prop · GF03100 · 1991-12-31 00:00:00 — Stödet till nyetablerade företag uppgick totalt till 87milj.kr. Det motsvarar Prop. 1991/92: 100 i genomsnitt 800 tkr. En fördelningav stödet under /91 på företagsstorlek visar att avföretagen hade färre än 20 anställda. Endast tre av stödföretagen hade fler än200 anställda. Sysselsättningsbidrag lämnas enligt gällanderegler per kalenderår i taget under högst . För att få stödmåste företagen öka sysselsättningenoch bibehålla den nya sysselsättningsnivån . Stödlämnas endast i stödområdena. Av följandesammanställning framgår beviljat sysselsättningsstöd för åren 1986-1990fördelat på antalet arbetsställen, årsarbetskrafter och beviljat belopp. Ar 1986 1987 1988 1989 1990(1) Antal arbets- 1 329 1 512 1 545 1457 889 Antal årsarbets- 9 164 10 803 9 364 8 887 6352 Beviljat belopp 197,1 208,3 199,7 212,8 187,3 (1) Ytterligare beslut kommeratt fattas.för 1990. Som jag tidigare nämnt beräknas nettoeffekten avsysselsättningsstödet till 500-600 arbetstillfällen under budgetåret1990/91. Sammanfattningsvis har det regionalpolitiskaföretagsstödet enligt min bedömning varit av stor betydelse för möjlighetemaatt skapa nya arbetstillfällen i regionalpolitiskt utsatta orter och regioner.Genom dessa arbetstillfällen har också resurser i form av underatnyttjadarbetskraft och samhällelig infrastraktur kunnat tas till vara på ettsätt som bidragit till ekonomisk tillväxt i hela landet. Vid sitt förslagom avskaffandet av lokaliseringslån i propositionen 1989/90:76 om Regionalpolitik för 90-talet hänvisade föredraganden bl.a. till de regionala utvecklingsfonderna. Norrlandsfonden och till dendå Ökade tillgången på riskvilligt kapitalgenom avregleringen på kreditmarknaden. Den reguljära kreditmarknaden har dock inte visatsig fungera så stabilt som ärönskvärt för att tillgodose en tillfredsställande riskkapitalförsörjning,särskilt i de regionalpolitiskt mest utsatta delama av landet. Jag föreslår därför att lokaliseringslån isärskilda fall åter skall kunna lämnas för finansiering av enskildastödprojekt. I likhet med tidigare föreslår jag attlokaliseringslånen inte skall innebä ra någon subvention av kreditkostnadema. Deras främsta funktion bör vara att ta en högre kreditrisk än vad den allmänna kreditmarknaden förmår. Jag tänker i detta avseende t. ex.på projekt i nystartade företag, i småföretag med litet eget kapital och i sådana områden där detaltemativa värdet på anläggningstillgångar ärotillräckligt för att utgöra säkerhet för normala riskkrediter. Lokaliseringslånbör därför enligt min mening endast lämnas i samband Prop. 1991 /92:100 medinvesteringar i byggnader, markanläggningar, maskiner eller andra Bil. 11inventarier samt i undantagsfall i markberedning för torvproduktion. Låneverksamheten kommer att bedrivas inom ramenför begränsade tillgängliga medel. Det bör i övrigt ankomma på regeringen attnärmare utforma villkoren för lokaliseringslånen. har tidigare anslagit medel förlokaliseringslån över två reservationsanslagpå vilka alla medel inte förbrakats. Jag avser dels anslaget för budgetåret1985/86 under tolfte huvudtiteln . Lokaliseringslån i ,dels anslaget för /90 under tionde . På anslagen uppgick reservationen till 39,0 milj. kr. resp. 418,1 milj. kr. Av dessa belopp återstår dock endast en beslutsram på ca 161 milj.kr.Resterande medel härrör sig tillbeslut som ännu inte utbetalats. Det sammanlagda utestående beloppet för lokaliseringslån uppgick till1051,2 milj. kr. Jag föreslår attåterstående medel på dessa anslag jämte inflytande räntor och avbetalningar på utelöpande lokaliseringslånfortsättningsvis disponeras för beslut om nya lokaliseringslån. I förenklingssyfte föreslår jag häratöver attanslagen sammanförs till ett anslaggenom att medlen för i överförs till anslaget för /90 under tiondehuvudtiteln . Lagen(1990:912) om nedsättning av socialavgifter och allmän löneavgift träddei kraft den . Den ersatte lagen (1983:1055) om nedsättning av socialavgifter och allmänlöneavgift i . Den geografiskaomfattningen utökades då, från att tidigare endast ha avsett ,till hela stödområde I. Dessutom skedde en viss förändring av de verksamheternedsättningen skulle omfatta. Nedsättningen av socialavgiftema uppgår istödområde I till och gäller t.o.m. utgiftsåret2000. För är nedsättningen dock i fråga omverksamhet som bedrivs i stödområde 1 utanför . Föratom områdensom ingår i stödområde I omfattarnedsättningen t.o. m. även Bodens, , och kommuner. I dessa områden är nedsättningen . Hel befrielse frånsocialavgifter gäller i Svappavaarasamhälle i Kirana kommun, t. o. m. . Fr. o. m. utgiftsåret 1994kommer samma regler att gälla i som i övriga stödområde 1. Branschmässigt omfattar nedsättningen verksamheti gravor och mine ralbrott (med undantag av malmgravor), tillverkning (med undantag av tillverkning inom massa- ochpappersindustri samt jäm-, stål- och ferrole- geringsverk), produktionsinriktad partihandel, uppdragsverksamhet, ho tell-, pensionats- och campingverksamhetsamt restaurang- och kaféverk samhet som bedrivs i kombination medhotell-, pensionats- eller camping- 45 Nedsättningen gällerdock inte verksamhet som bedrivs av Prop. 1991/92:100 kommuner eller andrastatliga myndigheter än statens affärsdrivande verk. utvärderade år 1989effekterna av de nedsatta socialavgifterna. Utvärderingen visade att det intevar möjligt att direkt härieda någonsysselsättningseffekt till stödet, men att det haft vissa positivaeffekter på företagens lönsamhet. Systemet med nedsatta socialavgifter är ettregionalpolitiskt instrament vars effekter kan avläsas först på långsikt. För att förbättra förutsättningarna förnäringslivet i de regionalpolitiskt svaga regionerna och stärkautvecklingskraften i de mindre företagen i dessa områden behövs en aktivregionalpolitik med flera instrament. Glesheten och de långa avstånden iNorrlands inland innebär nackdelar förföretagen. Framtiden för detta område kommer därför att avgöras av i vilkenmån man lyckas skapa gynnsamma föratsättningar för företag -även för sådana medsmåskalig produktion att tillägna sig teknisk förnyelse, utbilda personal, utveckla nya produkter och tjänster samtfinna nya marknader. Det är min uppfattning att också en generellregionalpolitisk stödform i ökad omfattning bör användas för att uppnådetta. 1 detregionalpolitiskt mest utsatta området - stödområde I - är de geografiskt betingade konkurrensnackdelarna såstora att det är motiverat att utöka systemet med nedsättning av socialavgiftertill fler branscher i syfte attframför allt skapa flera arbetstillfällen i glesbygdsområden och för kvinnor. Jag föreslår därför att systemet skallutökas till att omfatta även uthyrnings- ochreparationsverksamhet, jordbrak, skogsbrak, trädgårdsskötsel, jakt och fiske, renhållnings-, städnings- ochtvätteriverksamhet, intresse-,ideella, kulturella och religiösa organisationer, rekreationsverksamhet,kulturell serviceverksamhet med undantag av biblioteksverksamhet samt annan personlig serviceverksamhet medundantag av varmbadhus. Den modema tele- och datatekniken har gjort detmöjligt att bedriva verksamheter inom tjänstesektorn på långt geografisktavstånd från huvudverksamheten. Jagvill exempelvis nämna ADB-, registerings- och televerksamhet inom bank-, försäkrings- och transportbranschema. Ävenmånga verksamheter inom intresseorganisationemas samt de ideella, ochkulturella och religiösa organisationemas kan bedrivasoberoende av geografisk lokalisering. Jag föreslårdärför att systemet med nedsättning av socialavgifter inom stödområde 1 vidare skallutökas till att omfatta även företagsledning, ekonomiadministration,löneadministration, automatiskdatabehandling, registreringsverksamhet, telefonförsäljning, ordermottagningoch bokföring, som bedrivs i klart avgränsade avdelningar eller enheter inom företag vars huvudverksamhet isig inte är berättigad till nedsättning av socialavgifter. Med klart avgränsade avdelningar eller enheteravses t. ex. att verksamheten skall utgöra ett eget kostnadsställe menäven vara geografiskt eller Den geografiskaomfattningen av nedsättningen bör utökas med nedan- Prop. 1991/92:100 ståendekommuner eller delar av kommuner i stödområde 2. 11 en bör vara t.o. och omfatta följande branscher: Uppdragsverksamhet,uthyraingsverksamhet, hotell-, pensionats- och campingverksamhet, restaurang-och kaféverksamhet som bedrivs i kombination med hotell-, pensionats- ochcampingverksamhet, skidliftar som bedrivs fristående från annan verksamheteller i kombination med restaurang- eller kaféverksamhet, jordbrak, skogsbrak,trädgårdsskötsel, jakt och fiske. Även i detta område bör nedsättningen vidareomfatta företagsledning, ekonomiadministration, löneadministration, automatisk databehandling, registreringsverksamhet,telefonförsäljning, ordermottagning och bokföring, som bedrivs i klartavgränsade avdelningar eller enheter inom företag vars huvudverksamhet i siginte är stödberättigad, samt dessutom kanslifunktionerna inom intresse-,ideella, kuhurella och religiösa organisationers riks- ochcentralförbund. (Fällfors, Jörns och församlingar) Ömsköldsvik(Anundsjö, Bjöma, och Trehömingsjö församlingar) AngeSundsvall (Holms och Lidens församlingar) (och församlingar) (Säma och församlingar) Värmlandslän Prop.1991/92:100 (, och församlingar) Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom arbetsmarknadsdepartementetupprättats förslag till lag om ändring i lagen (1990:912) om nedsättning avsocialavgifter. Frågorom transportstöd till företag m. m. enligt förordningen (1980:803) om regionalpolitiskt transportstöd har föregåendebudgetår behandlats i bilaga tillbudgetpropositionen. Transportstödet syftar till att främja en samhällsekonomiskt och i övrigtlämplig lokalisering av näringslivet genom att utveckla och stärka näringslivetskonkurrenskraft i främst norrlandslänen. Transportstöd lämnas numera för transporter avgods från, till och inom ettstödområde, som utgörs av - utom vissa delar av län- samt delar av och . Stödområdet är indelat i femtransportstödzoner. Stöd lämnas med 10 av nettofraktkostnadenberoende av transportstödzon och transportavstånd. Stöd lämnas tilltransporter på sträckor somöverskrider och som utförs på jäm- eller landsväg i yrkesmässigtrafik. Stöd för uttransport av gods lämnas om dettabestår av sådana hel- eller halvfabrikat,som har genomgått en betydande bearbetning inom stödområdet. Stöd tillintransport avser råvaror och halvfabrikat som används i vissa näringsgrenar,i vilka en transportkostnadsreduktion stimulerar produktion och sysselsättningi stödområdet. Under år 1990utbetalades 309 milj.kr. Den bidragsgrandande transportkostnaden uppgick till . Fördelningen av stödet mellan ut- ochintransporter var 251 resp. 58 milj.kr. Störstandel av stödet, , lämnades tillverkstadsindustrin. Trävaraindustrin svarade för samt kemiskindustri och livsmedelsindustri för 14 resp. . Stödets fördelning på län förutförda transporter var följande. Andel (%) 1 samband med avvecklingen av transportrådet harhandläggningen av transportstödet på myndighetsnivåförts till närings-och teknikutveck lingsverket. införssmärre förändringar i reglema Prop. 1991/92:100 för transportstödet förordningen (1980:803) om regionalpolitiskt trans- Bil. 11 portstöd vilkabl. a. innebär att stöd ej utbetalas till företag som vid prövningstillfälletär försatt i konkurs eller inte har betalat förfallna åter-kravsbelopp vadavser regionalpolitiskt stöd. Glesbygdsinsatsernautgör en viktig del av den samlade regionalpolitiken och bör ävenfortsättningsvis inriktas på att ta till vara glesbygdens resurser ochutvecklingsmöjligheter. Med glesbygd avses enligt förordningen (1990:643)om glesbygdsstöd storasammanhängande områden med gles bebyggelse och långa avstånd till sysselsättning eller service samt skärgårdar ochliknande områden. Det ankommer på respektive länsstyrelse att utifråndessa riktlinjer avgöra vilka områden i länet som är att betrakta som glesbygd.1 propositionen om Regionalpolitik för90-talet betonade föredraganden att den utpräglade glesbygden måste prioriteras och han föratsatteatt länsstyrelsema vid sin tillämpning av glesbygdsstödet beaktar innebörden avförordningens bestämmelser om storasammanhängande områden med gles bebyggelse och långa avstånd till sysselsättning eller service. a. framhölls att omglesbygdsstöd lämnas även tillföretag i centralorten eller i tätortsnära landsbygd så försämrasglesbygdsföretagens konkurrensförmåga. Av länsstyrelsernas anslagsframställningar framgåratl uttalandet i propositionen inte gett upphov till någon uppstramning av tillämpningen. 1 stället har ytterligare utvidgningar av områdenagjorts såväl till tätortsnära landsbygd som tillcentralorter eller andra större tätorter. Motiven som anges varierar men kan avse t.ex. konsekvenser avlivsmedelspolitiken, bortfall av möjlighet atl lämna annat regionalpolitisktstöd eller utslagning av sysselsättning på en viss ort. Jag anser att denna utveckling inte kanaccepteras. Länsstyrelserna bör därförhelt avslå från alt ge glesbygdsstöd till kommunernas tätorter och orter av liknandetyp. Den utpräglade glesbygdens föratsättningar att utvecklas får inte försämras genom att glesbygdsstödet utvecklas till ett allmänt företagsstöd i länen. Stödetfår inte heller ersätta uteblivet stöd frånandra stödsystem eller stödformer som beslutat avskaffa.Glesbygdsmyndigheten har i uppdrag att utvärdera glesbygdsinsatserna, vilketinbegriper atl noga följa hur glesbygdsstödet används. Jag avser att återkomma till regeringen med de förslag till riktlinjer som kan erfordras för attupprätthålla en geografisk prioritering av de mest utsatta glesbygdsområdena. Glesbygdsstöd lämnades under /91med närmare 250 milj. kr., vilket var något mera änunder budgetåret . Här bör noteras att två tidigare stödformer, stöd till intensifierade kommunala sysselsätlningsinsatser (IKS) och stöd tillsamhällelig service, upphörde den . Dessa båda stödformer svarade för tillsammans ca 50 milj.kr. åriigen, varför de båda kvarvarande stödformerna stöd till företag och stöd till kommersiell service svarat för en kraftig ökning .q underdel senaste budgetåret. 4 1991/92. S/ÖV///7/yoreralämnades under /91 med 206 milj.kr., Prop. 1991/92:100 vilket innebar en ökning med 46 milj. kr. jämförtmed föregående budget- Bil. Det var ca 1 600 småföretag som erhöll dennaform av stöd med en beräknadsysselsättningseffekt på 1 300 arbetstillfällen. Drygt en tredjedel av företagen fanns inom de areella näringaraa.Knappt en tredjedel avsåg investeringar inom industri och hantverk medanresterande företag fanns inom servicenäringar och turism. Beloppsgränserna för stöd till företag och uthyra i ngsstugor höjdes senast den1 . Jag anser att en ytteriigare uppräkning nu är motiverad. Jagföreslår därför att högsta belopp för avskrivningslån vid stöd till företag höjs från . och till uthymingsstugor från 50000kr. Glesbygdsstöd i form av stöd till kommersiellservice lämnades under budgetåret1990/91 med 41 milj.kr., vilket var 8 milj.kr. mera än under föregående budgetår. Denna stödform, som funnitssedan 1973, har enligt givit mycket goda resultat. Detkan enligt verket antas att minst 500 avkvarvarande 870 butiksorter, där stöd till dagligvaraservi-cen har lämnats, heltskulle ha föriorat sin närservice om inte insatser gjorts. Ett annat sätt att illustrera detta är det faktum att av de orter som sedan1973 fått glesbygdsstöd har föriorat sin butik. Som jämförelse kan nämnas att den totala nettominskningen av enskilda dagligvarabutiker i landet låg på . Ettalarmerande faktum är emellertidenligt att två tredjedelar av de stödorter som förlorat sinbutik har gjort det . Vikande lönsamhet i glesbygdsbutikema påtalas också i flera avlänsstyrelsernas anslagsframställningar, där ökad efterfrågan påservicebidrag, dvs. driftbidrag, redovisas. Detta stöd som i första hand avser att avhjälpa tillfälligalönsamhetsproblem kan lämnas med högst . per år.Mot bakgrund av behovet av att slå vakt omglesbygdsbutikema föreslår jag att maximibeloppet höjs till . Vid införandetav servicebidraget fastlades att sådant stöd i normalfallet skulle få lämnas under högst . Ibudgetpropositionen 1988 konstaterade dock föredraganden att för vissa butikermed alltför litet kundunderiag kan,trots genomförandet av alla tänkbara åtgärder, en nedläggning vara endaalternativet utan fortsatt stöd. För en del av dessa butiker skulle därför, efter särskild prövning, fortsattservicebidrag kunna lämnas. Det ankom på att utformanärmare bestämmelser för när stöd skulle få lämnas. För att få en likformigtillämpning skulle länsstyrelsebeslul somavser ett fjärde år eller längre underställas förgodkännande. I nämnda proposition angavs att ordningen medkonsumentverkets godkännande av länsstyrelsebesluten borde gälla åtminstone . har i sin fördjupade anslagsframställ ning för perioden /93-1994/95 föreslagit att ansvaret för besluten i samtliga servicebidragsärendenfortsättningsvis helt bör överlåtas till läns styrelserna. Enligt verkets uppfattning bör dock i principiellt viktiga ärenden samråda medkonsumentverket. Vidare avser verket alt i sin författningssamling utfärda allmänna råd för tillämpningen av stödet. Enligt minmening har så förflutit sedan servicebidraget Prop. 1991/92:100 infördesatt hanteringen av stödet bör ha funnit sina former. Jag delar Bil. 11 därför mening attlänsstyrelsebesluten inte längre skall behöva underställas verket förgodkännande. Jag vill dock understryka att servicebidrag även fortsättningsvisfår lämnas endast om det finns synnerliga skäl och vill även betonavikten av att samråd med verket sker i principielltviktiga ärenden. Länsstyrelserna bör således vid beslut om servieebidrag utgå från samma restriktiva praxissom tillämpat. Konsumentverketföreslog att förhöjt stöd skall kunna lämnas till vissa investeringarför bensingasåtervinning. Motivet var bl.a. att sådana investeringar utgör en tung belastning för små enheter i glesbygdmed svag lönsamhet, och dettasärskilt som de inte medför höjd försäljningsvolym och därmed inte hellerökade intäkter. framställningbehandlades i propositionen om Regionalpolitik för 90-talet, därföredraganden framhöll att stödet till kommersiell service redan är generöst, just för att det syftar tillatt bevara dagligvaraförsörjningen i glesbygdoch att han därför inte var beredd att föreslå något förhöjt stöd. I enskrivelse har upprepat sin hemställan omförhöjt glesbygdsstöd. utfärdade i febraari 1991föreskrifter om återfö-ringssystem för bensingaser vid tankställen förmotorfordon. Av dessa framgår att verket kan lämna dispens i det enskildafallet från de krav på utrastning det gäller. Jag föratsätter att verket i sindispensprövning beaktar den svaga lönsamheten för små tankställen iglesbygden. Jag har i denna fråga samråttmed chefen för miljö- och resursdepartementet. Mot bakgrand av vad jag anfört är jag inte nu bereddatt föreslå någon förändring av glesbygdsstödet i denna del. Även om de båda glesbygdsstödsformeraa bedömsfungera i huvudsak väl för att främjasysselsättning och service i glesbygd kan de inte ensamma medverka tiU att trygga en långsiktigt positivglesbygdsutveckling. Härför behövs kompletterande insatser inom mångasamhällssektorer och då inte minstöppenhet för flexibla glesbygdsanpassade lösningar. DenI tilldelades länsstyrelseraa en förstärkt roll när det gäller överväganden om indragning avstatlig service i glesbygd. Berörda myn digheter ålades enrapporteringsplikt till före en indragning och skall ta upp överläggningar om alteraativa lösningar. Bakgranden var att varje sektorsmyndighet dittillsagerat på egen hand, utan att en grandlig prövning först gjorts av möjligheteen att bibehålla servicen genom sam ordning med andra verksamheter påorten. Jag är medveten om de svårig heter länsstyrelsema möter i sin nya roll och att rådramstiden ofta kan uppfattas som kort. Jag vill emellertid understryka att den författnings mässiga regleringen skall ses som ensista utväg och att arbetet givetvis underlättas av om det kan ske i samförstånd med berörda myndigheter och med god framförhållning. Den idealamodellen bör därför vara att länssty relsen regelbundet har överiäggningarmed berörda myndigheter om ge mensamma frågor kring serviceförsörjningen i glesbygd. Jag vill i detta sammanhang erinra om glesbygdsmyndighetens roll att svara för central ' sektorssamordning avbetydelse för glesbygdens utveckling. Jag har tidigare(avsnitt 3) redovisat min syn på behovet av sektorssam- Prop. 1991/92: 100 ordning för att de regionalpolitiska målen skallkunna uppnås. Vad jag där Bil. 11 anförtär givetvis i lika hög grad tillämpligt för glesbygden. Det gäller t. ex. omställningen av jordbruket, satsningar påutbildning, kommunikationer osv. Detär av yttersta vikt att myndigheter och verk vid planering av sin verksamhetbeaktar konsekvenserna för människorna i glesbygden. Det bör vara en viktig uppgift för glesbygdsmyndighetenatt uppmärksamma regeringen på sådant agerande från statlig myndighet som ledertill försämrad service tillhushåll eller företag i glesbygd. Det gäller också att ta till vara den mänskliga kraften och de lokalaresurserna. Över hela landet har människor gått samman i bygdekommittéer ellerpå annat sätt för att utveckla sin bygd. Många idéer har kommit fram och en del har också kunnat förverkligas.Mycket återstår dock att göra.Folkrörelserådet Hela skall leva har startat ett treårigt projekt underbenämningen Landsbygd Framtidsbygd som bl.a. syftar till stöd ochrådgivning till sådana lokalagrapper samt opinionsbildning. För genomförandet av verksamheten harjag beviljat 2 milj.kr. Det lokala utvecklingsarbetethar också fått stöd från kommuner,länsstyrelser m.fl. Det bör också fortsättningsvis vara en viktig uppgift för länsstyrelserna att stödjadetta arbete. Enligt min mening har länsstyrelsema inte givitglesbygdsinsatsema tiUräcklig prioritet vid fördelningen av medel för regional projektverksamhet. Jag återkommersenare till frågan omlänsstyrelseraas utnyttjande av projektmedlen. 1propositionen om Regionalpolitik för 90-talet (prop. 1989/90:76, AU 13, rskr. 346) framhöll föredraganden attlänsstyrelsernas medel för regional projektverksamhet bör vara ett av deviktigaste instramenten för att genomföra många av de insatser som behövs förutveckling av glesbygden och landsbygden. a. detta skäl borde dendittillsvarande begränsningen av hur stor del av anslaget som fåranvändas för regional projektverksamhetslopas. betonades att en sådan friare användning av anslaget kommer att ställa större krav pålänsstyrelsemas planering avinsatser, bättre prioritering mellan insatser och förbättrad uppföljning. Det kan nukonstateras att länsstyrelsema tagit tillvara den ökade friheten på så sätt attprojektverksamheten ökat i volym från 154 milj. kr. till 408 milj. kr. Förklaringama till den kraftiga ökningen kan vara många, t. ex. ett uppdämt behov av denna typ avåtgärder. kan jag konstatera alt en del beslut fattats somenligt min mening är av tveksamt regional-och glesbygdspolitiskt värde. Jag vill därför kraftigt understryka att medlenför regionala utvecklingsinsatser enligt gällande riktlinjer inte är allmänna länsmedel somlänsstyrelsen kan använda till i stort sett vilka ändamål som helst. Det finnsenligt min mening tendenser till attmedlen uppfattas som en allmän finansieringskälla mera än som en resursför att åstadkomma regional utveckling. Riktlinjeraa förprojektverksamheten ger, och bör ge, en betydande frihet att disponera resurseraa. Projekt bör kunna stödjas inom alla de 52 sektorer som har betydelse för enregions utveckling. Projekten bör också Prop. 1991/92:100 kunna ha olikainriktning från lokala initiativ i utpräglad glesbygd till Bil. 11 projekt somutvecklar länet i ett nationellt perspektiv. Vad som bör vara helt klart är dock att projektenbör ha ett tydligt regionalpolitisktsyfte och att den geografiska fördelningen bör avspegla denregionalpolitiska prioriteringen i länet.