prop · GF0312 · 1991-12-31 00:00:00 — I1991 års budgetproposition (1990/91:100, bil.8, s. 166 f.) anfördes att mångaskäl talar för att det samlade ansvaret för riksfärdtjänsten även i formellmening borde ligga på kommunerna. Föredraganden ansåg att överläggningar bordetas upp med kommunförbunden om ett överförande av riksfärdtjänsten tillkommunerna och i till . Inriktningen borde vara attriksfärdtjänsten kommunaliserades från och med årsskiftet 1991/92. Trafikutskottethar i sitt betänkande (1990/91:TU22, s.6 f.) ställt sig bakom de föreslagnariktlinjerna för en kommunalisering. beslutade den 27 mars 1991enligt trafikutskottets hemställan (rskr. Regeringenbemyndigade kommunikationsministern att tillkalla ensärskild förhandlare med uppdrag att försöka nå en uppgörelse om ändrathuvudmannaskap för riksfärdtjänsten. Förhandlingarna skulle vara slutfördasenast . 1skrivelse till regeringen anmälde förhandlingsmannen, generaldirektörenClaes-Eric Norrbom, att han sedan uppdraget gavs haft en rad kontakter medkommunförbundens representanter. Vidare har underlagsmaterial tagits framrörande olika tänkbara ersättningsmodeller. Enligt förhandlingsmannen framgårdet emellertid att det inte finns något utrymme för attförhandla vidare med kommunförbunden om en kommunalisering avriksfärdtjänsten. Enligt förbunden är kommuner och landsting inte för närvarandeberedda att ta på sig en sådan uppgift som riksfärdtjänsten. Medhänsyn till nämnda förhållanden bör enligt skrivelsen andra lösningar prövas. Mittförslag och min bedömning: -Samordnade överläggningar skalltas upp med kommunförbunden om överföring av hu'vudmannaskapet förriksfärdtjänsten till kommunerna, i till . -En utgångspunkt vidöverläggningarna bör vara att ett genomförande skall ske . -I a'waktan på resultatet påöverläggningarna läggs ansvaret för riksfärdtjänsten på en nyinrättadmyndighet, styrelsen för riksfärdtjänst. -Till styrelsen knyts enrådgivande nämnd med företrädare för handikappade, kommunerna, landstingen ochtrafikföretag. - Finansieringen av styrelsen och dess kansliresurssker inom ramen för förslagsanslaget G 3. Skälenför mitt förslag och min bedömning: Med anledning av förslag i budgetpropositionen(1990/91:100, bil.8) har (TU18, rskr. 176) tillstyrkt atttransportrådet skall avvecklas /92. Frågan om hu'vudmannaskapetför riksfärdtjänsten måste därför lösas . Denomständigheten att förhandlingarna med de båda kommunförbunden omförutsättningarna för en kommunalisering av riksfärdtjänsten ännu inte letttill avsett resultat innebär inte att detta alternativ bör överges. De motiv fören kommunalisering som framfördes i budgetpropositionen och till vilka, somtidigare nämnts, anslutit sig, är fortfarande bärande. framhållersålunda att en fördel med en kommunalisering är att denna medför att beslut ochkostnadsansvar läggs på samma organ. För handikappade som söker fillstånd tillriksfärdtjänst innebär detta ett förenklat resande med färre inblandade. Det är utan tvekan så attdet finns ett grundläggande fel i nuvarande system, som innebär att kommunernabeslutar om riksfärdtjänstresorna, medan staten står för den allra störstadelen av kostnaderna. Jagvill hänvisa till att en fjärdedel av resorna med riksfärdtjänsten sker inomlänsgränserna. För denna del av resandet finns ett uppenbart samband inte baramed den kommunala färdtjänsten utan också med sjukresorna och denlänsfärdtjänst som finns på några håll i landet. Alla dessa verksamheter syftartill att underlätta för handikappade och äldre att förflytta sig men är nästanalltid organiserade var för sig på ett sådant sätt att det som regel inte skernågon samåkning i fordonen trots att resmålen kan vara desamma. En mera övergripande ochsamordnande syn såväl på riks-, läns- och som på sjukreseverksamhetenbör kunna leda till rationaliseringsvinster, t.ex. i samband med upphandlingav transporttjänster från taxi och andra transportföretag. Inrättandet avmoderna, gemensamma beställnings- och samordningsenheter synes också kunnamedföra sådana vinster, som den enskildes kontakter för beställningav resor m.m. underlättas. Möjligheterna att påverka resandet och rumoch att öka sam- åkningmellan olika resandekategorier är sannolikt inte obetydliga. Detta Prop.1991/92:12 bör särskilt kunna gälla om samverkan sker med trafikhuvudmannen ilänet. Genomökad handikappanpassning av färdmedel och terminaler och genom att inrätta s.k.servicelinjer bör, som erfarenheterna visar från bl.a. , kostnaderna förhandikappades resor kunna minska. Sådana anpassningsåtgärder inom denkollektiva trafiken ingår som en betydelsefull del i vad som brukar benämnasnormaliseringsprincipen för handikappade. En integrering av deras resor i detnormala resmönstret har störst förutsättningar att lyckas om ansvarsfrågornasamordnas. Genom ett överförande av ansvaret för riksfärdtjänsten tillkommunerna - i - får trafikhuvudmannen i länet ettekonomiskt incitament att vidta anpassningsåtgärder i trafikmedel ochterminaler. Kostnadsutvecklingen för riksfärdtjänsten bör härigenom kunnabegränsas, som man tar ett viktigt steg i riktning mot ennormalisering av handikappades resor. Bristeri anpassningen av den kollektiva trafiken för mera gravt handikappade harhittills medfört att inte av resorna i riksfärdtjänsten sker medtaxifordon eller specialfordon. Med hänsyn till att varje enskild resa medriksfärdtjänsten föranleder ett tillskott av statliga budgetmedel med ca /resaligger det i sakens natur att samåkning i sådana fordon kan innebära storabesparingar. Ennytillkommande omständighet som ökar behovet av samordning är avregleringen avtaxi med bl.a. ett slopande av den av staten fastställda maxi-mitaxan som följd.Detta innebär att en anbudsupphandling från olika samhällsorgans sida avsådana taxitjänster som bekostas av samhället blir en nödvändighet. Utan någonform av anbudsupphandling är det stor risk att taxikostnaderna kan springa ihöjden eftersom taxesättningen är fri. I en nyligen framlagd avhandling vidHandelshögskolan i om avregleringen av taxi påvisas således vilkenavgörande betydelse konkurrensen i anbudsgivningen haft för kommunernaskostnader för bl.a. den kommunala färdtjänsten. I inte så få fall harkostnaderna kunnat sänkas trots allmänt sett ökade priser från taxis sida. fall anbudsgivningen av olika skäl varit begränsad till ett fåtal ellerendast en anbudsgivare har kostnaderna för berörda kommuner däremot ökatkraftigt. Prissättningenför resor med riksfärdtjänsten synes emellertid inte ha varit föremålför någon form av upphandling även om en viss prispress gentemot taxiföretagenuppges ha förekommit. Med en överföring av ansvaret från riksfärdtjänsten tillkommunerna och i kommer upphandlingen av taxiresormed riksfärdtjänsten att kunna samordnas med motsvarande upphandling för denkommunala färdtjänsten. Genom den beslutade överföringen av ansvaretför sjukresorna till landstingen skapas ytterligare incitament för en samordnadupphandling av taxitjänster i länen. Med en utveckling i riktning mot attsjukresor samt resor i och i riksfärdtjänst inte sällan börkunna äga rum i samma fordon blir det svårt att se skillnaden mellantransportsätten. Likheterna ökar vid en utbyggd länsfärdtjänst med vilken enbetydande andel av nuvarande riksfärdtjänstresenärer bör kunna färdas. Med hänsyn till de storakostnadsbesparingar som kan uppnås genom en bättre samordning av olika former av samhällsbetalda resor finns det anled- 15 ningatt från statens sida stödja modellprojekt av utvecklingskaraktär. Det Prop.1991/92:12 ligger inom ramen för transportforskningsberedningens program förpersontransporter att stödja sådana projekt. Sammanfattningsviskvarstår den bedömningen som redovisats till att det ärstora fördelar förknippade med en kommunalisering av riksfärdtjänsten.Riksdagen har anslutit sig till denna bedömning. Förutsättningarna för ettöverförande av verksamheten till kommunerna och i tilllandstinget bör därför tas upp i samordnade överläggningar med kommunförbunden.I överläggningarna bör då också närmare behandlas reglerna för verksamhetensamt de ekonomiska ramarna härför. Av detta följer att det bör vara en öppenfråga i överiäggningarna på vad sätt reglerna för riksfärdtjänsten och därmedockså resandets omfattning skall kunna bestämmas av den enskilda kommunen. Enannan utgångspunkt för överläggningarna om en överföring av ansvaret bör varaatt ett genomförande bör ske . är detavsikten att ett nytt, generellt utformat system för statens bidragsgivningtill kommunerna och landstingen skall införas, gmndat på förslag från konmiittén(Dir. 1990:20) för utredning av statsbidragen och kommunernas finansiering(kommunalekonomiska kommittén). Kommittén beräknas lägga fram sittslutbetänkande . Därefter avses följa ett beredningsarbete införett riksdagsbeslut angående en samordnad statsbidragsgivning tillkommunerna och landstingen. Denangivna tidpunkten som skall bilda utgångspunkt för överläggningarna ärbetydelsefull för den organisation för riksfärdtjänsten som måste finnas underett övergångsskede. Förhandlingsverksamhet som sker utan någon angiventidpunkt för ett genomförande medför generellt sett stora svårigheter attrekrytera den personal som administrerar verksamheten. Minavsikt är således att föreslå regeringen att senare återkomma fill riksdagenmed de lagförslag och med de förslag till ekonomiska ramar som kom-munaliseringenföranleder. Iavvaktan på resultatet av överläggningarna med kommunförbunden bör anslaget G3. Riksfärdtjänst fr.o.m. disponeras av en för verksamhetentillfälligt inrättad organisation, nämligen.styrelsen för riksfärdtjänst. Tillformen blir en sådan styrelse en självständig myndighet. Detta har att göra medatt de beslut som styrelsen har att fatta, såsom att fördela stadiga medel tillkommunerna, meddela föreskrifter för verksamheten, fatta beslut i överklagningsärendenm.m., är beslut som så länge verksamheten drivs i statlig regi bör fattas aven myndighet enligt reglerna i förvaltningslagen (1986:223). Styrelsensarbetsuppgifter blir - enkelt uttryckt -att under ett övergångsskede fungerasom en efterföljare till transportrådet i fråga om riksfärdtjänsten. Författningsmässigtkan detta på ett enkelt sätt regleras genom smärre ändringar i förordningen(1989:340) om riksfärdtjänst. Tillstyrelsen bör knytas en rådgivande nämnd med företrädare för handikappade,kommuner, landsting och trafikföretag. Tillstyrelsens förfogande bör finnas vissa kansliresurser med en kanslichef som leder den dagliga verksamheten. Finansieringen av kanslifunktionen 16 bör liksom fallet är nuinom transportrådet ske inom ramen för sakanslaget G 3. Riksfärdtjänst.Detsamma gäller kostnaderna för delegationen i form av styrelsearvoden m.m. 3.5 Framtida former för riksfärdtjänsten -De grundläggande målen förriksfärdtjänsten ligger fast. Det innebär att den som på grund av svårartatbestående handikapp måste resa på ett särskilt kostsamt sätt bör varaberättigad till riksfärdtjänst och därmed kunna göra längre resor till normalakostnader. Resorna skall avse rekreation, fritidsverksamhet eller annat av privatnatur. - Vid uppenbara överträdelser av reglema förriksfärdtjänst skall det vara möjligt att återkalla tillståndet eller avkortagiltighetstiden. Skälenför mitt förslag: Riksfärdtjänsten är en värdefull tillgång för personer medsådana funktionsnedsättningar som medför svåra problem vid resor. Det ärangeläget att riksfärdtjänsten även fortsättningS'Ws kan fungera enkelt ochsmidigt för de personer som behöver den. Genom beslutvåren med anledning av regeringens proposition (1988/89:81) omriksfärdtjänsten genomfördes en betydande förenkling av beställning ochgenomförande av resor med riksfärdtjänsten. Det gällde bl.a. beräkningen avresenärernas egenavgifter för olika slag av färdmedel. Avgränsningen mellanbegreppen ledsagare och medresenär förenklades likaså. Vidare förenkladesbeställningsförfarandet vid resorna. En annan förbättring var attmöjligheterna ökade att åka på s.k. röda avgångar i inrikesflyget. Beslutet innebar också attdet grundläggande målet för riksfärdtjänsten ligger fast. Det innebär att densom på grund av svårartat bestående handikapp måste resa på ett särskilt kostsamtsätt bör vara berättigad till riksfärdtjänst och därmed kunna göra längreresor till normala kostnader. Samma målsättning skallgälla även fortsättningsvis. Riksfärdtjänsten är tillsammans med den kommunalafärdtjänsten en viktig tillgång för att underlätta handikappadesförflyttningsmöjligheter. För att anslagna medelskall kunna räcka till så många resor som möjligt är det viktigt attkostnaderna hålls under kontroll, både genom att resorna upphandlas ochadministreras affärsmässigt och genom att tillståndsgivningen sköts enligtföreskrifterna. Det är också viktigt att missbruk av olika slag så långtmöjligt förebyggs. Mot bakgrund av dessa allmänna utgångspunkter har transportrådeti en skrivelse till regeringen pekat på ett antalfrågeställningar som bör övervägas. Det kan enligt transportrådet varaändamålsenligt att, när förordningen om riksfärdtjänst ändå måste ändras genomatt transportrådet upphör , genomföra vissa sakligaförändringar i systemet. Vissaav de föreslagna ändringarna är av administrativ natur och bör enligt minmening kunna utan vidare genomföras av den styrelse för riksfärdtjänst Prop.1991/92:12 somenligt mitt tidigare redo'visade förslag får ansvaret 1991/92. Andraförslag som lämnas av transportrådet är av den arten att de lämpligen börbehandlas inom ramen för förhandlingarna om en kommunalisering avriksfärdtjänsten. Detta har att göra med att ett genomförande av förslagen kanpåverka de ekonomiska ramarna för verksamheten. Ett sådant förslag gäller omdet är befogat att vidta en begränsning av det antal resor som en riksfärdtjänstberättigadperson får göra . Enligt rådet bör det övervägas att sätta en övre gränsför resfrekvensen, förslagsvis till 30 enkelresor . Med en sådan gränsblir det ett jämförelsevis litet antal personer som berörs. harberäknat att det för /90 skulle röra sig om 192 personer av totaltsett 24400 riksfärdtjänstresenärer. Motsvarande antal /91 skulle havarit 248 personer. Meden övre gräns för resandet på 30 enkelresor skulle besparingen för år1990/91 blivit ca 5 milj.kr. Om antalet "storresenärer" ökar likasnabbt /92 skulle besparingen detta år bli 7,4 milj.kr. 'wägningen om det skulle vara befogat att sätta en övre gräns för antaletresor per resenär och år bör beaktas att varje gräns som sätts innebär nyagränsdragningsproblem med önskemål om dispenser som följd. Det kan samtidigtkonstateras att när resandet börjar uppgå till uppemot 100 enkelresor per årär det fråga om ett resmönster som avsevärt skiljer sig från vad som ärbrukligt för andra resor av privat natur. Som en möjlig orsak till ett så omfattanderesande anger transportrådet att en del taxiföretag skulle lämna"rabatt" på resenärens egenavgift. Detta är naturligtvis allvarligteftersom prismekanismen då sätts ur spel med ökade kostnader för det allmänna. Isin skrivelse till regeringen föreslår transportrådet också att det skall vara möjligtatt återkalla ett tillstånd till riksfärdtjänst om resenären inte följer de reglersom gäller för verksamheten. Enligt transportrådet förekommer det att ett litetantal resenärer inte betalar egenavgiften för flyg- och tågresor. Det har ocksåförekommit att resenärer vägrat att betala egenavgiften till taxiföraren. Enrad andra former av missbruk är också möjliga inom riksfärdtjänsten. Attutforma de administrativa systemen så att missbruk omöjliggörs kan, som jag serdet, leda till ett omfattande krångel för den stora majoriteten skötsammaresenärer. Det är önskvärt att också ha ett enkelt och smidigtsystem som bygger på att såväl resenärer som trafikföretag följer de spelreglersom gäller. De personer som inte lever upp till förtroendet utan uppenbartmissköter sig måste dock kunna avstängas från riksfärdtjänsten. Omdet är uppenbart att en resenär i riksfärdtjänsten t.ex. underlåter att vid ettflertal tillfällen betala sin egenavgift måste det finnas författningsmässigaförutsättningar att återkalla tillståndet. Förordningen (1989:340) omriksfärdtjänst bör således kompletteras med en bestämmelse som gör det möjligtatt återkalla tillståndet om resenären gjort sig skyldig till allvarliga ellerupprepade överträdelser av de regler som gäller för riksfärdtjänsten. Det skallockså vara möjligt att avkorta giltighetstiden för ett s.k. generellt tillståndsom sträcker sig , i det fall då uppenbarligen ett felaktigt beslut fattats, t.ex.beträffande valet av färdmedel i förhållande till till-ståndshavarensförflyttningsproblem. Vid en kommunalisering avriksfärdtjänsten får det ankomma på varje enskild kommun att avgöra om det ärbefogat med återkallelse av tillståndet eller avkortning av giltighetstiden förett sådant. Mittforslag: För /92 återstående del av förslagsanslaget G 3.Riksfärdtjänst disponeras av styrelsen för riksfärdtjänst. Skälenför mitt förslag: Som en konsekvens av mitt förslag att ansvaret för riksfärdtjänstenbör överföras till styrelsen för riksfärdtjänst bör återstående del av /92 anslagna medel under förslagsanslaget G 3. Riksfärdtjänstdisponeras av nämnda styrelse. För innevarande budgetår1991/92 har anvisat ett förslagsanslag på 96,5 milj.kr. Beloppet togsupp som oförändrat i förhållande till anslaget för /91. Jag har tidigare (avsnitt3.4) föreslagit att kostnaderna för styrelsens egen verksamhet och för desskanslifunktion bör finansieras inom ramen för nämnda sakanslag. Jag bedömer attför dessa verksamheter är . erforderligt, räknat för andra halvåretbudgetåret 1991/92. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen delsatt anta förslagen till 1.lag om ändring i yrkestrafiklagen(1988:263), 2.lag om ändring i lagen(1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik, 3.lag om ändring i lagen(1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik, delsatt godkänna vad jag anfört om 4.huvudmannaskapet förriksfärdtjänsten (3.4), 5.mål och riktlinjer förriksfärdtjänsten (3.5), 6.användningen avförslagsanslaget G 3. Riksfärdtjänst (3.6). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå de förslag som föredraganden har lagt fram. Sammanfattning av promemorian (Ds 1991:24) Prop. Författningsändringar i anledning av transportrådets Bdagai avveckling och fortsatt avreglering av linjetrafiken med buss, m.m. Riksdagenhar med anledning av vad som föreslagits budgetproposition beslutatatt transportrådet skall avvecklas. arbetsuppgifter skallöverföras till andra organ. Med anledning härav bör ett antal författningarändras, bl.a. yrkestrafiklagen (1988:263) och lagen (1985:449) om rätt attdriva viss linjetrafik. De aktuella författningarna är upptagna i en bilagatill promemorian. Somuppföljning av den i budgetpropositionen aviserade fortsatta avregleringen avden långväga busstrafiken föreslås ändring i yrkestrafiklagens regler om skadlighetsprövningför linjetrafiken med buss. Förslaget innebär följande. Skadlighetsprövningenslopas i förhållande till järnvägstrafiken utom såvitt avser redan etableradtrafik på länsjärnväg. Vid skadlighetsprövningen skall det åliggatrafikhuvudmannen att göra sannolikt att den sökta linjetrafiken blir tillskada för sådan järnvägstrafik som skall skyddas eller för redan etableradlinjetrafik som drivs med stöd av lagen om rätt att driva viss linjetrafik. Kanhan det, skall det sökta tillståndet vägras. En sökt linjetrafik skall dock fåkomma till stånd oavsett skada om den innebär en väsentligt bättretrafikförsörjning. s.k. storstadsförhandlingen för har föreslagits en ändradutformning av huvudmannaskapet för den lokala och regionala kollektivtrafikeni innebärande att och kommun skallvara huvudman i länet. Förslag om ändring i lagen (1978:438) om huvudmannaskapför viss kollektivtrafik läggs fram i prome- Författningsförslag i promemorian (Ds 1991:24)Författningsändringar i anledning av transportrådets avveckling och fortsatt avregleringav linjetrafiken med buss, m.m. Prop.1991/92:12 Bilaga 2 Lag om ändring i yrkestrafiklagen (1988:263) Härigenomföreskrivs att 4, 8, 11 och 23 §§ yrkestrafiklagen (1988:263)' skall haföljande lydelse. Frågor om trafiktillstånd prövas av i detlän där sökanden är kyrkobokförd eller, om sökanden är en juridisk person,där företagets ledning finns. Frågor om tillstånd till linjetrafik som berörflera län skall dock prövas av transportrådet. Frågor om trafiktillstånd prövas av i detlän där sökanden är IgTkobokförd eller, om sökanden är en juridisk person,där företagets ledning finns. Frågor om tillstånd till linjetrafik som berörflera län skall dock prövas av trafik-säkerhetsverket. Tillstånd till linjetrafik får ges endast om den avseddatrafiken inte kan antas bli till skada för redan etablerad järnvägstrafik eller.trafiksom drivs enligt lagen (1985:449) om rätt att driva viss linje trafik Tillståndfår dock ges, om sökanden gör sannolikt att en avsevärt bättre trafikförsörjningdärigenom skulle uppnås. Om trafikhuvudmannen gör sannolikt att ett söktlinjetrafiktillstånd kommer att bli till skada för redan etablerad trafik somen huvudman bedriver på länsjämväg eller för trafik enligt lagen (1985:449) omrätt att driva viss linjetrafik, får tillstånd till linjetrafik inte meddelas.Tillstånd får dock ges, om en avsevärt bättre trafikförsörjning därigenomskulle uppnås. Om en trafikhuvudman begär det, skall tillstånd till linjetrafik prövas på nytt senast för tillståndet och därefter . En sådan begäran skall framställas hos tillståndsmyndigheten senast före utgången av den löpande tioårsperioden. Är tillståndet begränsat till , skall begäran framställas senast före utgången av . Omstatens järnvägar eller en trafikhuvudman begär det, skall tillstånd tilllinjetrafik prövas på nytt senast för tillståndet ochdärefter . En sådan begäran skall framställas hostillståndsmyndigheten senast före utgången av den löpande tioårsperioden.Är tillståndet begränsat till , skall begäran framställas senast ett årföre utgången av . ' Lagenomtryckt 1988:1499. beslut enligt denna lag får överklagas hos kammarrätten, om inte något annat anges i andra stycket. Beslut om varning får dock inte överklagas. beslut i frågorom beviljande av tillstånd till linjetrafik . och om omprövning av tillstånd enligt11 § får överklagas hos transportrådet. beslut i sådanafrågor får överklagas hos regeringen. beslut ifrågor om beviljande av tillstånd till linjetrafik och om omprövning avtillstånd enligt 11 § får överklagas hos trafiksäkerhetsverket.Trafiksäkerhetsverkets beslut i sådana frågor får överklagas hos regeringen. Prop.1991/92:12 Bilaga 2 Denna lag träder i kraftden . 2 Förslag till Prop. Lag om ändring i lagen (1978:438) om huvudmannaskapför Bilaga 2 viss kollektiv persontrafik Härigenomföreskrivs att 2, 3,5 och 6§§ lagen (1978:438) om huvudmannaskap för vis$kollektiv persontrafik skall ha följande lydelse. 2§» Huvudman är landstingskommu- Huvudman är landstingskommu nen och kommunerna i länet gemen- nen och kommunerna i länet gemen samt. I är landstings- samt. I är landstings kommunen hirvudman och i Got- kommunen huvudman, i lands län kommunen. län konununen och i landstingskommunen och kommun gemensamt. Landstingskommunen och kommunerna i ett län kandock överenskomma att antingen landstingskommunen eller kommunerna i länetskall vara huvudman. Ifall som avses i 2 § första me- Huvudmannens uppgifter hand- ningen handhas huvudmannens upp- has i kommunalförbund om inte en gifter av landstingskommunen och landstingskommun eller en kommun kommunerna i kommunalförbund. ensam är huvudman. Om de som är Är landstingskommunen och kom- huvudman är överens därom, får munema i länet överens därom, får dock uppgifterna i stället handhas dock uppgifterna i stället handhas genom ett aktiebolag, som har bil genom ett aktiebolag, som har bil- dats för ändamålet. De som är hu- dats för ändamålet. Landstingskom- vudman skall inneha samtliga aktier munen och kommunerna skall in- i bolaget, neha samtliga aktier i bolaget.