skador på skog ochjordbruksgrödor inte har uppfyllts inom stora områden. Dettaanser i likhet med utredningen vara ett så stort problem attmålsättningen från samhällets sida bör vara att ha reduceratklöwiltsstammarna lokalt och regionalt till en nivå som innebär balans gentemotfödotillgång och därmed ur de areella näringamas synpunkt acceptabla skador påskog och jordbraksgröda. Detär av vikt att avskjutningen ökas lokalt och regionalt med hänsyn tillfödotillgången och stammamas utveckling samt bör speciell hänsyn tas tillälgvandringsproblemen. Länsstyrelseni : I yttrande över jordbraksdepartemen-tets remiss avstatens naturvårdsverks promemoria Förenklad administration av älgjaktenlämnar förslag på en avreglering av älgjaktssystemet. Skälen förförslagsställandet och den närmare utformningen av det föreslagna nyaälgjaktssystemet framgår av sistnämnt yttrande, vartill hänvisas. Detnuvarande älgjaktssystemet innebär bl. a. på grand av maximerade tilldelningartill licensområdena för älgjakt, avsevärda begränsningar i möjligheterna att fåtill stånd en ökad avskjutning. I det nya älgjaktssystem, som länsstyrelsenföreslår, blir avskjutningen fri för samtliga licensområden vad gäller kalvoch för större licensområden, med en areal av över 2000 ha i genomsnitt, vadgäller både vuxna djur och kalvar. För sådana områden med en god älgtillgångkommer sålunda inte älgjaktssystemet i sig att utgöra något hinder för enstörre avskjutning. Detta bör kunna leda till att det blir lättare än nu attgenomföra den önskade minskningen av älgstammen och därmed nå den avstatsmaktema fastlagda målsättningen att begränsa älgens betningskador på skogoch gröda. Förslaget innebär att ansvaret för älgstammens storlek i högre gradöverlämnas på jägama och markägarna. Grandläggandeprinciper Utgångspunkter Prop. Länsstyrelseninstämmer i de utgångspunkter som utredningen redovisat. ' ° Särskilt villlänsstyrelsen framhålla vad som anförts om att samhället kan medverka till attfå en bättre balans i älgstammen genom att lägga ett större ansvar på denlokala nivån, dvs. markägare och jägare, och genom en minskad reglering avjakten samt att myndigheternas administration kan förenklas bl. a. genom attonödig detaljreglering av jakten tas bort. anser att man börkunna gå avsevärt längre i dessa avseenden än vad de förhållandevis begränsadeförslag utredningsmannen framlagt innebär. Älgjaktssystemet bör således kunnaförenklas betydligt och ansvaret för avskjutningen i högre grad överlämnas påjägarna och markägama. Det är i detta sammanhang värdefullt med en utbyggdsamverkan mellan jägare och markägare. instämmer också i vad somsägs om en så kraftig avskjutning av vissa lokala älgstammar att manöverskrider den avskjutning som är önskvärd i ett längre perspektiv ochinstämmer också i förslaget att landets älgstam skall bringas ned till dentäthet vi hade . Länsstyrelseni : Älgstammens storlek måste baseras med utgångspunkt från devärden stammen representerar och de skador som en alltför stor stamåstadkommer. Av avgörande betydelse för stammens nivå bör vara dessskadegörelse på skogen liksom antalet trafikolyckor med älgar inblandade. FörJämtlands läns vidkommande är skadebilden ytterst alarmerande.Skogsvårdsstyrelsen företog under vårvintern 1988 en älgbetes- och skogsskadeinventeringsom visade på mycket omfattande och delvis förödande betesskador på skogen.Skadoma föranleder stora kostnader för omplantering, tillväxtförluster och inteminst kvalitetsförluster. Det har i sammanhanget talats om skador i länet uppmot . Utifrånde aspekterna håller helt med utredaren om att det behövskraftansträngningar från olika håll för att få en bättre balans av älgstammenoch därvid en minskning av skadefrekvensen. kan i allt väsentligtställa sig bakom det resonemang som där förs. Länsstyrelseni : Utredningen om viltskador och förslaget om förenkladadministration av älgjakten angår viltvården och griper in i varandra varförlänsstyrelsen föredrar att avge ett samordnat yttrande. Måletmed en förenklad administration skall, enligt , i första handvara att sköta älgstammen på ett biologiskt riktigt sätt med hänsyn till viltskador,viltolyckor och andra samhällsintressen. Härvidlag är det viktigt att denenskilde jägaren och markägaren uppfattar att hans speciella kunnade ochintresse tillvaratas. Sålångt det är möjligt är det en självklarhet att offentlig administration skallvara motiverad. Detta gäller också arbete med älgadministrationoch reglering av viltskador men också handhavade av dessafrågor. 1Norrbottens län har försöksverksamhet med reglerad älgjakt bedrivits nedanförlappmarksgränsen och fram till den nuvarande Prop. Inom länet i övrigt tillämpades Bilaga 3 reglernai 13§jaktlagen (1938:279) i dess äldre lydelse. "generellaområden" inte bedrivits i länet. därförgranskas delvis utifrån andra utgångspunkter än vad gäller riket i Utredningenföreslår att målsättningen skall vara att reducera älgstammarna lokalt för attfå bättre balans gentemot skador på skog och jordbruksgröda. Älgstammen iNorrbottens län är i stort sett i balans. Vissa lokala problem med betesskadorförekommer. Betesskadorna orsakas oftast av vandringsälg och då i anslutningtill fjällområde. Utredningen föreslår att en målinriktad utbildning ochinformation till markägare och jägare genomförs ochatt därefter utvärdering sker. Egendomsnämndeni stift: Älgstammarna inom stift är inte generellt så tätaatt oacceptabelt stora skador uppstår. En ökad avskjutning har redan reduceratvinterstammen kraftigt. Lokalt finns mycket stora variationer, och oacceptabeltstora skogsskador förekommer om än med begränsad utbredning. Nuvarandesystem för beslut om avskjutningens storlek har inte varit ändamålsenligt.Tilldelningen har blivit alltför schablonmässig och förändrats alltförlångsamt. I de älgtätaste områdena har tilldelningen inte räckt till, för att ide älgglesaste områdena blivit alltför stor. Underde har avsaknaden av en livskraftig rävstam, i kombination medgröna vintrar, lett till lavinartad ökning av rådjurens betningsskador. Framförallt drabbas plantor i de yngsta åldrarna. Rävstammen tycks inte kunnaåterhämta sig varaktigt och en sträng snövinter, i , kan inte merän tillfälligt reducera rådjursstammen till en godtagbar nivå. Nya traditionerför rådjursjakten krävs för att uppnå ett kraftigt ökat jaktuttag. InomVäxjö stift förekommer krön- och dovvilt mycket sparsamt, varför vi inte harnågon egentlig erfarenhet av dessa skador. Egendomsnämndeni : Skador på skog av vilt är vanligt förekommande i våraskogar. Trotsdetta faktum accepterar vi att det finns livskraftiga viltstammar i vårt landskap.Det är dock av vikt att antalet djur av en viss art hålls på nivå som motsvararaktuell fodertillgång, lagom betestryck, avvägt jaktbehov och skadebild. Föratt nå detta krävs i första hand ett väl fungerande lokall samarbete mellanmarkägare och jägare. Jägarnasriksförbund-Landsbygdens jägare: ansluter sig till vad som stadgas därom i jaktlagen 4§. Utredningsmannen avslutar i denna del med följande konstaterande: "Jordägaren har enligt jaktlagen jakträt ten på det markområde som tillhör honom. Härigenom har markägaren också viss möjlighet att reglera avskjutningen så att viltstammen anpassas till lämplig nivå". Detta reella konstaterande bör vara vägledande vid 72 bedömningen av den del avbetänkandet som berör administrationen och Prop. 1991/92:9 jaktutövningen. Utredningsmannenanger att det råder betydande obalans i viltstammarna och då särskilt i frågaom älgstammen. Till detta kan noteras att de största skogsskadorna rapporterasfrån storskogsbraket där älgjakten varit reglerad istora sammanhängande licensområden. Därav kan slutsatsen dras att storskaligajaktområden inte automatiskt löser problemen med exempelvis älgskador.Angående de ökade skaderapporteringama och därmed ökade ersättningskrav förviltskador är detta delvis en följd av de ändringar i lagstiftningen omviltskador som tillkom , med utökade ersättningsmöjligheter samt enkraftigt ökad medvetenhet hos allmänheten om att ersättning kunde erhållas vidinträffade viltskador. Utredningsmannenföreslår en kraftigt ökad älgavskjutning med målsättning att minska älgstammentill den nivå som rådde . Till detta kan konstaterasatt ingen vet hur stor älgstammen var . Det enda vi medsäkerhet vet var hur många älgar som fälldes . Vi vetsamtidigt att dåvarande avskjutning inte stod i balans mot älgstammenstillväxt. De senaste årens kraftiga älgavskjutning har medfört att storaområden i landet redan nu har en svag, och i många lokala områden mycket svag,älgstam. En ökad avskjutning kan därför endast ifrågakomma inom sådana områdensom ännu har en påvisbart överstor älgstam. Densvenska älgstammen har ökat i antal . Från mitten av1970-talet blev ökningen extremt stor och kulminerade i början av 1980-talet.Huvudorsaken till älgstammens extrema tillväxt under dessa år var enomläggning av älgjaktssystemet till samordnad älgjakt som infördes . Enbidragande orsak står även att finna i förändrade skogsbruksmetoder med störreinslag av föryngringsytor. Som utredningsmannen helt riktigt kostaterat vardet införandet av den samordnade älgjakten som var den avgörande orsaken tillden, intemaiionellt och historiskt, exempellöst stora ökningen av älg. Detstår klart att älgstammen var överstor inom stora delar av landet i början av1980-talet. Detta medförde att betydande skador uppkom på såväl odlade grödorsom ungskogsbestånd. Den mycket kraftiga avskjutningen har emellertid medfört en genomgående minskning av den svenskaälgstammen. Även om det fortfarande finns lokala områden med stor, och iundantagsfall överstor, älgstam är större delen av landet på väg att få en såstark minskning att en sönderskjutning av älgstammen är en realitet.Riksförbundet kan därför inte godta förslaget om en ytterligare kraftig ökningav älgavskjutningen, annat än i de relativt få lokala områden där älgstammenfortfarande kan betraktas som överstor. konstateraräven att många skogsvårdsexperter böriar ifrågasätta den nuvarande omfattningen av skogsskador förorsakade av 73 älg.Riksförbundet delar uppfattningen att den nuvarande redovisningen Prop.1991/92:9 av älgskador i många fall är starkt överdriven. Det finnsindikationer på Bilaga 3 att en ackumulation av tidigare skador medräknas ikommande års skaderedovisningar. Detta leder till att beräkningsårets älgstambelastas med skador som förorsakats av redan bortskjutna älgar. För landets älgvårdfår ett sådant beräkningssätt samma praktiska konsekvenser som föratsägs iGamla Testamentet där kommande generationer skall straffas för sina fadersmissgämingar. Med hänsyn till den svenska älgstammens synnerligen storanationella värde, är det angeläget att redovisningen av aktuella älgskador skerpå ett relevant sätt och att uppgiftema är helt tidsaktuella. måsteskogsbraket åläggas ett större hänsynstagande till viltet i fråga omlångsiktiga skötselplaner och brukningsmetoder som ger en större tålighet motviltskador än vad som förevarit. Kronhjortenhar funnits i som en urspranglig djurart och har aldrig varit heltutrotad i landet. Från att ha funnits i en fåtalig stam i och ,har kronhjortama ökat i antal och spridit sig inom stora delarav landet. En viss invandring av kronhjort från har även kunnatkonstateras. Isitt födosök förorsakar kronhjorten ofta betydande skador på både odlad grödaoch växande skog. Barkfläng på unggransbestånd är en för kronhjorten speciellskadeföreteelse. Genom sitt skadevållande kan den svenska kronhjortsstammeninte tillåtas att bli allt för talrik. Däremot bör fler områden än kunnahysa en gles kronhjortsstam utan oacceptabel skadeuppkomst. Pågrand av sin skadegörelse måste stammen av kronhjort hållas nere på en relativtlåg individnivå. Kombinationen av licensierad jakt och jakt under allmän tidkan hålla kronhjortsstammen på en lagom nivå. Dovhjortensursprang i den svenska faunan är oklar. Mycket talar för att arten infördestill under . Dovhjorten är mer stationär än älg ochkronhjort. Dovhjort förekommer i lokala stammar inom och södra delamaav . Efter utsättningar kan enstaka lokala dovhjortspopulationerförekomma även utanför nämnda områden. En långsam ökning av landetsdovhjortsstam kan konstateras. Underbarmarksförhållanden lever dovhjorten företrädesvis i direkt anslutning tillöppen jordbraksbygd. Därvid kan betydande skador uppkomma på odlade grödorgenom betning och nedtrampning. I vissa fall kan dovhjorten vålla skador påungskog, i huvudsak lövungskog, genom kvist- och toppbetning av späda plantorsamt barkgnag på unga lövträd. Dovhjorten är lättjagadoch lång erfarenhet visar att de lokala stammar na utan svårighet kan hållas vid en lämplig nivå. har en stor del av dovhjortsjakten skett efter licensgivning. har långa allmänna jakttider gällt för arten. Med hänsyn till utfallet från en mångårig jakt med 74 detblandade systemet finns ej längre skäl att behålla den praktiskt överflö- Prop. 1991/92:9 diga och administrativt betungande licensgivningen fördovhjort. I föreva- Bilaga 3 rande situation framstår en omedelbar övergångtill enbart allmän jakttid motiverad. och Skogsägarnas riksrörbund: Förbundendelar utredningens uppfattning att markägarna tar ett större ansvar förviltstammarnas utveckling. Förbundentillstyrker förslaget om älgskötselområden om reglerna för dessa områdenutformas så att markägarna ges det inflytande på viltstammarnas utveckling somanges i utredningen. Förbundentillstyrker förslaget om förlängd jakttid på älg, dov- och kronhjort. Förbundentillstyrker förslaget om att ersättning för viltskador av älg på skog ochjordbruksgröda kan avvecklas med utgången av . Förbundenanser att ersättning för skador av hjort skall ges till utgången av . Förbundenanser att frågan om uppkomna viltskador hos jordbraksarrendatorer utanjakträtt skall lösas i avtal mellan markägaren och jord-braksarrendatom ochinte via en vidgad lagstiftning. Förbundenanser att ett organiserat samråd mellan markägare och jägare skall ske genomupprättandet av en beredningsgrupp. Grappen skall bereda ärenden omtilldelning, viltplaner m.m. som sedan översänds till jaktvårdskretsen förbeslut. Enligtförbundens uppfattning bör statens naturvårdsverks promemoria Förenkladadministration av älgjakten sambehandlas och underordnas viltskadeutredningenSkada av vilt SOU 1990:60.