prop · GF03170 · 1991-12-31 00:00:00 — Den svenska lagstiftningen på området utgörs av lagen omkemiska produkter, förordningen om kemiska produkter samt förordningar ochmyndighetsföreskrifter som är meddelade med stöd av denna lagstiftning. om begränsningar av användning och utsläppandepå marknaden av farliga ämnen och preparat har delvis motsvarigheter i Sverigemen betydande avvikelser finns. har t.ex. längre gående begränsningarav kadmium, pentaklorfenol, kvicksilver, klorerade organiska lösningsmedel,arsenik för träskyddsanvändning samt asbest vad gäller yrkesmässig använd- EGhar å andra sidan strängare begränsningsregler beträffande vissa andra ämnenoch ämnesgrupper. Enligt har EFTA-staterna rätt att i enlighetmed den egna statens lagstiftning gällande den dag avtalet träder i kraftbegränsa tillträdet till sina marknader rörande klorerade organiskalösningsmedel, asbestfibrer, kvicksilverföreningar, arsenikföreningar,organiska tennföreningar, pentaklorfenol, kadmium och batterier. Parternaskall ånyo se över situationen. Genom har således tillätits behållasin nationella reglering beträffande ett antal ämnen och ämnesgrupper där densvenska regleringen är strängare än EG:s. I den män de ämnen och ämnesgruppersom direktivet omfattar även omfattas av dessa svenska undantagsbestämmelserbehöver naturligtvis inte någon ändring av den svenska regleringen ske på grundav avtalet. I övrigt måste den svenska regleringen av ämnen och ämnesgruppersom omfattas av direktivet anpassas till direktivets bestämmelser. Hantering,import och export av PCT och PCT-produkter kan regleras genom att erforderligaregler därom inarbetas i förordningen (1985:837) om PCB m.m. Beträffanderegleringen av övriga berörda kemiska produkter bör kemikalieinspektionenbemyndigas att meddela erforderliga föreskrifter, i den mån inspektionen interedan har sådant bemyndigande, för att anpassa den svenska regleringen till endirektivsbestämmelse som ingår i . Även andra myndigheter kan fåuppgifter pä området. Som exempel pä sädana kemiska produkter som bör regleras ienlighet med EG:s begränsningsdirektiv kan nämnas bl.a. vinylklorid som drivgasi aerosoler, trisfosfater, trisfosfinoxid och polybromerade bifenyler (PBB) ikläder, bensen, vissa växtdelar samt blykarbonatcr och blysulfater som beståndsdelari färger. Jag avser att återkomma till regeringen i frågan. 1 begränsningsdirektivet och i andra direktiv förekommeratt reglering skall göras när en produkt " släpps ut pä marknaden".Detta uttryck täcks av hanteringsbegreppet enligt 2 § lagen om kemiskaprodukter och föranleder därför inte lagstiftning. Prop.1991/92:170 Bilaga 13 2.2.3 Batterier och ackumulatorer Minbedömning: Försäljningsförbuden i förordningen om miljöfarliga batterier börändras fr.o.m. till att omfatta alla slags alkaliskabrunstensbatterier och senast fr.o.m. till att omfatta fastmonterade batterier som en konsument inte kan ta ur den vara som innesluterbatteriet. Tillämpningsområdet för förordningen om miljöfarliga batterier börfr.o.m. utvidgas till att omfatta alla batterier sominnehåller mer än 0,4 viktprocent bly. Rådets direktiv /157/EEG om batterier och ackumulatorersom innehåller vissa farliga ämnen har antagits med stöd av artikel 100 a iRomfördraget. I inledningen hänvisas till principen "förorenarenbetalar". Syftet är att har- moniseramedlemsstaternas lagreglering angående återvinning och kontroll- Prop.1991/92:170 erat slutligt omhändertagande av använda batterier ochackumulatorer som Bilaga 13 innehåller viss koncentration eller viss mängdav farliga ämnen. Direktivet omfattar batterier och ackumulatorer somsläpps ut på marknaden fr.o.m. och som innehåller mer än25 mg kvicksilver per cell - i fråga om alkaliska brunstensbatterier mer än0,025 viktprocent kvicksilver -, mer än 0,025 viktprocent kadmium eller mer än0,4 viktprocent bly. Medlemsstaterna skall från och med den 1 januari1993 förbjuda saluförande av sädana alkaliska brunstensbatterier, förlångvarig användning under extrema förhållanden, som innehåller mer än 0,05viktprocent kvicksilver samt alla andra alkaliska brunstensbatterier sominnehåller mer än 0,025 viktprocent kvicksilver. Frän förbudet undantas dockalkaliska knappceller av brunstenstyp och batterier som består av knappceller. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder föratt försäkra sig om att använda batterier insamlas separat för återvinningeller slutligt omhändertagande. I detta syfte skall medlemsstaternasäkerställa att batterier och, när sä är lämpligt, apparater i vilka batterierär inbyggda, märks på lämpligt sätt. I märkningen skall ingå upplysningar omseparat insamling, om återvinning (i tillämpliga fall) och omtungmetallinnehållet. Detaljerade anvisningar för märkningssystemet skallupprättas och offentliggöras av kommissionen. Fr.o.m. skall medlemsstaterna havidtagit åtgärder för att säkerställa att batterier inte byggs in i apparaterom inte batteriet kan av konsumenten lätt avlägsnas ur apparaten när den ärförbrukad. Denna förpliktelse skall dock inte gälla sådana apparater som det ärtekniskt nödvändigt eller mycket angeläget att förse med kontinuerlig strömförsörjningsamt sädana apparater vari ett byte av batterier, utfört av okvalificerad personal,kan innebära säkerhetsrisk. Direktivet ålägger medlemsstaterna att upprättaprogram för att begränsa halten av tungmetaller i batterier, främjasaluförandet av batterier som innehåller mindre kvantitet av farliga ämneneller ämnen som förorenar mindre, gradvis minska mängden miljöfarliga batterieri hushållsavfall, främja forskning om mindre miljöfarliga batterier och omåtervinningsmetoder. Programmet skall också omfatta införande av separatslutligt omhändertagande av miljöfarliga batterier. Konsumenterna skall fåfullständig information om riskerna med ett okontrollerat slutiigtomhändertagande av använda batterier, om märkningen av batterier, om apparatermed fast inbyggda batterier samt om metoder för att avlägsna batterier som ärfast inbyggda i apparater. Det första programmet skall omfatta en fyraärsperiodmed början . Medlemsstaterna åläggs också att svara för eneffektiv organisation för separat insamling och, när så är lämpligt, attupprätta ett pantsystem. Dessutom får medlemsstaterna införa åtgärder,exempelvis av ekonomisk natur, för att uppmuntra återvinning. Åtgärderna skallinföras efter samräd med berörda parter, bygga på välgrundade ekologiska ochekonomiska kriterier och inte medföra snedvridning av konkurrensförhållandena. Medlemsstaterna får inte hindra, förbjuda ellerbegränsa saluförandet av batterier som omfattas av direktivet och som uppfyller bestämmelserna i det. Den svenska lagstiftningen utgörs av lagen om kemiskaprodukter, lagen (1990:1332) om avgifter för miljöfarliga batterier,förordningen om kemiska produkter och förordningen (1989:974) om miljöfarligabatterier. Syftet med den särskilda förordningen om miljöfarligabatterier är att förhindra utsläpp i miljön av kadmium, kvicksilver och blyfrån batterier. Med miljöfarliga batterier avses i förordningen slutnatorrbatterier med mer än sammanlagt 0,025 viktprocent kvicksilver och kadmiumsamt blybatterier (startbatterier) med en vikt av per styck. Iförordningen finns bestämmelser bl.a. om förbud mot yrkesmässig överlåtelse avvissa uppräknade typer av alkaliska batterier, om märkning och insamling avmiljöfarliga batterier, om uppgiftsskyldighet för tillverkare och importörerbeträffande överlåten mängd miljöfariiga batterier samt om skyldighet förtillverkare och importörer att betala en avgift som motsvarar kostnaden förslutligt omhändertagande av och informationsspridning om miljöfarligabatterier samt kostnaden för insamling av miljöfarliga blybatterier.Bestämmelserna om förbud och märkning har tillkommit efter överläggningar medföreträdare för . Direktivet och förordningen skiljersig bl.a. vad gäller urvalskriterierna för vilka batterier som omfattas avförfattningarna och vilka batterier som är förbjudna att överlåta samtbeträffande reglerna för märkning av batterier. Enligt färEFTA-staterna avseende batterier begränsa tillträdet till sina marknader ienlighet med bestämmelserna i den nationella lagstiftning som finns näravtalet träder i kraft. Avtalsparterna skall under är 1995 gemensamt se överdirektivets tillämpning inom avtalet. I de fall EG:s direktiv innehåller längre gåenderestriktioner än de svenska reglerna bör dessa regler skärpas. Detta innebäratt gällande förbud mot försäljning av alkaliska miljöfarliga batterier börutvidgas till att fr.o.m. gälla samtliga batterityper somomfattas av EG:s direktiv. Till-lämpningsområdet för förordningen ommiljöfarliga batterier bör också från samma tidpunkt utvidgas till att omfattaalla batterier som innehåller mer än 0,4 viktprocent bly. Vidare skall senastfr.o.m. gälla att fastmonterade batterier av konsumentenlätt skall kunna tas ur varan när denna är förbrukad. Jag avser att återkommatill regeringen med förslag till ändringar i förordningen om miljöfarligabatterier. Prop.1991/92:170 Bilaga 13 Minbedömning: Svensk lagstiftning behöver inte ändras. Rådets direktiv /631/EEG om tillnärmning avmedlemsstatemas lagstiftning om klassificering, förpackning och märkning avfarliga preparat (bekämpningsmedel) syftar till att avlägsna handelshindersamt att förbättra skyddet för allmänheten, för personer som hanterarbekämpningsmedel och för konsumenter. Direktivet gäller inte för läkemedel, narkotiska preparat,radioaktiva be- redningar,bekämpningsmedel för export till tredje land eller bekämpnings- Prop.1991/92:170 medel under transitering. Direktivet gäller inte heller förtransport av be- Bilaga 13 kämpningsmedel påjärnväg, på väg eller inrevattenväg, till havs eller med I direktivet finns regler om klassificiering,förpackning och märkning av bekämpningsmedel. Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändigaåtgärder för att säkerställa att bekämpningsmedel inte kan släppas ut påmarknaden om de inte överensstämmer med bestänunelserna i direktivet. Medlemsstaterna får inte under åberopande av sådanklassificering, förpackning eller märkning som omfattas av direktivetförbjuda, begränsa eller hindra att bekämpningsmedel som uppfyller kraven idirektivet släpps ut på marknaden. Om en medlemsstat har tillgång till detaljeradeuppgifter som visar att bekämpningsmedlet, trots att det uppfyller kraven idirektivet, utgör en fara för hälsa eller säkerhet får denna stat inom sittterritorium tillfälligt förbjuda att bekämpningsmedlet släpps ut på marknaden.Kommissionen och övriga medlemsstater skall då underrättas omåtgärden och anledningen till den. Det åligger därefter kommissionen ellerrådet att vid behov tekniskt anpassa direktivet eller, om behov av tekniskanpassning inte bedöms föreligga, ålägga den aktuella medlemsstaten attupphäva förbudet. Till direktivet finns fogade fem bilagor. Bilagorna1 och 2 innehåller regler för klassificering genom beräkning förbekämpningsmedel som innehåller ett aktivt resp. flera aktiva ämnen. I bilaga 3finns en förteckning över aktiva ämnen med uppgift om vedertagna LD50- ochLC50-värden. Bilaga 4 innehåller standardfraser som anger de särskilda riskersom är förbundna med bekämpningsmedel. I bilaga 5 finns standardfraser förskyddsanvisningar. Denberörda svenska lagstiftningen utgörs av lagen om kemiska produkter,förordningen om kemiska produkter och förordningen (1985:836) om bekämpningsmedelsamt kemikalieinspektionens föreskrifter (KIFS 1987:3) och allmänna råd(1987:1) om märkning vid överiätelse av bekämpningsmedel. Den svenska regleringen tar hänsyn till alla formerav toxicitet och eko-toxicitet. De svenska risk- och skyddsanvisningarna ger enutförlig bild av fariighet och behov av skyddsåtgärder. Direktivet tar hänsynendast till akut toxicitet vilket inte är tillräckligt. Märkningsreglerna idirektivet ger en partiell och mindre korrekt bild av farlighet och behov avskyddsåtgärder. En svensk anpassning till direktivets reglering skulle innebäraen olämplig sänkning av skyddsnivån. Enskilda t.ex. harregler som motsvarar de svenska. EG har antagit ett nytt direktivom bekämpningsmedel (91/414/EEG). På grund av att direktivet publiceradesförst efter omfattas det inte av . Enligt får EFTA-staterna begränsatillträdet till sina marknader i enlighet med bestämmelserna i den nationellalagstiftning som finns när avtaletträder i kraft. Nya EG-regler på området kommer att behandlas i 22 enlighetmed de förfaranden som fastställts i artiklarna 97-104 i avtalet. Mot bakgrund av utformning behövs nuingen ändring av de Prop. 1991/92:170 svenska bestämmelserna. Rådetsdirektiv /117/EEG omförbud mot att växtskyddsprodukter som innehåller vissaverksamma ämnen släpps ut på marknaden och används (ändrat senast 91/188/EEG)skall samordna medlemsstaternas bestämmelser angående utsläppande på marknadenoch användning av växtskyddsmedel. Regleringen i direktivet bygger på dengrundläggande principen att förbud skall införas mot användning av allaväxtskyddsprodukter som innehåller sådana verksamma ämnen som ger uppphov tilleller kan ge upphov till hälso-skador på människor eller djur eller oacceptablaeffekter på miljön, även om växtskyddsprodukterna används på ett riktigt sättför det avsedda ändamålet. Direktivet gäller inte växtskyddsprodukter avseddaför forsknings- eller analysändamål eller export till tredje land. Medlemsstaterna skall tillse attväxtskyddsprodukter inte släpps ut på marknaden eller används, om de innehållerett eller flera av de verksamma ämnen som anges i direktivets bilaga. Om växtproduktionen hotas av en fara som inte harkunnat fömtses och inte kan bekämpas med andra medel och det därför framstårsom nödvändigt att inom en medlemsstat använda en växtskyddsprodukt sominnehåller ett eller flera verksamma ämnen som anges i bilagan, fårmedlemsstaten tillåta att produkten släpps ut på marknaden och används i högst120 dagar. Med de bestämmelser om harmonisering som gällerenligt direktivet får medlemsstaterna besluta om förbud mot alt växtskyddsmedelinnehållande verksamma ämnen som inte är upptagna i bilagan till direktiveteller innehållande verksamma ämnen med högre renhetsgrad än den som anges ibilagan släpps ut på marknaden och används, fömtsatt att bestämmelserliksom allmänna rättsliga principer efterlevs, främst principerna omicke-diskriminering och proportionalitet. Densvenska lagstiftningen på området utgörs av lagen om kemiska produkter,förordningen om kemiska produkter och förordningen om bekämpningsmedel. I finns inte förbud mot verksamma ämnen.Prövning görs istället av formulerade medel. Skillnaden är principiellt viktig.Som ett resultat av indragningar av gamla medel och avslag efter prövning avnya medel har efterhand uppkommit en uppfattning om vilka verksamma ämnen sominte kan accepteras. Antalet verksamma ämnen som inte accepteras i ärbetydligt större än det antal sådana ämnen som direktivet är tillämpligt på. Enligt får EFTA-staterna begränsatillträdet till sina marknader i enlighet med bestämmelserna i den nationellalagstiftning som finns när avtalet träder i kraft. Nya EG-regler på områdetkommer att behandlas i enlighet med de förfaranden som fastställts i artiklarna97-104 i avtalet. Mot bakgrund av utformning behövsingen ändring av de svenska bestämmelserna. Minbedömning: Med stöd av gällande bemyndiganden i lagen om kemiska produkter börsådana föreskrifter meddelas som behövs för att införa en reglering som tillfullo motsvarar EG:s direktiv. 1991/92:170 Bilaga13 Pådet här området finns tre EG-direktiv: Rådets direktiv /404/EEG om tillnärmning avmedlemsstatemas lagar om tvätt- och rengöringsmedel Rådets direktiv /405/EEG om tillnärmning avmedlemsstatemas lagar om testmetoder för anjoniska ytaktiva ämnens biologiskanedbrytbarhet Rådets direktiv /242/EEG om tillnärmning a vmedlemsstatemas lagar om testmetoder för icke-joniska ytaktiva ämnensbiologiska nedbrytbarhet och om ändring i direktiv /404/EEG Den ökade användningen av tvätt- ochrengöringsmedel är enligt direktivtexten en av orsakerna till föroreningen avmiljön i allmänhet och vattenföroreningen, framför allt i form avmiljöstörande skumbildning, i synnerhet. Syftet med direktivet 73/404/EEG, som är detgrundläggande på området, är att reglera användningen av biologiskt ejnedbrytbara ytaktiva ämnen i tvätt- och rengöringsmedel samt att undanröja handelshindergenom att tillnärma medlemsstaternas lagstiftning på området. I direktivet avses med tvätt- eller rengöringsmedelett medel vars sammansättning särskilt har utvecklats i syfte att uppnårengörande egenskaper och som består av nödvändiga beståndsdelar (ytaktivaämnen) och i allmänhet ytterligare beståndsdelar (hjälpmedel,förstärkningsmedel, iyllnadsmedel och andra tillsatsmedel). Medlemsstaterna skall förbjuda att tvätt- ochrengöringsmedel släpps ut på marknaden eller används, om medlens ytaktiva ämnenhar en genomsnittlig biologisk nedbrytbarhet som understiger för var ochen av kategorierna anjoniska, katjoniska, icke-joniska och amfotera ämnen.Även om de ytaktiva ämnena uppfyller ovannämnda krav på genomsnittlig biologisknedbrytbarhet får de inte användas om en normal användning medför hälso-faraför människor eller djur. En medlemsstat får inte med åberopande av deytaktiva ämnenas biologiska nedbrytbarhet eller toxicitet förbjuda, begränsaeller hindra att tvätt-eller rengöringsmedel som uppfyller kraven i direktivetsläpps ut på marknaden eller används. Det skall vara förbjudet att tvätt- ochrengöringsmedel släpps ut på marknaden eller används inom staternasterritorier om medlens biologiska nedbrytbarhet, bestämd genom analys enligtvissa i direktiven föreskrivna testmetoder, är . Det finns särskilda bestämmelser om förfarandetinom gemenskapen när oenighet uppstår om införandet av en reglering. I direktiv /404/EEG finns också föreskrifter ommärkning av de förpackningar i vilka tvätt- eller rengöringsmedel saluförstill konsumenter. Densvenska lagstiftning som närmast motsvarar nu ifrågavarande direktiv utgörs avlagen om kemiska produkter och förordningen om kemiska produkter. Liksomför alla andra kemiska produkter gäller lagen om kemiska produkter också förtvätt- och rengöringsmedel. Enligt 5 § lagen gäller att försiktighetsmåttskall iakttagas vid all hantering av kemiska produkter så att skador på hälsaneller miljön undviks. Därvid skall sådana kemiska produkter undvikas som kanbytas ut mot produkter som är mindre farliga för hälsan och miljön. Därutöverfinns frivilliga överenskommelser mellan och branschen- Kemikontoret - om vissa innehållsämnen. Sålunda skall anjoniska ochnonjonaktiva tensider (avtal 1967 resp. 1973) vara "lättnedbrytbara". För katjoniska tensider saknas motsvarande överenskommelse. Detfinns i praktiken inga större skillnader mellan de svenska frivilligaöverenskonmielserna och EG-reglerna om tensiderna. Någon definition pånedbrytbarhet eller kontrollmetoder har dock inte angetts i dessa överenskommelser.I har också fosfatinnehållet i tvätt- och rengöringsmedel begränsatsgenom överenskommelser. Någon reglering av fosfatet i tvätt-och rengöringsmedelfinns ännu inte inom EG men denna regleringsfråga ingår i EG-kommissionensarbetsprogram. EG-regleringenav tvätt- och rengöringsmedel är föråldrad. Den väsentliga miljöeffekten avtensider är av ekotoxisk karaktär. Nedbrytning till icke skumbildande produkterär inte nödvändigtvis korrelerad med lägre eko-toxicitet. EES-avtaletinnehåller inga övergångsregler beträffande de nu aktuella direktiven. Medhänsyn till detta åligger det att nu transformera direktivetsbestämmelser till den svenska lagstiftningen. Kemikalieinspektionen börbemyndigas att meddela erforderliga föreskrifter. Bemyndigandet bör innefattarätt att enligt 12 § lagen om kemiska produkter förbjuda hantering, importeller export av en kemisk produkt, då så erfordras för att utforma den svenskaregleringen i enlighet med en direktivsbestämmelse som ingår i . Jagavser att återkomma till regeringen med förslag till förordningsändring. 1991/92:170 Bilaga13 2.2.6Ämnen som bryter ned ozonskiktet Min bedömning:Svensk lagstiftning behöver inte ändras med anledning av . Rådetsförordning (EEG) nr 594/91 om ämnen som bryter ned ozonskiktet har följandebakgrund. Genom för skydd av ozonskiktet (SÖ 1986:69) och dettill konventionen hörande Montrealprotokollet om ämnen som bryter nedozonskiktet (SÖ 1988:35) har ett stort antal stater, däribland och EG:smedlemsstater, kommit överens om avvecklings-planer för flertalet ozonnedbrytandeämnen. Protokollet undertecknades men har ändrats ochkompletterats. EG:sförordning anknyter nära till bestämmelserna i /92:170 och har utformats med beaktande av de tillägg till protokollet sombesluta- Bilaga 13 des . Pä vissa punkter är förordningen meralångtgående än protokollet. Förordningen grundas på artikel 130 s iRomfördraget. Förordningen omfattar CFC-föreningar (fullständigthalogenerade klor-fluorkarboner), haloner, koltetraklorid och 1,1,1-trikloretanoch inriktas på produktionen av dessa ämnen. Bestämmelserna är olika beroendepå om det är fråga om kontrollerade ämnen i ren form, produkter som innehållerkontrollerade ämnen eller produkter som har tillverkats med kontrollerade ämnen.Dessutom finns bestämmelser om uppgiftslämnande i fråga om ofullständigthalogenerade klorfluorkarboner (HCFC-föreningar). Dessa s.k. övergångsämnenanvänds som ersättningsämnen för främst CFC men har även de en vissozonnedbrytande verkan. Del I i förordningen innehåller bestämmelser ombegränsningar i handeln med tredje land. För handeln med stater som inte ärparter i protokollet gäller för kontrollerade ämnen import- och exportförbudfr.o.m. För produkter som innehåller kontrollerade ämnen gäller ettimportförbud . För import från stater utanför EG som är parter iprotokollet tillämpas ett förfarande med importlicenser, som utfärdas avkommissionen. Den totala importen från tredje land skall därigenom reducerasjämfört med nuvarande nivå och upphöra i enlighet med vad somföreskrivs i bilaga 2 till förordningen. Del II i förordningen innehållerbestämmelser om begränsning av produktion och saluförande av kontrolleradeämnen inom gemenskapen. Huvudregeln är att varje enskild producent ansvararför att hans produktion och försäljning av de kontrollerade ämnena begränsas ienlighet med den särskilda awecklingsplan som gäller för ämnet. Planerna äruppdelade i flera steg med procentuella begränsningar som skall uppnås vissaangivna år. De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna skall kontrollera attplanerna följs. Reglerna innebär att produktion och försäljning avCFC skall ha upphört . Motsvarande tidpunkter avseende övrigaämnen är för ha-lon , för koltetraklorid den 31 december1997 och för 1,1,1-trikloretan den 31 december 2004.1 vissa fall kankommissionen tillåta ytterligare produktion och försäljning för viktigaanvändningsområden. Frän dessa regler finns undantag, som är olikautformade beroende på om det rör sig om produktion eller saluförande av ämnena.Producenten kan få ett särskilt tillstånd till större produktion än vad somföljer av huvudregeln, bl.a. för industriella rationaliseringsändamål. Rätten enligtförordningen att sälja kontrollerade ämnen eller använda dem för egen räkningkan fritt överlåtas till en annan producent inom gemenskapen. DelIII i förordningen innehåller administrativa bestämmelser. Inom EG pågår arbete för att ytteriigare påskyndaavvecklingen av de ozonnedbrytande ämnena. En viktig del av detta arbete utgörsav det förslag till ny förordning om avveckling av ozonnedbrytande ämnen somkommissionen utarbetar. EG:smiljöministrar gav vid rådsmöte kommissionen förhandlingsmandat att vid den kommande revisionen av Montrealproto- 26 kollet verka för attprotokollsbestämmelserna om minskning av produktion och konsumtion avCFC-föreningar, haloner, koltetraklorid och 1,1,1-trikloretan skärps med verkanfr.o.m. samt att de ovannämnda ozonnedbrytande ämnena helt avvecklastill . Mandatet omfattar även en reglering av HCFC-föreningar(ofullständigt halogenerade klorfluorkarboner). 1991/92:170 Bilaga13