prop · GF03170 · 1991-12-31 00:00:00 — 7Tillämplig lagstiftning ........................ 10 8Regler för särekilda förmåner.................. 12 0Vidtagna och planerade åtgärder på densociala trygghetens område i anledning av ......................................... 17 0Föredragandens överväganden .................. 19 1Ömsesidigt erkännande avl)ehörighetsbevis för yrkesutövning inom hälso- och sjukvården m.m............................................... 22 0EES-avtaleta artikd 30................................ 22 1Bilaga VII till EES-avtald.............................. 23 2Vidtagna och planerade åtgärder.................. 23 1Medicintekniska produkter m.m............................ 25 0Alkoholhaltiga drycker................................. 27 2Alkoholpolitiska kommissionen....................... 28 9 Hemställan .................................................. 28 10 Beslut........................................................... 29 Bilaga 4.1 Ugförslag .......................................... 30 Prop. Bilaga1................................................. 32 Bilaga 4 Bilaga 5 Utdrag ur protokoll vidregeringssammanträde Anmälan till proposition om Europeiska ekonomiskasamarbetsområdet (EES) Kommunikationsdepartementetsverksamhetsområde omfattar väg-, järnvägs-, sjö- och lufttransporter och deinfrastrukturfrågor som sammanhänger därmed, post- och telekommunikationer,trafiksäkerhet samt miljö-och forskningsfrågor och utvecklingsverksamhet påtransportområdet. berör i större eller mindreutsträckning hela departementets verksamhetsområde. Infrastmkturfrågorna berörsindirekt genom sitt samband med transportfrågorna. På transportområdet utgörssekundänätten i betydande utsträckning av förordningar. Dessa måste till följdav artikel 7 i avtalet införlivas enligt sin lydelse även om svensk rätt i ochför sig redan överensstämmer med den aktuella rättsakten. Till följd avbemyndiganden från kan detta i allmänhet ske genomregeringsförfattningar, se bl.a. lagen (1975:88) med bemyndigande att meddelaföreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer. Av de rättsakter som utgörs av direktiv förekommerde flesta inom området trafiksäkerhet inklusive fordons beskaffenhet ochutmstning. I huvudsak uppfylls redan kraven i dessa direktiv. Kvarståendeanpassningar sker som regel genom myndighetsföreskrifter. Vissa EES-bestämmelser av betydelse förkommunikationsdepartementets ansvarsområde finns i avtalets huvuddel underkap. De övergripande bestämmelserna på transportområdet(artiklarna 47-52) föreslås bli införlivade med svensk rätt genom 2 §EES-lagen. Av vad som sagts i anslutning till kap. 6 framgår att de allmännakonkurrensreglerna och reglerna om statsstöd (artiklaraa 53 - 64) i princip ärtillämpliga på transportområdet. Även dessa införlivas genom 2 § i denföreslagna lagen. Några rättsakter med konkurrensregler som är speciella förtransportområdet införlivas också genom EES-lagen, se 9 § första stycket 2 och3. I fråga om de rättsakter inomkommunikationsdepartementets ansvarsområde som ännu inte har införlivats medsvensk rätt avser jag att återkomma . I 1991/92. 2 Tekniska föreskrifter, typgodkännande m.m. Prop. (bilaga II avsnitt1 och 2 till avtalet) ''8 Blandde rättsakter som omnämns i bilaga II till avtalet ingår ettstort antal direktiv om fordons beskaffenhet och utrustning, typgodkännandem.m. En grundläggande rättsakt på området är rådetsdirektiv /156/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning omtypgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon, med senareändringar. Direktivet har karaktären av ramdirektiv. För ettEEG-typgodkännande, som kan ske som ett alternativ till nationellatypgodkännanden, förutsätts att bestämmelserna i 44 separata direktivbeträffande fordonskomponenter och egenskaper uppfyllts och egenskaper. Etttypgodkännande av fordonet som sådant med verkan inom hela EG kunde dåutfärdas. Separata direktiv på hela området har ännu inteantagits utan några kvarstår (däck, säkerhetsglas och mätt och vikter).Övergångsbestämmelserna till ramdirektivet medger dock att typgodkännande kanutfärdas beträffande fordonet om särskilt typgodkännande sker beträffande dekomponenter där separata direktiv ännu inte föreligger. Kraven i de separata direktiven uppfylls som regelredan nu. De flesta ansluter nämligen till reglementen antagna av FN:sekonomiska kommission för . I den mån det finns avvikelser skeranpassningen genom föreskrifter på myndighetsnivå, som regel avtrafiksäkerhetsverket. Kommissionen har lagt fram förslag om ändring avrådets direktiv /156/EEG, COM (91) 279, i syfte bl.a. att göraEEG-typgodkännandet obligatoriskt. De återstående separata direktiven tordekomma att utfärdas . I fräga om avgasrening och buller gäller enligtEES-avtalet att EFTA-staterna får tillämpa sina strängare bestämmelser framtill , inklusive rätten att vägra godkännande av fordon som inteuppfyller de nationella kraven. Sådana bestämmelser får behållas även däreftermen får då inte hindra det fria varuutbytet i enlighet med EG:s lagstiftning. -Rättsakter om krav på fordons avgasrening behandlas i miljö-ochnaturresursdepartementets bilaga. (bilaga II avsnitt18 samt bilaga XI tillavtalet) Deviktigaste rättsakterna på telekommunikationsområdet som ingår i ärde direktiv som antagits inom ramen för den liberaliseringsprocess som pågårinom EG. Dessa är kommissionens direktiv /388/EEG om konkurrens påmarknaderna för teletjänster, det s.k. tjänstedirektivet, och rådets direktiv90/387/EEG om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom atttillhandahålla öppna nät, det s.k. ONP-direktivet. Det senare utgör ettramdirektiv med riktlinjer och kommer att kompletteras med direktiv förspeciella områden såsom för hyrda ledningar och telefoni-tjänsten samt medrekommendationer rörande publika datanät och tjäns-teintegrerade digitaladatanät. Vidare ingår i avtalet det för terminalområdetbetydelsefulla rådsdirekti- Prop. 1991/92:170 vet 91/263/EEG om inbördesharmonisering av medlemsländernas lagstift- Bilaga 5 ning omteleterminalutmstning och om ömsesidigt godtagande av sådan ut-mstningsöverensstämmelse, det s.k. terminaldirektivet, och kommissionens direktiv88/301/EEG om konkurrens på marknaden för teleterminalutmstning. Avtaletomfattar också ett rådsbeslut, 87/95/EEG, beträffande standardisering inomområdet för informationsteknologi och telekommunikation. Hämtöver ingår tre rådsdirektiv angåendereservering av frekvensband för vissa teletjänster. Direktiven behandlar denalleuropeiska, landbaserade, allmänt tillgängliga radiobaseradepersonsökningstjänsten ERMES (90/544/EEG), det allmänt tillgängliga,alleuropeiska, cellulära, digitala mobilkommunikationssystemet GSM(87/372/EEG) och det digitala europeiska trådlösa telekommunikationssystemetDECT (91/287/EEG). Tjänstedirektivet medför att teletjänstmarknadenöppnas för konkunens utom beträffande telefoni som får förbehållas enmonopoloperatör. Vidare får exklusiva eller speciella rättigheter upprätthållasför tillhandahållande och drift av allmänt tillgängliga telenät. I sådant fallskall nödvändiga åtgärder vidtas så att villkoren för att få tillgång tillnätet är objektiva och icke diskriminerande. I direktivet föreskrivs att medlemsstateraa skallsäkerställa att beviljande av driftlicenser, kontroll av typgodkännanden ochandra myndighetsuppgifter utförs av ett organ som är oberoende avteleorganisationeraa. Syftet med ONP-direktivet är att främja ettfullständigt genomförande av en marknad för teletjänster genom harmoniseradeprinciper och villkor för att tillhandahålla öppna nät. Tillgången till nät fårinte hindras annat än av hänsyn till allmänintressen vilka betecknas som"väsenfliga krav". Sådana inskränkningar skall vara objektivtmotiverade och får inte överdrivas i förhållande till det mål someftersträvas. Villkor enligt direktivet skall underlättatillhandahållandet av tjänster genom allmänt tillgängliga telenät ellerteletjänster inom och mellan medlemstater och i synnerhet i fråga om tjänstersom tillhandahålls av bolag, företag eller fysiska personer i någon annanmedlemsstat än den där bolaget, företaget eller den fysiska personen hörhemma. Terminaldirektivet syftar till en fullständigliberalisering av teleteminal-marknaden. Medlemsstaternas gmndläggandeåtaganden enligt detta dhek-tiv är att å ena sidan föräkra sig om att detmarknadsförs och används endast sådan utmstning som uppfyller särskilt angivnaallmänna krav och att å andra sidan inte hindra att sådan utmstning somuppfyller kraven kan omsättas och användas inom medlemsstatens område. Enterminal som godkänts för marknadsföring och anslutning till nätet i ett landskall således automatiskt vara godkänd för marknadsföring och användningjämväl i övriga länder. I direktivet föreskrivs vidare ett visst system förframtagande av gemen samma standarder för terminaler samt procedurer för kontroll och kvalitets säkring. Systemet innebär bl.a. att en kontroll skall utföras av särskilda"an mälda organ", vars kompetens garanteras av medlemsstaten. Organen kan vara myndigheter eller privaträttsliga subjekt och skall vara fristående och 3 självständiga i förhållande tiil marknaden. Direktivetinnehåller också be- Prop. 1991/92:170 stämmelser om ett gemensamt märkningssystem för terminaler. Terminaldirektivet kan ses som ettfullföljande av det tidigare kommissionsdirektivet om konkurrens på marknadenför teleterminalutmstning, till vilket det svenska regelsystemet redan sedan år1989 är anpassat. Även i fråga om rådsbeslutetbeträffande standardisering inom området för informationsteknologi ochtelekommunikation är det svenska regelsystemet harmoniserat inom mittansvarsområde. Det svenska deltagandet i det europeiska standardiseringsarbetetavser jag att behandla i samband med frågan om en ny telemyndighetsmyndighetsfunktioner. De tre direktiven angåendereservering av radiofrekvenser för vissa tjänster avser att garantera att detfrekvensområde som behövs för de i direktiven angivna tjänstema reserveras fördetta behov. När det gäller införlivandet avrättsakterna på telekommunikationsområdet kan noteras att den svenskateletjänstmarknaden är mer liberal än den som föreskrivs i tjänstedirektivet.Den föreskrivna separeringen av myndighetsfunktioner och operatörsrollenbeaktas av den pågående telelagsutredningen (K 1991:03). Den lagstiftning sombehövs för att införliva detta direktiv kommer att föreläggas underhösten 1992 i samband med en proposition om en telelag. Det samma gälleravseende föreskriven utformning av ett eventuellt tillståndsförfarande m.m. Den svenska teletjänstmarknaden fåranses i huvudsak motsvara vad som föreskrivs i ONP-direktivet. Direktivet i sigtorde därför inte nödvändiggöra några åtgärder för införlivande.Telelagsutredningens kommande betänkande kan emellertid föranleda förslag ombestämmelser i lag motsvarande de allmänna principer som kommer till uttryck idirektivet. Såväl tjänstedirektivet somONP-direktivet och terminaldirektivet medför behov av en myndighet påtelekommunikationsområdet. Jag har tidigare i årets budgetproposition (prop.1991/92:100 Bilaga 7) anmält behovet av en myndighet på detta område. Iproposition 1991/92:163 om anslag till en ny myndighet påtelekommunikationsområdet för /93 har jag föreslagit attmyndigheten inrättas . Terminaldirektivet torde krävaföreskrifter i lag och förordning samt myndighetsföreskrifter. På gmndval avtelelagsutredningens väntade betänkande kommer de föreskrifter som kräverlagform att tas upp i det förslag till telelag som kommer att föreläggasriksdagen . Beträffande direktiven om reserveringav radiofrekvenser vill jag hänvisa till betänkande(SOU 1991:107) Lag om radiokommunikation, m.m., vilket är underremissbehandling, och till mitt tidigare förslag om att inrätta en myndighetför telekommunikationsområdet från och med den Ijuli 1992. Myndighetenföreslås få till uppgift att ansvara för radiofrekvensfrågor. Jag har föravsikt att i samband med förslag till en lag omradiokommunikation m.m. föreslå bestämmelser som är så utformade attEES-avtalets bestämmelser kan beaktas vid tillståndsprövningen påradioområdet. Något behov av särskild lag-harmonisering därutöver torde förnärvarande inte fmnas. Det kan i detta sammanhang nämnasatt det i inte ingår några rättsakter med direkt anknytning till postverksamhet. Några sådana fmns 4 f.ö,inte heller inom EG. pågår emellertid arbete med att Prop.1991/92:170 fastställa riktlinjer för fortsatta överväganden av postfrågorna. Islutet av år Bilaga 5 1990 presenterade kommissionen ett förslag tillgrönbok för postområdet (on ), vilket revideratsunder , COM (91) 476. innehåller tankar om viss avreglering avpostmarknaden. betonas vikten av att medborgarna har god tillgångtill viss grundläggande postservice. Sådan service skall därför kunna varaföremål för monopol. Operatörsfrågorna skall skiljas frånmyndighetsfunktionerna. Vissa av förslagen i grönboken är kontroversiella.Några bindande rättsakter på postområdet kan knappast förväntas inom denärmaste åren. 4 Transporter (bilaga XIII till avtalet) Avflera avgöranden av följer att allmänna reglergäller för alla slags transporter. Genom artikel 6 i får dessaavgöranden genomslagskraft också för tolkningen av . På en punktgäller dock ett undantag. Artikel 38 i , som motsvaras av artikel61(1) i , föreskriver att fri rörlighet för tjänster på transportområdetskall regleras av bestämmelserna i kapitiet om transporter. Bilaga XIII tillEES-avtalet upptar till en början vissa rättsakter med gemensamma regier förlandtransporter. Dessa gäller bl.a. frågor om uppgiftslämnande, infrastruktur,konkunensfrågor, statsstöd, underlättande av gränspassager samtkombitransporter. Vidare behandlas vägtransporter, järnvägstransporter ochtransporter på inre vattenvägar. I samma bilaga behandlas också sjöfart ochluftfart. InomEG behandlas transporter på landsväg, järnväg och inre vattenvägar somlandtransporter. Detta hänger samman med kanal- och flodsystemens storabefydelse i som komplement till landtransf)orterna. I Sverigebetraktas godstransporter på inre vattenvägar som sjötransporter. Vidtillämpningen av hör de emellertid till avsnittet landtransporter.Som nämns i det följande (avsnitt 4.2.4) är det inte aktuelltatt införliva sekundärlagstiftningen på detta område med svensk rätt. Enligt rådets förordning (EEG) nr 1108/70 skall detfinnas ett redovisningssystem som visar de årliga utgifterna för investeringari järnvägar, landsvägar och inre vattenvägar samt kostnadema för drift,underhåll och administration av dessa. Även trafiken skall redovisas.Förordningen har ändrats , bl.a. genom rådets förordning (EEG) nr1384/79. Kommissionen har meddelat tillämpningsföreskrifter genom förordning(EEG) nr 2598/70 med senare ändringar. På järnvägssidan berör förordningen till följd avEES-avtalet det staten . 1991/92:170 tillhöriga nätet samtNordmark-Klarälvens Järnväg, Malmö-Limhamns Bilaga 5 ,samt . Påvägsidan berörs det statliga och kommunala vägnätet samt sådana enskilda vägarsom är öppna för allmän trafdc. Såvitt gäller inre vattenvägar berörsTrollhätte kanal, , , och . Förordningen (EEG) nr 1108/70 och kommissionenstillämpningsföreskrifter måste införlivas genom lag eller annan författningmed stöd av bemyndigande. I rådets förordning (EEG) nr 1191/69, ändrad bl.a.genom förordning (EEG) nr 1893/91, behandlas frågor som hänger samman medolönsam trafik på järnvägar, landsvägar och inre vattenvägar. Förordningenskall ses i samband med artiklar 77 om stöd på transportsektornoch 92 om statsstöd i allmänhet. Dessa motsvaras av artiklarna 49 och 61 iEES-avtalet. Enligt artikel 49 är stöd förenligt med om dettillgodoser behovet av samordning av transpwrter eller om det innebärersättning för vissa åligganden, vilka kan definieras som tjänster somtillhandahålls av det allmänna, "allmän befordringsplikt". Enligt förordningen skall i princip alla åliggandenför transportföretag i samband med transport tjänster som innefattar en allmänbefordringsplikt upphöra, såvida inte tjänstema behövs för att upprätthålla etttillfredsställande transportutbud. Den som utför tjänsten har rätt tillersättning på ett eller annat sätt för den del av tjänsten som inte är lönsam.Det regleras närmare hur denna ersättning skall bestämmas. I finns viss motsvarighet i bl.a.yrkestrafiklagen (1988:263) och i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för visskollektiv persontrafik, men systemet här är annorlunda. De aktuellaförordningarna bör införlivas genom lag. Rådetsbeslut nr 78/174 (EEG) ålägger staterna undenättelseskyldighet gentemotkonunissionen i fråga om viktigare planer när det gäller infrastmk-turen påtransportområdet. Enligt skall undenättelseskyldighe-ten fullgörasmot EFTA:s övervakningsmyndighet och den ständiga kommittén. De planer somavses är i huvudsak sådana som avser utbyggnad av nya transportieder överlandgränser och som har en beaktansvärd betydelse för trafiken mellan länderna,sådana som rör den gemensamma transportpolitiken och sådana där ny teknikkommer till användning. Vidare föreskrivs ett samrådsförfarande på begäran avkommissionen eller en medlemsstat. Dessutom inrättas en kommitté förinfrastmkturfrågor inom transportområdet med representanter förmedlemsstaterna. - Enligt får en expert från varje EFTA-stat deltai kommittén. Beslutet riktar sig enbart till staterna ochbehöver mte införlivas med svensk rätt. Somnämnts behandlas de allmänna konkurrensreglerna i propositionens "ilaga 3huvuddel. Detsamma gäller vissa för transportsektorn speciella konkurrensregler,bl.a. rådets förordning (EEG) nr 1017/68 om tillämpning av konkurrensregler påtransporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar. Sistnämnda förordninghar kompletterats genom två förordningar av kommissionen, nämligen förordning(EEG) nr 1629/69 och (EEG) nr 1630/69. I dessa behandlas formema föranmälningar och klagomål till kommissionen samt hur kommissionen formellt skallgå tillväga bl.a. vid förhör. Båda dessa kommissionsförordningar bör betraktassom verkställighetsföreskrifter och kan införlivas genom förordning med stöd av8 kap. 13 § första stycket 1 regeringsformen. I rådets förordning (EEG) nr 2988/74 behandlas detidsfrister inom vilka kommissionen kan ålägga böter för brott mot dennyssnämnda rådsförordningen (EEG) nr 1017/68. Dämtöver ingår i avtalets allmänna konkunensavsnittpå landtransportområdet rådets förordning (EEG) nr 11/60. Denna förordninginnehåller bl.a. förbud för transportörer att använda diskriminerandefraktsatser beroende på den transporterade varans urspmng eller destination.Vidare regleras transportdokumentens innehåll när det gäller tyngregodstransporter på längre sträckor. Förordningen föreskriver bl.a.uppgiftsskyldighet gentemot kommissionen och bötesstraff vid överträdelser.Förordningen bör införlivas genom lag. Bestämmelsema om kommissionens förvaltning avkonkunensrätten finns angivna i protokoll 21 till . De har anpassatsoch gjorts tilllämpliga på EFTA:s övervakningsmyndighets verksamhet genomprotokoll 4 till övervakningsavtalet. Degrundläggande bestämmelserna om statsstöd finns i artikel 61, som motsvarar artikel 92 i . Bestämmelserna rör inte bara stöd från staten utan också från andra offentliga regionala eller lokala organ, s Enligt artikel 49 i , som motsvarar artikel 77 iRomfördraget, gäller som nämnts att transportstöd är förenligt med avtaletom det tillgodoser behovet av samordning av transporter eller innebärersättning för tjänster som innefattar en allmän befordringsplikt (public service). 1 rådets förordning (EEG) nr 1107/70, ändrad bl.a.genom rådets förordningar (EEG) nr 1473/75 och 1100/89, regleras närmare ivilka fall samordning av transporter och public service-åligganden såvittgäller transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar innebär undantagfrån statsstödsförbudet. När det gäller samordningen rör undantagen bl.a.forskning och utveckling av transportsystem samt tillfälliga insatser för attlösa allvariiga stmkturproblem i samband med omorganisation. Genom rådetsförordning (EEG) nr 1658/82 har stöd av tillfällig art för att underlättautvecklingen av kombitransporter lagts till. I fråga om public service-åligganden gäller iprincip den tidigare nämnda Prop. 1991/92:170 rådsförordningen (EEG) nr1191/69. När detta inte är fallet tillämpas i stället Bilaga 5 förevarandeförordning. Detsamma gäller i fråga om stöd som kompensation för viss lågtaxesättning. Enligt gäller artikel 62 ihuvudavtalet, vilket innebär att granskningen av statsstödsfrågor såvitt gällerEFTA-staterna handhas av EFTAs övervakningsmyndighet. Ett införlivande av rådets förordning 1107/70 medändringar och tillägg torde inte kräva lagform utan kan ske genom förordning.Rådsförordningen berör visserligen förhållandet mellan enskilda och detallmänna men kan knappast sägas utgöra ingrepp i enskildas ekonomiskaförhållanden. Någon allmän rätt till transportstöd från det allmännas sidafinns ju inte. förordning (EEG) nr 4060/89 avskaffas såvitt gäller vägtransporter ochtransporter på inre vattenvägar sådana gränskontroller, inspektioner m.m. sominnebär ett stopp för eller inskränkning i den fria rörligheten för ett fordoneller fartyg. De kontroller som fortfarande skall kunna förekomma skall inteutföras som gränskontroller utan som normala kontroller var som helst inom denaktuella statens område. Sådana kontroller får inte utföras på ettdiskriminerande sätt. I en bilaga till förordningen anges närmare vilkakontroller som avses. Enligt tillåts kontroller avlastbilskvoter till följd av särskilda bilaterala avtal mellan å enasidan samt , , och å den andra. får ocksåutföra kontroller av att villkoren i dess införda Ekopunkt-system äruppfyllda. har också rätt att göra gränskontroller av EG-fordon ienlighet med ett särskilt avtal om rätt för ett begränsat antal sådana fordontill transittrafik med bruttovikt överstigande . Rådetsdirektiv /130/EEG innehåller vissa gemensamma regler i syfte att underlättakombitransporter. Direktivet har ändrats . En viktig bestämmelsesom införts genom rådets direktiv /603/EEG är artikel 8 som innebärskyldighet för staterna att återbetala eller sätta ner fordonsskatten närlast-, drag- eller släpfordon har transporterats på järnväg i kombitran-sport.Detta kan ske antingen med ett standardbelopp eller i proportion tilljärnvägssträckan. Genom rådets direktiv /224/EEG har tillförtsytterligare bestämmelser i artikel 12 av betydelse för rätten att utföragodstransporter på väg. Transporter som sker för egen räkning (s.k.firmatransporter) i kombitrafik kan därmed utföras på inledande och avslutandevägavsnitt utan hinder av i tidigare direktiv fastlagd definition av vilkatransporter som skall anses ske i yrkesmässig trafik. Tekniskharmonisering och säkerhet Bilaga 5 Genområdets direktiv /3/EEG med senare ändringar har mått och vikter för lastbilaroch bussar i internationell trafik inom EG harmoniserats. Staterna är skyldigaatt inom sina tenitorier tillåta internationell trafik med fordon somuppfyller kraven i direktivet oavsett om mått och vikter överskrider de värdensom tillåts nationellt. Fordon som överensstämmer med direktivet skall haskyltar eller en handling som visar denna överensstämmelse. Medlemsstatemaskall godta skylten eller handlingen som bevis, se vidare rådets direktiv86/364/EEG. Det kan nämnas att maximilängden för lastbilar,släpvagnar och vanliga bussar är och för ledbussar , fördragbil med påhängsvagn samt för fordonståg (rådetsdirektiv nr 91/60 EEG). För motorfordon med två axlar gäller 18 tons bmttoviktoch med tre axlar 25, i vissa fall . Treaxlade ledbussar får väga . Fordonståg fårväga om det har fem eller fler axlar. Vissa containertransporter fårväga . - och får behålla vissa lägre mått ochvikter till utgången av . De svenska bestämmelserna medger längre och totaltsett tyngre fordon än EGs bestämmelser. Vi tillåter sålunda fordonståg om 24meters längd med en bmttovikt av . I fråga om axel-, boggi- ochtrippelaxeltryck behövs emellertid en anpassning. Drivaxelttycket är inom EG 11,5ton medan har för alla axlar.