prop · GF03100 · 1991-12-31 00:00:00 — Krisen i deafrikanska ländemas utveckling innebar snabbt sjunkande inkomster från slutetav . BNP per capita beräknas vara lägre än vid decenniets början. De fattigas antal har ökat ochuppgår till närmare 300 miljoner, två tredjedelar av de ca480 miljoner invånarna i deafrikanska länderna söder om . 100 miljoner människor uppskattas varaarbetslösa. Vart femte barn dör . Den ekonomiska krisen och den snabbabefolkningsutvecklingen har inneburit atttillgången till undervisning,hälsovård och andra sociala tjänster allvarligt försämrats. har spridningen av AIDS medfört nya stora hälsoproblem med vittgående sociala och ekonomiskakonsekvenser. Särskilt drabbade är flera länder i Central- ochÖstafrika, där av den vuxnabefolkningen uppskattas vara smittad. Inbördes konflikter och svältkatastroferhar lett till att miljoner människor befinner sig på flykt. De långsiktiga konsekvenseraa av detta förAfrikas utveckling hotar att bli djupgående. De flesta har mött krisen medomfattande ekonomiska återhämtningsprogram. Dessa s. k.strakturanpassningsprogram är oftast utformademed stöd av Interaationella Valutafonden och . Programmen syftar till att minska budgetunderskotten och genom olika reformer skapa föratsättningar för tillväxt iekonomin. Viktiga inslag är privatiseringav jordbraket, avskaffande av statlig priskontroll samt stimulans för småföretagarverksamhet. Till stöd förprogrammen har det internationella biståndet till ökat. Inom ramen fördet av samordnade särskilda programmet för (SPA - SpecialProgramme of Assistance) har ettextraordinärt stöd kunnat mobiliseras från givarlän-dema tillett tjugotal av de fattigaste ländema. Genom betalningsbalansstöd, varabiståndoch skuldlättnadsåtgärder, har de flesta av dessa länder kunnattillförsäkras en importnivå som möjliggjort en återhämtning av den ekonomiska tillväxten. Det tjugotal ländersom ingår i SPA-samarbe-tet har haften genomsnittlig tillväxt på 90. Export volymen har vuxit medca , en fördubbling jämfört 1985 87. I de länder somstår utanför SPA-samarbetet växte BNP med endast 1,. SPA har också blivit ett viktigt foram för bredarediskussioner om bl. a. fattigdomsbekämpning och mottagarländeraasbudgetpolitik. De afrikanskaländeraas ansträngningar försvåras av en ogynnsam ex- Prop. 1991/92:100 ternmiljö. De flesta länders export utgörs i mycket hög grad av ett fåtal Bil. Många råvarapriser har sjunkit till rekordlåga nivåer. Utlandsskulden, som uppgår till mer än den årliga exporten,fortsätter att utgöra ett allvariigt hinder för återhämtning ochtillväxt. För att den begynnande återhämtningen skall beståoch leda till förbättrade levnadsförhållanden för de fattiga krävs atten fortsatt strakturan-passning inkluderandebl. a. privatisering av jordbraket och stimulering av småföretagarverksamhetkombineras med långsiktiga satsningar på en rad områden: investeringar iinfrastraktur, ökat sparande, satsningar på grandläggandeutbildning och hälsovård, på miljöförbättringar och på att stärka kvinnansställning. Inte minst viktigt är att utveckla de afrikanska länderaasförvaltningar och samhällsinstitutioner för att dessa skall vara i stånd att ta itu med de stora utmaningaraa. Lönerlångt under existensminimum för de offentligt anställda har lett tillineffektivitet och omfattande korraption. Förvaltningaraa försvagasockså av att ett relativt stort antal högutbildade afrikaner har lämnatkontinenten. Hur de stora utvecklingsproblemen hanteras äravgörande för om återhämtningenskall bli bestående och komma de fattiga till godo. Den ökade politiskapluralismen i många har skapat föratsättningar för ettbredare deltagande i utvecklingsprocessen. Ettantal latinamerikanska länder har inlett genomgripandeekonomiska reformer för att ta sig ur den djupa ekonomiska kris som kännetecknat . Krisen har lett till attregionens BNP per capita är 10%lägre än och har inneburit stora påfrestningar för Latinamerikasmånga fattiga. Att ta sig ur denna situation är en svår utmaning för länder där demokratin fått fäste först under de allrasenaste åren. Tillväxten har varit svag trots att regionensexportinkomster nått rekordnivåer. Många länder har haft svårt attomvandla det stora handelsöverskottet i ökad nationalinkomst. De storaräntebetalningaraa på utlandsskulden har tagit en stor del avexportöverskottet i anspråk. Vidare har denekonomiska politiken varit svag i många länder och saknat trovärdighet.Inhemskt sparande har därför inte kunnat mobiliseras i tillräckligt högutsträckning och kapitalflykten har fortsatt. Denna situation har lett till att investeringarna har legat på en alltförlåg nivå för att bereda vägen förekonomisk återhämtning och tillväxt. Stora budgetunderskott har lett till mycket hög inflation, negativa realräntor ochen betungande inhemsk statsskuld. tyderflera rapporter på att länderaa i står inför en positivare ekonomisk och socialutveckling . En rad länder har under ett antal årgenomfört långtgående ekonomiska reform program, bland dem , ,, , , och . 1 dessa länder är utsikteraa avsevärt bättre. har betydande framsteggjorts vad gäller ekonomisk stabilise- Prop. 1991/92:100 ring. I ,och Pera, vars ekonomier präglas av stora Bil. 4 obalanser ochdjupgående strakturella problem, har också omfattande ekonomiska reformer inletts.Det råder en utbredd enighet om behovet av denna typ av reformer. Flera länder harhaft fördel av betydelsefulla skuldlättnadsåtgärder, bland dem , , och . Utländskt riskkapital har börjat vända åter och flera länder hardelvis lyckats återapprätta kreditvärdigheten på de interaationellakapitalmarknadema. För att återhämtningsprogrammenskall lyckas är det viktigt att ytterligare skuldlättnad kommer till stånd, framför alh avseende skulder till de privata bankerna. Reformarbetet äger emellertid ram mot en bakgrandav svikna sociala förväntningar. Inkomstfördelningen är därtill mycket skev,vilket skapar stora fickor av prekärfattigdom. På landsbygden och i de växande slumområdena lever många människori svår fattigdom och i en omgivning där miljöproblemen ofta är stora. Andelen latinamerikaner som klassificerassom fattiga har ökat från år1980 till . Vid sidan av de marknadsekonomiskareformprogrammen krävs åtgärder för att stärka och bredda det socialaskyddsnätet. Den illegala narkotikaproduktionen och den växande narkotikakonsumtionen har alarmerande sociala, ekonomiskaoch politiska konsekvenser för den demokratiska samhällsutvecklingen. Av största betydelse för Latinamerikasmöjligheter att möta de svåra utvecklingspolitiska utmaningaraa är detdemokratiska genombrott som ägt ram i nästansamtliga latinamerikanska länder. Särskilt under 1980-ta-lets sista år skeddedemokratiska förändringar i en lång rad länder. har hållits och respekten för de mänskligarättigheteraa har stärkts i de flesta länderna. Med ett förstärkt reformarbete, med ett ökatinteraationellt stöd i form av bl.a. skuldlättnad och ett fortsatt stödför att främja demokratin, är utsikter för 1990-talet avsevärtljusare. av stagneranderesursflöden till u-ländema kan man nu se tecken på att trenden har vänt. Medett bättre samarbetsklimat mellan världensländer och omprövad utvecklingspolitik i många har föratsättningar skapats för ett ökatresursflöde till u-länderaa. ökar resursbehoven.Reformprocessen i har letttill krav på ökade resursflöden till dessa länder, inte minst i form av gåvobistånd.Resursbehoven har också ökat i många till följd av katastrofer,inhemska och regionala konflikter och ökad migration. I flera länder ställerlösningar på långa konflikter krav på omfattande resurser för återappbyggnad. finns en risk attavmattningen i världsekonomin skapar en mindre gynnsam ekonomisk omgivning föru-ländema. Föratt skall bli ett årtionde av tillväxt i u-länderaa krävs en mer utvecklingsfrämjande politik i dessa länder. Politisk pluralism och 56 marknadsekonomi, i kombinafion medförbättrade exportmöjligheter, för- Prop. 1991/92: 100 bättrar u-länderaasmöjligheter att mobilisera egna resurser. Denna politik Bil. 4 bör stödjas medett ökat intemationellt bistånd. Densnabba ökningstakten i världshandelns volym under större delen av avtog till . U-länderaas export volym växte dock snabbare än världshandeln och särskilt starkvar exportutvecklingen i de industrivaruexporterande asiatiskamedelinkomstländema. har u-ländema som grapp avsevärt stärkt sin position på världsmarknaden. Deras andel av världshandeln harökat, liksom andelen industrivaror i deras export. De fattigaafrikanska ländema blev emellertid allt svagare på världsmarknaden. Afrikas exportvolymsjönk med i genomsnitt 0,. Ett skäl tillfallande exportandelar i Afrikasöder om är att den ekonomiska politiken i flertalet länder missgynnat exporten. Vändpunkten idenna trend av fallande export ser emellertid ut att vara nådd. Både under år1989 och ökade söderom sin exportvolym mer än världsgenomsnittet. Den återhämtning iexporten som inletts tyder på att de ekonomiska återhämtningsprogram som genomförs i många krisdrabbade nu börjarge resultat. De fattigaste ländemas svårigheter är också ettresultat av deras beroende av ett fåtal råvaror för sin export. De flestaråvarapriser har fallit under 1980-taletsamtidigt som prisema fluktuerat kraftigt . sjönk de reala priseraa på andra råvaror än olja med igenomsnitt . Även prisema påmetaller och mineraler, som återhämtat sig , har återsjunkit. Tillsammans med de kraftigt ökade oljepriserna under krisen vid , har detta skapat storasvårigheter för de icke oljeproducerande u-ländemas återhämtning. Utrikeshandeln är viktigasteresurskälla och dess betydelse för tillväxt, investeringar och teknologiöverföring är stor. De flesta u-län der har genomfört reformer iriktning mot en mer öppen handelspolitik. skapar i-ländemas handelshinder på vissa områden stora svårig heter för . har uppmärksamheten vuxit kring problemen med andra handelshinder än tullar. har uppskat tat att uteblivna exportinkomster till följd av i-länderaas protektionism uppgår till mer än , vilket är nästan dubbelt så mycket som det totala intemationella biståndet. Därför har de pågående förhandlingarna iGATT om liberalisering av den interna handeln, den s. k.Uraguay-randan, stor betydelse. Särskih stora vinster för finns att göra på jordbraks- och textilområdena, men även andra frågor av betydelse föru-länderaa, bl. a. tjänstehandel och immaterialrätt, diskuteras. Enligten studie som gjorts på området skulle export av textil- och jordbraksprodukter i det närmaste kunna fördubblas om avskaffade sina importrestriktioner. Svå righeter att nå enighet i bl. a. jordbraksfrågan har emellertid letttill att 57 GATT-förhandlingama har dragit ut . Resursflödenoch skuldlättnadsåtgärder Prop.1991/92:100 Dentunga skuldbördan i många utgör ett allvarligt hinder för ekonomiskoch social utveckling. För att u-länderaa skall ta sig ur skuldkrisen ochförbättra tillväxten krävs en kraftfull reformpolitik och stöd för införandet av marknadsekonomi. De länder sominlett en sådan omvandling börstödjas genom olika typer av skuldlättnadsåtgärder. Jag anser det dock ytterst angeläget att tydliga krav ställs påde länder som får skuldlättnader. U-länderaas totala utlandsskuld beräknades uppgå till ca1 , vilket är en fördubblingi nominella termer sedan år 1980.1 analyserav skuldsituation och resursflöden skiljer man vanligtvis på medelinkomstländer (huvudsakligen latinamerikanskaländer) och låginkomstländer (huvudsakligen ). Skuldsättningenoch resursflödet ser olika ut i dessa länderkategorier. Större delen av kännetecknades avfallande eller stagnerande resursflödentill u-länderaa. Det är främst deprivata bankeraas utlåning som minskat kraftigt till följd av skuldkrisen.Detta har framför allt drabbat medelinkomstländeraa, för vilka privat utlåningär den främsta kapitalkällan. Desamlade nettotransfereringama till dessa länder långfristig offentlig ochprivat nettoutlåning, bistånd och utländska direktinvesteringar minusräntebetalningar och hemtagna vinster på utländskt kapital harvarit kraftigt negativa . Låginkomstlän- dernas främsta resurskällor är bistånd och offentlig utlåning på mjuka villkor. De samlade nettotransfereringama till denna ländergrapp har varit positiva . Dockutgör begränsad tillgång till kommersiella externa resurser och det i många fall kraftiga biståndsbero endet ett allvarligt problem, inteminst för de skuldtyngda fattigaste län derna. Skuldkrisen och de privata bankemas kraftigtminskade utlåning har inneburit att beroendet av utlåning frånoffentliga institutioner, ofta på mjukavillkor, i vissa fall har ökat. T.ex. har ett antal låg- och lägremedelinkomstländer som tidigare haft för god kreditvärdighet för att få tillgång till IDA-lån, utlåning på mjuka villkor, nu blivit behörigaför dessa krediter. Det finns nu tecken på att trenden av minskaderesursflöden till u-ländemahar vänt. Det samlade långfristiga nettoresursflödet till u-länderaa offentligoch privat nettoutlåning, bistånd och direktinvesteringar uppskattades enligt haökat till ca från som lägst . Detta är främst eft resultat av ökat gåvobistånd och ökad offentlig, främst multilateral utlå ning. Denna positiva utvecklinggäller även om hänsyn tas till återflödet av räntor och vinster på utländskainvesteringar. De samlade nettotransfere ringama till var positiva och beräknades uppgå till ca . Insikten har vuxit om behovet avskuldlättnadsåtgärder som ett komple ment till andra insatser för att ökaresursflödet till u-länderaa. På lång sikt kan, som en aspekt av flera,skuldavskrivningar ha en katalytisk effekt på , tillgångentill kommersiella kapitalflöden. För att ett ökat resursflöde skall åstadkommas på kort siktföratsätts emellertid att skuldminskningen inte Prop. 1991/92:100 finansieras med resurser som ändå skulle ha kommitu-ländema till godo. 4 Avgörande för om skuldlättnadsåtgärder skall kunnabidra till en bestående återhämtning är att de åtföljs avekonomiska reformer. Detta är nödvändigt för att makroekonomiska ochstrakturella obalanser skall kunna avhjälpasoch en grand skapas för en bärkraftig utveckling. Skuldlättnadsåtgärderbör därför ges i kombination med att de skuldtyngda länderaa genomförekonomiska återhämtningsprogram. De svårt skuldsatta medelinkomsländeraa hade vidutgången av en utestående skuld på ca ,huvudsakligen till kommersiella banker i utlandet. För de privatafordringaraa finns en andrahandsmarknad där fordringar köps och säljs. De oftalåga andra-handsvärdena ger en uppfattningom ländemas svårigheter att klara skuldtjänsten. minskade deskuldtyngda medelinkomstländemas skuldtjänst i förhållande till exporten till från nivåer kring 35 under större delen av . En orsak tilldenna positiva utveckling är de genombrott som uppnåtts vad gällerskuldlättnadsåtgärder för dennaländergrapp. Nya metoder har utvecklats som innebär att frivilliga överenskommelser om skuld- ellerskuldtjänstminskning ingås mellan ländernaoch banker. och Interamerikanskautvecklingsbanken sätter av särskilda resurser för att stödja sådana operationer. Även enskilda givarländer,främst , har bidragit. Omförhandlingarmed de kommersiella bankeraa på grandval av denna strategi har genomförtsav , , , och Uraguay. Ekonomiska reformer och skuldlättnader har lett tillatt ett växande antal latinamerikanska länder åter blivit kreditvärdiga. Ett antal svårt skuldtyngda s. k. lägremedelinkomstländer har även en betungandeskuld till offentliga bilaterala kreditorer. Sådana skulder, huvudsakligenstatsgaranterade exportkrediter, omförhandlas i den s. k. . kom Parisklubbenöverens om längre återbetalningsperiodervid skuldomförhandlingar med de lägre medelinkomstländerna. Under våren 1991beslutade om långtgående skuldminskningför och . Överenskommelsen, som innebär en skuldminskning med 50%i nuvärdestermer, var den mest långtgående skuldminskningen som Parisklubbendittills beviljat något land. För andra medelinkomstländer finns också behov av långtgående skuldlättnader. De svårtskuldtyngda låginkomstländeraa, främst , hade vid utgången avår 1990 en utlandsskuld på ca . Sammansättningen av skulden skiljer sig från medelinkomstländernas genom att andelen skulder till offentligafordringsägare är hög. 1 förhållandetill u-länderaas totala utlandsskuldter sig skulden liten, men i förhållandetill dessa länders betalningsförmåga är den betungande. Detta illustreras avatt skulden överstiger dessa länders samlade BNP och uppgår i genomsnitttill ca fem gånger värdet av dessa länders årliga export. Medan ländema har enkontraktsenlig skuldtjänst på av exporten är de faktiskabetalningarna i genomsnitt mindre än hälften. För detfattigaste ländema har ett antal skuldlättnadsinitiativ tagits under de senasteåren. har varit pådrivande i detta arbete. skrev av biståndskreditema tilldessa länder. också verkat för mjukare villkor viddessa länders omförhandlingar i Prop. 1991/92: 100 bl.a. genom förslag om betydande utvidgning av de konces-Bil. 4 sionella omförhandlingsvillkor som tillämpas , de s.k.To-rontovillkoren. inledde en översyn av de fattigasteländemas omförhandlingsvillkor på basis av ett brittiskt initiativ vidCommonwealth-mötet på . Förslagetsyftade till 2/3 avskrivning av de fattigaste ländemas skulder till bilaterala långivare. har i dettasammanhang föreslagit skuldavskrivningar på för de allrafattigaste och mest skuldtyngda länderna. Den provisoriska lösning somParisklubben börjat till-lämpa, innebärande skuldminskning,är mindre långtgående men utgör ett steg på vägen. Även när detgäller de fattigaste ländemas skuld tillkommersiella långivare har framsteg gjorts,framför allt genom s. k. skuldåterköp, som innebär att andrahandsmarknadenslåga värdering av fordringar utnyttjas. Genom ett svenskt förslag harockså en viss skuldlättnad åstadkommits närdet gäller de fattigaste ländemas skulder till . Innan dekrisdrabbade länderna har återvunnit sin kreditvärdighet är det de multilaterala organisationeraa ochbiståndsgivaraa som är de fattiga ländernas huvudsakliga källa till nyaresurser. Ett ökat samordnat intemationelk bistånd är av stor betydelseför dessa länders utveckling. Detminskade totala resursflödet till har inneburit att biståndet kommit att utgöra en allt större andel, närmarehälften av det totala flödet , jämfört med en tredjedel tio årtidigare. För låginkomstländeraa är andelenbistånd i resursflödet ännu högre, ca två tredjedelar. Världens bistånd till stagnerade i reala termer . Biståndet till u-länderaa ökade enligt under år1990 till ca från ca . En viktig förklaring tillökningen är att dollams depreciering ökade biståndets värde i andra valutor. 1 reala termer ökadebiståndet ändå med . En förklaringär den kraftiga ökningen i arabländemas bistånd i samband med krisen vidPersiska viken. Biståndet från de länder som är medlemmar i (, DAC) ökade till 54 miljarder US dollarfrån , en real ökning . Biståndet iproportion till DAC-medlemmamas BNI steg från 0,till i genomsnitt 0,av BNI . Under det gångna årtiondet harnivån legat kring . antogs i samband med deklarationen om FNsandra utvecklingsårtionde0,7-procentmålet för utbetalningar av offentligt bistånd. Ännu har endast tre andra , och uppnått målet. De svenska biståndsutbetalningarna uppgick till 0,av BNI. ' BNI ( %) storlek (milj. USD) DAC-länder totalt (1) 54 077 (3) (1)DAC () är OECDsbiståndskommitté.Medlemsländerna är de som anges i tabellen samtfr. o. m. Spanienoch . (2)Exklusive bistånd tilldepartement och territorier utanförlandets gränser (s. k. DOM/TOM). Det biståndet på 2 810milj. US dollar ingår dock i totalbeloppet för DAC-länderna. (3)Från bistånd harexkluderats 1 200 milj. US dollar i avskrivning av militära krediter. (Källa: DAC1990) Ökningenav DAC-ländemas biståndsvolym beror främst på ökat biståndfrån Förenta Statema, och . Förenta Statemas bistånd ökade från 0,av BNI till 0,av BNI . I ökningen ingårinte Förenta Statemas avskrivningar av militära krediter. Förenta Statema blevåterigen världens största biståndsgivare meddrygt i bistånd. , som har ökatsina biståndsansträngningar, har kommit att bli en allt viktigare partner i detintemationella utvecklingssamarbetet. Föratom ökad volym, har Japansbistånd kännetecknats av ökad avbindning och en vidare geografisk spridning. Bland de länder som minskade sitt bistånd iprocent av BNI märks ,och . blivit medlem av DAC, har ökatsitt bistånd väsenfligt under de två Prop. 1991/92:100 . En generellregel för DACs biståndsstatistik är att gåvobistånd eller mjuka krediter för militära ändamål inte fårräknas som bistånd. 1 DAC pågår en diskussion om avskrivningarav militära krediter skall kunna inkluderas i biståndsstatistiken,föranledd av att Förenta Staternarapporterat avskrivning av militära krediter till som bistånd.Andra länder, däribland de nordiska ländema och , har bestämt motsatt sigdetta. Mot denna bakgrand gör DAC en översyn av hur skuldlättnader relaterade till såväl militäratgifter som exportkrediter skall rapporteras. 1 ovanstående tabell ingår inteavskrivningar av militära krediter eller exportkrediter. Biståndetfrån andra länder än OECD-ländema har genomgått stora förändringar. De arabiska ländema minskade sitt biståndavsevärt . År1990 skedde dock en markant ökning i biståndet, framför allt från ,och . Huvudförklaringen är de extraordinärabehov som orsakades av krisen vid . utgjorde den största mottagaren av det arabiska biståndet. Några tidigare ,däribland Republiken och ökade sitt bistånd väsentligt under år1990. De nyindustriali-serade ländemas bistånd kan förväntas få växandebetydelse . Omvälvningarna i och de central-och östeuropeiska ländema innebär stora förändringar i det bistånd somdessa länder har givit. Biståndet minskademarkant och kan förväntas fortsätta att minska. För vissa mottagarländer, särskilt de som fått ettbetydande sovjetiskt stöd, har minskningen av biståndet blivit kännbar.Samtidigt torde biståndet med dess ofta ideologiska och säkerhetspolitiskainriktning ha haft en begränsad utvecklingseffekt. Kvaliteten i det sovjetiskabiståndet bedöms i allmänhet ha varit låg. Valet av mottagare harhuvudsakligen styrts av ideologiskafaktorer och dominerats av militärt bistånd, preferensarrangemang för handelnoch stöd till tung industri. Nyakrav och fbrutsättningar för det intemationella samarbetet Ömsesidigtberoende och intemationellt samarbete Ettav de största hindren för en fredlig utveckling är fattigdomen i världen ochklyftan mellan nord och syd. Avsaknaden av ekonomisk tillväxt förstärkerproblemen. Begreppetnord och syd kan visserligen ifrågasättas. Både nord och syd består av sinsemellan olika regioneroch länder, där avståndet mellan medlemmar i den egna grappen kan vara väl så stort som mellan vissa länder i vardera kretsen. Denna tendens har också förstärkts . Likväl kan termen nord och syd alltjämtanvändas som samlande benämning på skillnader som handlarom människors grandläggande livs- 62 Världens länderhar blivit alltmer beroende av varandra. Handeln har Prop. 1991/92:100 vuxitsom andel av världens samlade produktion. Finansiella strömmar Bil. 4 rör sig aUt snabbare mellan olika länder ochvärldsdelar. Informationsflödet hargenom ny teknologi blivit snabbare och allt mer universellt och momentant.Kunskapen om andra länders situation har skapat en gemensam referensram. De globala miljöhoten är kanskedet påtagligaste uttrycket för de gemensamma utmaningaraa. Narkotikaoch AIDS är också tydliga exempel på probleminget land kan klara på egen hand. Allt detta kräver intemationelltsamarbete. som utvecklingen fört länderaa alltmersamman, riskerar de svåra bakslagen i de fattigaste länderaas utvecklingunder att leda till att dessa länder alltmer marginaliseras. 1 mångaländer riskerar dessutom defattigaste människoraa att bli alltmer fångade i fattigdomens ondacirklar. Ju längre detta får fortsätta, desto svårare blir det att knyta gemensamma band och upprätta en hållbarutveckling. Den rika världen kommer inte heller att bli opåverkad.Migration och flyktingkriser har ökat denekonomiska och politiska spänningen i många regioner. De globala problemen gäller i hög grad relationenmellan nord och syd.