prop · GF03170 · 1991-12-31 00:00:00 — Desvenska reglerna om avvecklingen av ozonnedbrytande ämnen finns samlade iförordningen (1988:716) om CFC och halon m.m. (omtryckt i SFS 1991:1534). Genomförordningsändring (SFS 1992:41) har de tidigare föreskrivnabegränsningarna avseende 22 utvidgats till att omfattasamtliga HCFC-föreningar. Med undantag för HCFC-föreningarna anges i de svenskareglerna tidpunkter då all användning av respektive ozonnedbrytande ämne skallha upphört. Dessutom finns regler om förbud mot import av vissa produkter somhar tillverkats med eller innehåller bl.a. CFC. De svenska reglerna ärsträngare än EG-reglerna på alla punkter utom i fråga om koltetraklorid, därtidpunkten för avveckling är densamma som inom EG. Enligt gäller att EFTA-staterna fårtillämpa den nationella lagstiftning som gäller när avtalet träder i kraft.Parterna skall organisera ett samarbete på området och tillsammans se översituationen . behövs således inte någon ändring avde svenska bestämmelserna. Min bedömning:Gränsen för svavel i tunn eldningsolja och diesel-brännolja skall fastställastill 0,2 viktprocent. Övergångsbestämmelserna till förordningen (1985:838) ommotorbensin bör justeras. Rådetsdirektiv /716/EEG om tillnärmning av medlemstatemas lagstiftning omsvavelhalten i vissa ftytande bränslen syftar till att undanröja handelshindergenom att tillnärma medlemsstaternas lagar och andra författningar på områdetsamt till att bidra till uppfyllelse av gemenskapens åtaganden i konventionenom långväga gränsöverskridande luftföroreningar, vilken innehållerbestämmelser om strategier och principer för att begränsa luftföroreningar. Idirektivet avses med "gas oil" en petroleumprodukt som omfattas avun-dermbrik 27.10 Cl i den gemensamma tulltaxan eller en petroleumprodukt sompå grund av sin destillationsgräns tillhör kategorin mellandestillat avseddaför användning som bränsle och som till minst 85 volymprocent, inkl. destillationsförluster,destillerar . Direktivet gäller inte för olja som används inomsjöfarten eller som är avsedd för vidare förädling i raffina- Direktivet gällerinte heller olja som finns i bränsletankarna i fartyg . 1991/92:170 ochmotorfordon som passerar gränsen mellan en icke-medlemsstat och en Bilaga13 medlemsstat. Sådan olja som avses i direktivet får endastsläppas ut på marknaden inom EG om halten av svavelföreningar, uttryckt somsvavel, är högst 0,3 viktprocent. Undantag gäller bl.a. för perioder avförsörjningssvårigheter. Medlemsstaterna fär föreskriva en svavelhalt sommotsvarar 0,2 viktprocent för sådan olja som avses i direktivet och somanvänds inom vissa områden inom EG som omfattas av eller fastställts enligtdirektivet 80/779/EEG om gränsvärden och vägledande värden för luftkvalitet medavseende pä svaveldioxid och svävande partiklar samt för sådan olja som avses idirektivet och som används där skador på miljön eller det nationellakulturarvet som orsakas av de sammantagna svaveldioxidutsläppen gör detnödvändigt att fastställa ett lägre gränsvärde för svavelhalten i sådan olja.Medlemsstaterna skall underrätta de övriga medlemsstaterna och kommissionen omvarje sådan åtgärd som de överväger att vidta och om skälen för denna. Förbudmot att på marknaden släppa ut sådan olja som avses i direktivet med ensvavelhalt som är lägre än viktprocent får inte meddelas. I övrigt fär medlemsstaterna inte förbjuda,begränsa eller hindra att olja som uppfyller kraven i direktivet släpps ut påmarknaden. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att genomprovtagning kontrollera svavelhalten i den olja som släpps ut på marknaden.Vid provtagningen skall viss angiven referensmetod användas samt skalltolkningen av resultatet ske i enlighet med viss angiven standard. Densvenska lagstiftningen på området utgörs av lagen (1976:1054) om sva-velhaltigtbränsle och förordningen (1976:1055) om svavelhaltigt bränsle samt statensnaturvårdsverks kungörelse (SNFS 1990:13) med föreskrifter om taxa m m enligtförordningen (1976:1055) om svavelhaltigt bränsle. I lagen bemyndigas regeringen att i avsikt attmotverka utsläpp i luften av svavelföreningar meddela de föreskrifter omförbränning, handel, överlåtelse eller import av svavelhaltiga bränslen som ärpåkallade från miljöskyddssynpunkt eller annan allmän synpunkt. Med stöd avdetta bemyndigande har regeringen i 5 § 1 st. förordningen föreskrivit attimport av tunn eldningsolja eller dieselbrännolja som har en viskositet avhögst 10 centis-toke C får ske endast om svavelhalten i oljan ejöverstiger 0,3 viktprocent. I paragrafens andra stycke har föreskrivits attden Som här i landet tillverkat tunn eldningsolja eller dieselbrännolja sominte får importeras, inte får överlåta oljan för inhemskt bmk. I sammaparagrafs tredje stycke har slutligen föreskrivits att den årligagenomsnittliga svavelhalten i leveranser till den som i för inhemsktbmk yrkesmässigt överlåter eller för eget bruk importerar tunn eldningsoljaeller dieselbrännolja inte får överstiga 0,2 viktprocent. Förordningen gällerinte bränslen som används för fartygs drift. Lagen stadgar vidare att regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att den som driver handel med eller importerar bränsle skall lämna uppgift om svavelhalten i bränslet. Efter bemyndigande i 28 förordningen harnaturvärdsverket i kungörelsens 3 § föreskrivit att när tunn Prop.1991/92:170 eldningsolja eller dieselbrännolja anmäls till förtullning enligttullagen Bilaga 13 (1987:1065) skall den tullskyldige eller, om varanimporteras för annans räkning, denne lämna skriftlig uppgift tilltullmyndigheten om oljepartiets storlek och svavelhalt. I stort sett samma oljeprodukter, tunn eldningsoljaoch dieselbrännolja, regleras i direktivet och i 5 § förordningen omsvavelhaltigt bränsle. Direktivet reglerar utsläppandet på marknaden av nuaktuella oljekvaliteter medan förordningen reglerar import till ochöverlåtelse för inhemskt bruk av sådan olja. Varken direktivet ellerförordningen omfattar bränslen som används inom sjöfarten för fartygs drift.Den svenska regleringen som innefattar fastställande av både högsta tillåtnasvavelhalt (0,3 viktprocent) och högsta tillåtna ärliga genomsnittligasvavelhalt (0,2 viktprocent) överensstämmer inte med direktivet. Den svenskabestämmelsen om högsta tillåtna åriiga genomsnittliga svavelhalt på 0,2viktprocent kan medföra hinder för import och överiätelse av partier av sådanolja som avses i direktivet även om svavelhalten i partiet inte överstiger 0,2viktprocent. För att uppnå överensstämmelse med direktivetsreglering av svavelhalten i sädana oljor som avses i direktivet bör förordningensbestämmelse om högsta tillåtna ärliga genomsnittliga svavelhalt upphävas. Föratt detta inte skall leda till en försämring av miljön i måstesamtidigt högsta tillåtna svavelhalt sänkas till 0,2 viktprocent. Med hänsyntill försurningsläget i måste en sådan sänkning vara tillåten även medbeaktande av de förutsättningar härför som uppställs i direktivet. Föreskrifterna i 5 § förordningen om högstatillåtna svavelhalt och högsta tillåtna årliga genomsnittliga svavelhaltinfördes och föregicks av notifiering med bl.a. EG som dåinte framförde några invändningar mot föreskrifterna. I praktiken understigersvavelhalten i huvuddelen av den tunna eldningsolja och den dieselbrännolja somnu används i 0,2 viktprocent. Detta beror bl.a. på att svavelskattenligt lagen (1990:587) om svavelskatt tas ut om oljans svavelhalt överstiger0,1 viktprocent. I lagen (1957:262) om allmän energiskatt har ocksåinförts bestämmelser syftande till att bl.a. stimulera användningen av lågsvavligdieselolja som drivmedel. Bestämmelserna innebär att svavelhalten i olja somkan hänföras till miljöklass 1 får vara högst 0,001 viktprocent. Motsvarandevärde beträffande miljöklass 2 är högst 0,005 viktprocent. För att uppnå bättre överensstämmelse mellandirektivets och förordningens bestämmelser beträffande högsta tillåtensvavelhalt i aktuella oljekvaliteter bör förordningen ändras så att importtill och överiätelse för inhemskt bruk av sådan olja får ske endast omsvavelhalten i oljan ej överstiger 0,2 viktprocent. Ändringen kommer attnotifieras enligt gällande bestämmelser om tekniska handelshinder. lade fram ettförslag om att be gränsa svavelhalten i nu aktuella oljekvaliteter, COM (91) 154. Förslaget in nebär bl.a. att medlemsländerna skall se till att dieselolja med en svavelhalt på högst 0,05 viktprocent finns tillgänglig . Vidare innebär förslaget bl.a. att kraven på svavelhalt i oljor som avses i direktiv /716/EEG inom EG skärps till högst 0,2 viktprocent 29 ochatt kraven på svavelhalt i dieselolja skärps till högst 0,05 viktprocentden Prop. 1991/92:170 . Vid den 23 mars1992 var ministrarna 13 principiellt eniga om bl.a. de ovanrefererade delarna av kommissionens förslag. Innan ministrarna fattar beslut ifrågan skall förslaget behandlas av . har beslutat att kravet påhögsta tillåtna svavelhalt i dieselbränsle skall, samordnat med EG- ochEFTA-staterna, skärpas till 0,05 viktprocent. För uppfyllandet avdetta beslut kommer jag att inom ram verka för attkraven på svavelhalt i dieselolja i skärps till högst 0,05 viktprocentredan den 1 januari 1995. Det ankommer på att övervägabehovet av ändring av de svenska reglerna om kontroll av svavelhalt. Rådetsdirektiv /210/EEG om tillnärmning av medlemsstatemas lagstiftning omblyhalten i bensin (ändrat 87/416/EEG) har antagits med stöd av artikel 100(och 130 s) i . I direktivets inledning påpekas att existerandeoch framtida olikheter i medlemsstaternas lagstiftning om sammansättning avbensin, särskilt regler om begränsning av blyhalten och bensen-halten i bensinför motordrivna fordon, kan direkt påverka den gemensamma marknadens funktionvarför en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning på området krävs föratt undanröja handelshinder. Med blyfri bensin avses bensin vars innehåll avblyföreningar, beräknat som bly, inte överstiger Pb/I. Uttrycketblyhaltig bensin avser annan bensin än blyfri. Blyhaltig bensin skall ha enmaximal tillåten halt av blyföreningar, beräknad som bly, av högst Pb/Ioch lägst Pb/1. Medlemsstaterna skall så snart de anser detlämpligt sänka den högsta till-låtna halten blyföreningar, beräknat som bly, iblyhaltig bensin som släpps ut på deras marknader till Pb/I. Om sådansänkning sker skall den högsta tillåtna blyhalten i blyhaltig bensinfastställas till Pb/1. Medlemsstaterna skall säkerställa en fortsatttillgång till och en balanserad distribution av blyhaltig bensin. De får inomsina territorier förbjuda att blyhaltig bensin med ett MON-oktantal (motoroctane number) som understiger 85 vid pumpen och ett RON-oktantal (researchoctane number) som understiger 95 vid pumpen släpps ut på marknaden, om ensådan åtgärd är befogad med hänsyn till skyddet för människors hälsa ochmiljön och om åtgärden gynnar tillgången på en balanserad distribution avblyfri bensin inom staternas territorier. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som ärnödvändiga för att säkerställa tillgången till och en balanserad distributioninom sina territorier av blyfri bensin med ett lägsta MON-oktantal av 85 ochett lägsta RON-oktantal av 95 vid pumpen ("premium"). Även annanblyfri bensinkvahtet med lägre oktantal ("regular") får släppas ut påmarknaden i en medlemsstat. Om det på grund av en plötslig förändring itillgången till råolja eller petroleumprodukter blir omöjligt att tillgodoseefterfrågan på blyfri bensin får medlemsstaterna, med kommissionens samtycke,tillfälligt underlåta att uppfylla ovannämnda förpliktelse. Emellertid måstealla ansträngningar göras för att bibehålla ett begränsat distributionsnät förblyfri bensin. Tillstånd att underlåta attuppfylla ovannämnda förpliktelse kan beslutas av rådet. Bensenhalten i blyhaltig och blyfri bensin får inteöverstiga 5,0 volympro- Prop. Med undantag för de fall då medlemsstaterna ienlighet med direktivets föreskrifter därom sänkt den tillåtna mängden bly iblyhaltig bensin till Pb/1 får medlemsstaterna inte med åberopande avinnehållet av bly eller bensen vidta åtgärder som innebär hinder ellerbegränsningar i den fria handeln med sådan bensin som uppfyller kraven idirektivet, eller i rätten att släppa ut bensinen på marknaden. Medlemsstaterna skall också vidta lämpliga åtgärderför att säkerställa att bestämmelserna om bensinens maximala bly- ochbensenhalt och kvalitetskravet beträffande oktantal följs av återförsäljarna.Om en medlemsstat finner att bensin inte uppfyller kraven i direktivet skallden utan oskäligt dröjsmål vidta de åtgärder som är nödvändiga för attsäkerställa att bestämmelserna följs. Medlemsstaterna skall vidare vidta lämpligaåtgärder för att så långt möjligt säkerställa att blyhaltig bensin inteanvänds i fordon som konstruerats för blyfri bensin. I en bilaga anges de referensmetoder för mätning avbly- och bensenhalten i bensin samt för bestämning av oktantal som skallanvändas vid fastställande av bly- och bensenhalt resp. oktantal. Densvenska lagstiftningen på området utgörs av lagen om kemiska produkter,förordningen om kemiska produkter, förordningen om motorbensin samt statensnaturvårdsverks kungörelse (SNFS 1989:1) med föreskrifter om motorbensin. Liksom direktivet reglerar förordningen ommotorbensin bensin som används för drift av förbränningsmotorer förframdrivning av fordon. Förordningen omfattar dämtöver bensin som är avseddför annan motordrift. Gränserna för bly i motorbensin har successivt sänkts iSverige . I princip skall bensinen nu vara blyfri.Med blyfri bensin menas bensin med en maximal blyhalt på Pb/I. Genom enövergångsbestämmelse i förordningen tillåts tills vidare max Pb/I vid15° C under fömtsättning att de s.k. researchoktantalen respektivemotoroktantalen uppgår till minst 98 resp. minst 87. För attövergångsbestämmelsen skall kunna rymmas inom de ramar direktivet föreskriverbör dessa oktantal sänkas till minst 95 resp. minst 85. Enligt direktivet skall fortsatt tillgäng till ochen balanserad distribution av blyhaltig bensin säkerställas. I finnsför närvarande ett så stort antal bilar som drivs med blyhaltig bensin atttillgången på sådan bensin är säkerställd på gmnd av kommersiella skäl. År 1991var 45 volymprocent av den försålda bensinen blyhaltig. Utrustningen för katalytisk avgasrening förstörs omen bil med sådan ut rustning körs på blyad bensin. Detta förhållande liksom allmänna hälso- och miljöskyddsskäl har gjort att tillgång till blyfri bensin skall säkerställassåväl inom som i . Övergångsbestämmelserna till förord ningen om motorbensin stadgar därför att yrkesmässig överiätelse av motor- 31 21 1991/92. bensin som inte är blyfri till förbrukare får ske dels vidtankställe med endast Prop. 1991/92:170 en pump och dels vid tankställe medflera pumpar om det vid samma tank- Bilaga 13 ställe tillhandahålls blyfrimotorbensin med researchoktantal och motorok-tantal om minst 95 resp. 85. Högsta tillåtna blymangd i s.k.blyfri bensin och bensenmängd i bensin är i liksom enligt direktivet0,Pb/I respektive 5 volymprocent. I kungörelse finnsytterligare föreskrifter om motorbensinens innehåll, bl.a. förbjudstillverkning, import och yrkesmässig överlåtelse för bruk inom avblyfri motorbensin som innehåller mer fosfor än P/I eller mer svavel än0,1 massprocent. Dessa senare föreskrifter som har tillkommit som skydd avkatalysatorer och som inte har någon motsvarighet i direktivet är inte stridandemot direktivet. I direktivet föreskrivs bl.a. attstaterna skall stödja bredast tänkbara användning av blyfri bensin.Föreskriften att detta skall ske genom någon lagstiftningsåtgärd.Stödet för användning av blyfri bensin kan t.ex. utgöras av att allmänheteninformeras om blyets negativa verkan på hälsa och miljö samt om möjligheten attanvända blyfri bensin. har dock även lagstiftningsmässigt stöttanvändningen av blyfri bensin genom att i lagen (1961:372) om bensinskattinföra en lägre skattesats på blyfri bensin än på blyhaltig sådan. I direktivet finns även enföreskrift att staterna skall vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställaatt en minskad blyhalt i bensin inte orsakar någon ökning av mängden ellerskadligheten av föroreningar i avgaserna från motordrivna fordon. Den svenska kemikaliekontrollenregleras genom lagen om kemiska produkter. Där regleras bl.a. skyldigheter vidhantering, import och export av kemiska produkter (5-9 §§). Denna regleringinnebär bl.a. en skyldighet för den som hanterar eller importerar en kemiskprodukt att vidta de åtgärder och iaktaga de försiktighetsmått i övrigt sombehövs för att hindra eller motverka skador på människor eller i miljön ochdärvid undvika sådana kemiska produkter som kan ersättas med mindre farligaprodukter (den s.k. substitu-tionsprincipen). Vidare innebär regleringen enskyldighet för den som tillverkar eller importerar en kemisk produkt att setill att det finns tillfredsställande utredning för bedömning av vilka hälso-och miljöskador som produkten kan orsaka. I lagen regleras också tillståndm.m. (11 och 12 §§). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmerfår således om det behövs från hälso- eller miljöskyddssynpunkttillståndsbelägga eller villkora hantering, import eller export av en kemiskprodukt. Om det är av särskild betydelse från hälso- eller miljöskyddssynpunktfår även förbud för hantering, import och export av kemisk produkt meddelas.Lagen innehåller också regler om tillsyn (14-17 §§) och om ansvar (20 och 21§§). Genom denna lagreglering som preciseras i förordningarnas och kungörelsensföreskrifter kan den aktuella tillsynsmyndigheten bevaka att miljö- ellerhälsofarliga ämnen inte tillsätts bensinen som ersättning för blyet. Direktivets föreskrift om attstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att bestämmelserna om bensinens maximala bly- och bensenhalt och kvalitetskravet beträffande oklantal följs av återförsäljarna torde väl överensstämma med föreskrifterna i 3, 4 och 5 §§ förordningen om motor- 32 bensinoch punkterna 1 och 2 i förordningens övergångsbestämmelser. Även punkt 3 iförordningens övergångsbestämmelser angående utformning av tankställe samtkungörelsens föreskrifter om utformning av teknisk utrustning m.m. (8-12 §§),om tillsyn och kontroll (13-19 §§) och om försäljningsstopp (20 §) torde välöverensstämma med direktivsföreskriften. Iövergångsbestämmelserna till förordningen om motorbensin stadgas bl.a attöverlåtelse av motorbensin som inte är blyfri får ske tills vidare vid tankställensom enbart är avsedda för fordon som brukas av försvarsmakten. Någotkvalitetskrav på bensinen uppställs således inte i bestämmelsen. Bestämmelsenmåste anses som icke stridande mot direktivets reglering bl.a. på den grundenatt bensinen inte släpps ut på marknaden. I kungörelsen finns bl.a. angivet vilkastandardiserade analysmetoder som skall tillämpas vid tillämpningen avförordningen om motorbensin och kungörelsen. Dessa i kungörelsen påbjudnaanalysmetoder är delvis andra än de som påbjuds i direktivet. Föratt förordningens bestämmelser skall kunna rymmas inom de ramar direktivetföreskriver bör sammanfattningsvis första punkten i förordningensövergångsbestämmelser ändras så att import och tillverkning av motorbensin sominte är blyfri får ske under förutsättning bl.a. av att bensinensresearchoktantal och motoroktantal uppgår till minst 95 (98)resp. 85 (87). Innan en sådan förordningsändring vidtas behöverdock ytterligare överväganden göras bl.a. med hänsyn till den existerandesvenska bilparkens behov av bensin med de högre oktantalen. Jag avser attåterkomma till regeringen i denna fråga. Det ankommer på att övervägabehovet av ändringar i verkets kungörelse som behövs med anledning avEES-avtalet. 1991/92:170 Bilaga13 Min bedömning:Svensk lagstiftning behöver inte ändras i samband med att träder ikraft. Rådetsdirektiv /339/EEG om förpackning för drycker och flytande livsmedel harantagits med stöd av artikel 235 i . Direktivets syfte är attminska miljöpåverkan och reducera energi- och råvamförbrukningen beträffandeförpackningar för drycker och flytande livsmedel. Direktivetomfattar förpackningar för bl.a. drycker såsom mjölk, juice, alkoholfrialäskedrycker, öl, vin, och sprit samt flytande livsmedel såsom matoljor,vinäger och ättika. Isyfte att minska förpackningarnas påverkan på miljön och bidra till enminskning av energi- och råvamförbrukningen skall medlemsstaterna utarbetaprogram som syftar till att minska vikt- eller volymandelen förpackningar fördrycker och flytande livsmedel i hushållsavfall som lämnas till slutligtomhändertagande. Programmen skall ses över och förayas regelbundet, minst engång , varvid tekniska framsteg och ändrade ekonomiskaförhållanden särskilt skall beaktas. I programmen skall hänsyn tas till vilka följder de tänktaåtgärderna får för energiförbmkningen, med målsätt- Prop. 1991/92:170 ningenatt så långt som möjligt åstadkomma en minskning av den samman- Bilaga 13 lagdaenergiförbrukningen. Åtgärder skall vidtas för att främja konsumentupplysningom fördelarna med att använda returförpackningar, återvinna förpackningar ochfå bort använda förpackningar från hushållsavfallet. Vidare skallmedlemsstaterna underlätta återfyllning eller återvinning av förpackningar ochså långt som detta är ekonomiskt försvarbart främja insamling av sorteradeengångsförpackningar, utveckla effektiva processer för utsortering avengångsförpackningar ur hushållsavfallet och öka avsättningsmöjligheterna försådana material som utvinns ur förpackningar. Slutligen åläggs medlemsstaternaatt uppmuntra att nya förpackningstyper, som minskar förbmkningen av råvaror,underlättar återvinning och slutligt omhändertagande av förpackningsavfall ochleder till samlade energibesparingar, utvecklas och släpps ut på marknaden. Särskild hänsyn skall tas till hälsofaktorer,nödvändiga skyddsbestämmelser samt industriell och kommersiell äganderätt.Medlemsstaterna får i avvaktan på gemenskapsbestämmelser på området, avhälsoskäl vidta egna åtgärder som medför att vissa material och ämnen somåtervunnits från använda förpackningar inte används vid tillverkningen av nyaförpackningar. På nya returförpackningar som saluförs skall finnasen tydlig märkning som anger att produkten kan återfyllas. Dessa märkningskravskall fram till inte gälla i fråga om existerande system somomfattar användning av returglasflaskor på vilka viss information är märkt påett outplånligt sätt. Om, i vissa områden, drycker och flytande livsmedel,exempelvis mjölk och grädde, saluförts i glasflaskor iväletablerade retursystem skall märkningskraven inte gälla dessa förpackningar. Om ett pantsystem tillämpas, skall medlemsstaternavidta lämpliga åtgärder för att se till att konsumenten får tydlig infonnationom pantbeloppet. Föreskrifterom hantering av förpackningar och annat avfall finns i renhållningslagen(1979:596) och renhållningsförordningen (1990:984). I renhållningslagenföreskrivs att avfallshanteringen skall ske på ett sådant sätt att åtgärder somunderlättar återanvändning och återvinning av avfallet främjas, om det behövsför att spara råvaror eller energi eller med hänsyn till miljövården. I varjekommun skall finnas en renhållningsordning med föreskrifter omavfallshantering och en avfallsplan. Avfallsplanen skall innehålla uppgifter omavfall inom kommunen och om kommunens åtgärder för att minska avfallets mängdoch farlighet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fårmeddela närmare föreskrifter om avfallsplanens innehåll. Irenhållningsförordningen och i statens naturvårdsverks kungörelse (SNFS1991:3) om innehållet i avfallsplan finns sådana föreskriftermeddelade. Genom lagen (1982:349) om återvinning avdryckesförpackningar av alu-. minium regleras verksamhet som avser att främja återvinning av aluminium burkar genom ett pantsystem för sådana burkar. Genom förordningen (1983:847) om avgift vid införsel av aluminiumburkar har regeringen, med 34 stödav bemyndigande i lagen, meddelat föreskrifter om avgift vid import av Prop.