prop · GF03170 · 1991-12-31 00:00:00 — Ökat socialt välstånd är ett sådantfristående mål som i sig motiverar politisk samordning. EG:s tjänstebegrepp är ett uppsamlingsbegrepp. Artikel 60 i Romfördragetdefinierar tjänst som en prestation som normalt utförs mot ersättning i denutsträckning den inte faller in under bestämmelserna om fri rörlighet förvaror, personer och kapital. Detta hänger samman med tjänstens speciellakaraktär. Tjänsten är nära knuten till någon som utför den. Därför finns det ett samband mellan reglerna om tjänster och reglerna om etableringsrätt och personers fria 55 rörlighet i övrigt.Dessutom fömtsätter fri tjänstehandel att kapitalet är Prop. 1991/92:170 fritt rörligt. En tjänst kan emellertid utföras utan att personerflyttar över gränser. Många tjänster kan utföras i ett land och därifrånomsättas i andra länder. Situationen påminner då om den när varor omsätts övergränserna. Ett fritt tjänsteutbyte skall innebära frihet förden som erbjuder en tjänst att resa till ett annat land och prestera tjänstendär, men också en rätt för tjänstemottagaren att motta tjänsten i annat land ändet egna. Vidare omfattas även det fallet att ingen person passerar någongräns. Ett tyskt konsultföretag skall t.ex. utföra ett uppdrag i hemlandet, menför en beställare i . Det gränsöverskridande momentet är här endastsjälva tjänsten. Den gmndläggande regeln om fri rörlighet förtjänster finns i artikel 59 i , enligt vilken inskränkningarna ifriheten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen gradvis skall avskaffas.Artikeln, som blivit direkt tillämplig efter övergångsperiodens utgång, harfyllts ut av , vars domar på detta område i många hänseendenpåminner om praxis på varuområdet. Förbudet mot hinder för fri rörlighet för tjänsterhar sålunda getts en vid tillämpning. Det omfattar inte bara öppendiskriminering. Huvudregeln är därför att tjänst som utövas lagligt i ettmedlemsland skall få utövas utan ytterligare kontrollåtgärder i övrigamedlemsländer. Offentligrättslig verksamhet är dock undantagen på samma sättsom i fråga om personers rörlighet. Ett krav på enbart formell likabehandling uteslutert. ex. inte att tjänsteutövaren utsätts för dubbla kontrollåtgärder. Bådehemlandet och det land där tjänsten utövas kan ha intresse av att kontrollerat. ex. ett bolags soliditet för att skydda sina konsumenter. En upprepning avkontrollåtgärder som redan genomgåtts i hemlandet är en konkurrensmässignackdel och i princip en form av förbjuden diskriminering. Inte heller denna EG-regel är undantagslös.Undantagen för personers fria rörlighet, dvs. reglerna om hänsyn till allmänordning, säkerhet och hälsa, gäller också när det är fråga om att utföra entjänst. Som framgått har dessa undantag motsvarigheter i artikel 36, som gällerinom vamområdet. Enligt praxis kan också andra hänsyn motsvarandedem på vamområdet göras gällande på tjänsteområdet, dock inte för att hindraden personliga rörligheten. Det gäller både sådana hänsyn som uttryckligenanges i artikel 36 och sådana andra tvingande samhällsbehov som domstolenerkänt. Det finns därför också på tjänsteområdet ett behov av harmonisering. Kapitaletsfria rörlighet innefattar frihet för dels löpande betalningar, dels fria kapitalrörelser. Dessa två friheter, särskilt den förra, har enväsentligen komplementär funktion. Om de löpande betalningarna inte vore fria från restriktioner skulle inte sedvanliga kommersiella krediter kunna beviljas och återbetalas över gränserna. Vidareskulle etableringsfriheten begränsas avsevärt om det inte vore Prop.1991/92:170 möjligt att överföra det för etableringen erforderliga kapitalet. Dengemensamma konkurrenspolitiken är ett nödvändigt komplement till fördragetsregler om fri rörlighet över gränserna. Effektiv konkurrens är en fömtsättningför att den gemensamma marknadens fulla potential skall kunna utnyttjas för attförverkliga gemenskapens mål och komma konsumenterna till godo. Utan reglerriktade mot snedvridning av konkurrensen, skulle de hinder för den friarörligheten i form av tullar, avgifter, kvantitativa restriktioner m. m. somavskaffats genom fördraget kunna ersättas av nya hinder, tillkomna genomföretagens egna ageranden på marknaden eller av protektionism i annan form. Dengemensamma konkurrenspolitiken skall förhindra en sådan snedvridning.Fördragets konkurrensregler riktar sig både mot staterna och företagen. De grundläggande bestämmelserna påkonkurrensområdet är förbudet mot konkurrensbegränsande avtal i artikel 85 ochförbudet mot missbmk av dominerande ställning i artikel 86. Båda bestämmelsernagäller i de fall samhandeln mellan länderna kan påverkas, och de har i praxisgivits direkt effekt. Det rör sig om två olika situationer där företagengenom sitt agerande hämmar den fria konkurrensen. I det ena fallet är det frågaom ett konkurrensstörande samarbete mellan företag och i det andra om ettensidigt handlande av ett företag med en dominerande ställning på den relevantamarknaden. Artikel 85 förbjuder alla former av avtal mellanföretag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden som hartill syfte eller som verkan att konkurrensen på marknaden hindras, begränsaseller snedvrids samt ger exempel på förbjudna förfaranden. Överenskommelser somstrider mot förbudet är ogiltiga. Artikeln är ämnad att förbjuda allkonkurrensskadlig samverkan mellan företag. Ett avtal i artikelns meningbehöver inte vara bindande. Det väsentliga är att det finns en avsikt attförvanska konkurrensen på marknaden. Någon faktisk störning behöver inte haskett (se t.ex 41/69 "AFC Chemie Pharma" [1970] E.C.R. Förbudet omfattar både horisontellakonkurrensbegränsningar, dvs. mellan företag i samma led i produktionskedjan,och vertikala konkurrensbegränsningar, dvs. mellan företag i skilda led, t.ex.produktions- och distributionsled. Huruvida ett avtal har ingåtts kan ofta vara svårtatt styrka. Ett samord nat förfarande förutsätter inte att ett avtal har kommit till stånd. Det räcker att någon form av kontakt bedöms ha skett. Av väsentlig betydelse är företagens beteende på marknaden. Ett typexempel är parallella prishöj ningar. Dessa är i sig inte förbjudna men är ett indicium på att ett samordnat förfarande föreligger. Vid bedömningen måste en samlad vär dering av alla indicier göras och särskild vikt fästas vid vad som är att 57 betrakta som normaltmarknadsbeteende (48/69 ICI mot kommissionen Prop. 1991/92:170 [1972] E.C.R. Slutligen omfattas även beslut avföretagssammanslutningar. Dessa behöver inte vara bindande för dess medlemmarför att anses konkurrensbegränsande. Vidare skall handeln mellan medlemsstaternapåverkas. Begreppet har getts en vidsträckt innebörd. Det är tillräckligt atthandeln påverkas indirekt eller potentielk, om detta kan förutses med entillräcklig grad av sannolikhet (56/65 "La Technique Miniéero" [1966]E.C.R. Förbudet mot konkurrensbegränsande förfaranden äremellertid inte absolut. Till en början gäller det inte avtal mellan moder- ochdotterföretag, förutsatt att företagen utgör en ekonomisk enhet, inom vilketdotterföretaget inte har någon reell självständighet med avseende på dess marknadsuppträdande,och om avtalet har till syfte att åstadkomma en intern arbetsfördelning mellanföretagen. I ett sådant fall ansvarar moderföretaget för dotterföretagetsmarknadsuppträdande (se t.ex. 15/74 "Centrafarm" [1974] E.C.R.1147). Förbudet i artikel 85 tillämpas inte heller beträffande avtal varsekonomiska verkningar inte är tillräckligt betydande, s. k. bagatellkarteller. Ett konkurrensbegränsande samarbete mellan företagbehöver emellertid inte alltid vara negativt för gemenskapen. Under vissabetingelser kan begränsningar som bidrar till förbättrad produktion ellerdistribution av varor eller som främjar ett tekniskt eller ekonomisktframåtskridande, undantas från förbudet. Det kan ske antingen genom attkommissionen meddelar undantag i särskilda fall eller genom generella s. k.gruppundantag för vissa typfall. Artikel 86 förbjuder allt missbmk av dominerandeställning samt ger exempel på förbjudna förfaranden. Missbruket kan t. ex.bestå i att företaget påtvingar någon oskäliga affärsvillkor eller tillämparolika villkor för likvärdiga prestationer. Förbudet är undantagslöst. Ettföretag som vill vara säkert på att det inte skall anses missbruka sinställning kan begära kommissionens förklaring att missbruk inte föreligger. köper upp ett annat företag och därigenom förstärker en redandominerande ställning har ansetts kunna vara ett missbruk. Kontrollen avföretagsförvärv finns nu reglerad i en särskild förordning. Enligt och kommissionens praxisinnebär en dominerande ställning att ett företag har en sådan ekonomiskstyrka, att det på den relevanta marknaden har möjlighet att agera utan att tanågon större hänsyn till vare sig konkurrenter, kunder eller leverantörer (set.ex. 6/72 "Can" [1973] E.C.R. Det är naturtigtvis av största vikt att avgränsaden relevanta marknaden. Det tillämpade tillvägagångssättet inom EG-rätten äratt avgöra dels vad som utgör den relevanta produktmarknaden, dels denrelevanta geografiska marknaden. Den relevanta produktmarknaden är i många fallsvårbedömd. EG- domstolen har t. ex. fått ta ställning till huruvida bananer är en självständig marknad i förhållande till övrig färskfrukt. Ett väsentligt kriterium i sammanhanget var i vad mån bananerna var utbytbara mot övrig färsk- 58 fmkt.Domstolen fastslog att så inte var fallet utan att det existerade en Prop.1991/92:170 självständig bananmarknad (27/76 "United Brands" [1978]E.C.R. Den relevanta geografiska marknaden uttrycks iartikel 86 som den gemensamma marknaden eller en väsentlig del av denna. Det ärfrågan om att fastställa ett område inom vilket konkurrensvillkoren ärenhetliga. En väsentlig del har ansetts innefatta relativt små delar avGemenskapen. Som exempel kan nämnas att den sydtyska marknaden har bedömts somväsentlig del (40/73 suiker Unie mot kommissionen [1975] E.C.R. Avslutningsvis bör påpekas att det krävs ettmissbruk för att artikel 86 skall vara tillämplig. Det avgörande kriteriethumvida missbmk föreligger torde vara vilka valmöjligheter som kvarstår förmarknadens övriga aktörer i den situation som skall bedömas (85/76"" [1979] E.C.R. Kommissionen är det övervakande organet ikonkurrensärenden och kan utdöma böter om företagen bryter mot de gällandereglerna. Riktlinjerna för kommissionens handhavande av konkurrensreglernafinns framförallt i rådsförordning (EEG) nr 17/62. De nu behandlade konkurrensreglerna kompletterasmed konkurrensregler riktade mot staterna. De regler om fria vamrörelser som berörts i detföregående riktar sig mot sådant handlande från staternas sida som består i attde genom normgiv-ning och annan offentligrättsligt präglad verksamhet läggerfast villkoren för import och export. En stat kan emellertid också uppträda somköpare och säljare. EG: s konkurrensregler gäller visserligen statligaaffärsdrivande företag lika väl som enskilda företag. Staten som sådan haremellertid möjligheter att påverka marknaden som enskilda företag saknar. Dettaär t.ex. fallet vid olika slag av statliga handelsmonopol. Därför innehållerRomfördragets avsnitt om fria varurörelser en särskild bestämmelse, enligtvilken de statliga monopolen inte får diskriminera medlemsstaternas rättssubjektmed avseende på försörjnings- och avsättningsvillkor. Som förut nämnts finnsdet också bestämmelser med förbud mot fiskal diskriminering. Staten som sådan är emellertid enligt artikel 5underkastad skyldigheten att vara solidarisk med fördragets mål, till vilka juockså hör orubbade konkurrensförhållanden på marknaden. Mot denna bakgrundstadgas i artikel 90 att medlemsstaterna beträffande offentliga företag ochföretag som de beviljar särskilda eller exklusiva rättigheter inte skall vidtaeller behålla någon åtgärd som strider mot fördraget, i synnerhet diskrimineringsförbudeti artikel 7 och konkurrensreglerna i artiklarna 85 94. I artiklarna 92 94 finns särskilda regler somsyftar till att motverka sådana stödåtgärder från det allmännas sida som kanleda till snedvridning i konkurrensförhållandena, s. k. statsstöd. De riktarsig mot skilda åtgärder som statliga eller kommunala myndigheter kan användaför att favorisera ett företag i förhållande till andra. Det kan röra sig omdirekta eller indirekta stödåtgärder. Många stödåtgärder är tillåtna. Det gäller bl.a.stöd av social karaktär och stöd för att avhjälpa skador som orsakats avnaturkatastrofer. stödåtgärder kan varatillåtna, om de är förenliga med den gemensamma Prop. 1991/92:170 marknaden. Detta gäller t. ex. regional- och sektorstöd. Ett påfallande drag i EG-rätten, när det gällerstödåtgärder, är att det är kommissionen som är det beslutande och övervakandeorganet. Kommissionen skall därför underrättas om planer som syftar till attvidta eller ändra stödåtgärder. Sådana åtgärder kan inte träda i kraft förrände godkänts av kommissionen. Kommissionen skall vidare se över existerandestatsstöd. Finner den att ett stöd är oförenligt med gemenskapsrätten skall detupphävas eller jämkas. Konkurrensreglerna tillämpas alltså på åtgärder somvidtas inom gemenskapen och på företag som annars lyder undergemenskapsrätten. Enligt den s. k. effektdoktrinen tillämpas de också på andraföretags handlande utanför gemenskapen när förbjudna åtgärder fårkonkurrensbegränsande verkningar inom gemenskapen. EG: s konkurrensrätt reglerar uttömmandekonkurrensstörningar på gemenskapsnivå. Mellan EG: s medlemsländer tillämpasalltså inte åtgärder mot dumpning, dvs. mot export till alltför låga priser.Sådana åtgärder kan emellertid riktas mot länder utanför den gemensammamarknaden, vilka exporterar till EG. Detsamma gäller för s. k. utjämningstullar,riktade mot statlig subvention. 8 Närmare om Prop. Bilaga 1 8.1 Ingress EES-avtaletshuvuddel inleds med en s. k. ingress och består i övrigt av nio kapitel ellerdelar. Ingressen knyter an till de långvariga särskildaförhållandena mellan EG och EFTA-länderna. Där bekräftas målsättningen attskapa ett dynamiskt och enhetligt europeiskt ekonomiskt samarbetsområde,grundat på gemensamma regler. Ett sådant område uppfattas som ett bidrag tilluppbyggandet av ett , grundat på fred, demokrati och mänskligarättigheter. Inom samarbetsområdet skall i möjligaste mån fri rörlighetförverkligas för varor, personer, tjänster och kapital och ett ökat politisktsamarbete komma till stånd på viktiga områden. Särskik betonas handelnsfrigörelse inom ramen för de mer övergripande överenskommelserna inom ochOECD. Marknadsekonomin skall vara basen för samarbetet. Ingressen innehåller deklarationer rörandeåtskilliga övergripande mål för det gemensamma arbetet, t.ex. i fråga omekonomiskt och socialt framåtskridande, miljöpolitik och jämställdhet. En delav formuleringarna anknyter nära till sådana som återfinns i . a. den princip som skall gälla för det framtida samarbetet omgemensamma regler, nämligen att dessa skall syfta till en hög nivå i fråga omhälsa, säkerhet samt skydd för miljö och konsumenter. Detta är en motsvarighettill artikel 100 a.3 i som innehåller den garanti som de merutvecklade krävt för att medverka i harmonisering genommajoritetsbeslut för förverkligandet av den inre marknaden den . 1 ingressen uttalar parterna också syftet att nåoch vidmakthålla en enhetlig tillämpning och tolkning av och sådanabestämmelser i som i sak är identiska med bestämmelser i avtalet. 8.2DEL I Mål och principer Avtaletsförsta kapitel innehåller liksom en beskrivning av mål ochgrundläggande principer. I artikel 1 beskrivs avtalet som ett associationsavtal,som syftar till att främja stärkandet av handel och ekonomiska förbindelsermellan de fördragsslutande parterna. Formuleringarna ger vid handen att det ärfråga om en fortlöpande och välbalanserad process som avses skapa ett homogenteller enhetligt europeiskt ekonomiskt samarbetsområde, EES. Däri ligger attsamarbetet efterhand skall utvecklas, att det skall råda balans mellan defördragsslutande parternas rättigheter och skyldigheter. Av preciseringar iartikelns andra punkt framgår att sammanslutningen skall realisera dessa målgenom fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital, ett system som säkerställer att inte konkurrensen snedvrids och att reglernadärom respekteras lika samt 61 närmare samarbete på andra områden, sådana somsocialpolitik, forsk- Prop. 1991/92:170 ning och utveckling, miljö och utbildning. Artikel 2 innehåller definitioner. Där förklarasför det första att termen "avtalet" innefattar såväl avtaletshuvuddel, protokollen och bilagorna som de rättsakter som det hänvisas tilldäri. Begreppet "EFTA-stater" skall i avtaletinnebära de avtalsparter som är medlemmar av EFTA. Eftersom förEG:s del är ett s.k. blandat avtal, dvs. både gemenskapen och medlemsländernaär avtalsparter, sägs slutligen att begreppet "avtalspart"förEG-sidans vidkommande i varje enskilt fall skall förstås i enlighet med EG:s interna kompetensfördelning. Artiklarna 3 och 4 återger motsvarigheter tillRomfördragets principer om samarbete och icke-diskriminering. Den förraartikeln är språkligt något modifierad med hänsyn till särskildainstitutionella förhållanden. Artikel 5 klargör att parterna när som helst och påvilken samarbetsnivå som helst kan ta upp frågor som de anser angelägna. Dennarätt att anhängiggöra frågor, "droit d'évocation", preciseras närmarepå andra ställen i avtalet. Artikel 6 innehåller en viktig tolkningsregel, somslår fast att sådana regler i avtalet som är materiellt identiska medmotsvarande regler i resp. fördraget om upprättande av kol- ochstålgemenskapen vid implementering och tillämpning skall tolkas i enlighet medEG-domstolens domar för fördragets undertecknande. Artikel 7 anger att de rättsakter som finns fogadesom bilagor till avtalet eller vartill detta hänvisar, liksom sådana som defördragsslutande parterna längre fram enas om, skall vara bindande för parternaoch införlivas med deras resp. rättsordningar. Artikeln klargör att rättsaktersom motsvarar EG-förordningar skall som sådana göras till del av dessarättsordningar, medan det liksom i EG skall vara fritt för avtalsparterna attvälja form och metod för att införliva rättsakter som motsvarar EG-direktiv. 8.3 DEL II Fri rörlighet för varor Kapitel 1 Grundläggande principer Enligtartikel 8, som inleder avsnitt om fri rörlighet för varor, skallmellan de avtalsslutande parterna åstadkommas fri rörlighet för varor ienlighet med bestämmelserna i avtalet. Avsnittet bygger i hög grad på relevantaartiklar i . EG utgör en tullunion, ett enda tullområde med enyttre tullgräns och en samfälld handelspolitik mot omvärlden. Varor är i fricirkulation på den gemensamma marknaden, om de har sitt ursprung i unioneneller införtul-lats dit. innebär däremot i handelspolitiskthänseende upprättandet av ett frihandelsområde, innefattande de tullområden som bildas å ena 62 sidan av EG och å andrasidan av vart och ett av EFTA: s medlemsländer. Det är som regel endast varor med urspmng inom EESsom omfattas av Bilaga 1 den fria rörligheten enligt avtalet (art. 8.2).Detta innehåller särskilda bestämmelser om hur sådant ursprung fastställs (art.9.1). Eftersom inte leder till en tullunionutan tik ett utvidgat och förstärkt frihandelsområde måste urspmngsreglerna ihandeln mellan EG-och EFTA-länderna finnas kvar. En tukunion innebär, fömtomtullfrihet internt, även en gemensam tullmur mot utanförstående länder. I ettfrihandelsområde däremot avvecklar parterna tullarna sinsemellan men behållersina nationella tullar mot länder som står utanför. Det är därför nödvändigtatt i ett frihandelsområde uppställa regler som hindrar att varor frånutanförstående länder kommer in i frihandelsområdet via det land som har de lägstatullarna. Tullarna i frihandelsområdet EES är avskaffade för varor som harursprung inom frihandelsområdet, dvs. k."ur-spmngsvaror". Dettabegrepp definieras i "ursprungsreglerna". innebär att ursprungsreglerna iförhållande till nu gällande ordning förenklas och förbättras på en rad olikapunkter (art. 9 och protokoll 4). Kravet att fastställa om en vara har ursprungi EG eller i ett enskilt EFTA-land slopas. Genom blir dettillräckligt att ange att en vara har urspmng i EES. Varors fria rörlighet kan hindras på olika sätt.Ett sätt är att belasta gränshandel med tullar och andra liknande avgifter.Enligt artikel 10 är tullar på import och export samt alla avgifter medmotsvarande verkan förbjudna mellan de avtalsslutande parterna. Regeln gälleruttryckligen också tullar av fiskal natur. En annan kategori av hinder utgörs av direktamängdmässiga begränsningar av import eller export, s.k. kvantitativarestriktioner. Sådana begränsningar kan emellertid uppstå även av andra skäl,s. "åtgärder med motsvarande verkan". Detta slag av handelshinderär förbjudna enligt artiklar 11-13, vilka motsvarar Romfördragetsartiklar 30, 34 och 36 i relevanta delar. tolkar förbudet motdetta slag av handelshinder strängt. Domstolens praxis har en avgörandebetydelse för förståelsen av artiklarnas innebörd (se avsnitt 7.3). Utöver förbudet mot handelshinder krävs enomfattande harmoniseringsverksamhet, särskik för att eliminera de s. k.tekniska handelshinder, som uppkommer genom att det ställs varierande krav påvarors beskaffenhet samt på provning och kontroll. På detta område finns mängd harmoniseringsdirektiv. Uppgiften att begränsa antalet kvarståendetekniska handelshinder har hög prioritet inom både EG och EFTA. Arbetet är enfömtsättning för att målsättningen om ett fritt vamutbyte inom det europeiskasamarbetsområdet skall uppnås. I artikel 14 förbjuds de avtalsslutande parternaatt direkt eller indirekt lägga interna avgifter på varor från andraavtalsslutande parter som är högre än avgifter på liknande inhemska varor. Inteheller får parterna lägga interna avgifter på varor från de andra parterna somär av sådan art att de skyddar andra varor. Avtalets artiklar 15 och 16 motsvarar i relevantadelar artiklar 95 och 96, som är riktade mot s.k. fiskal diskriminering, resp. 63 artikel 37 om statligahandelsmonopol. Befintliga monopol får inte ha Prop. diskriminerandeverkan på handeln inom EES. I en särskild deklaration Bilaga 1 somär fogad till avtalet erinrar de nordiska länderna emellertid om att deras vin- ochspritmonopol grundar sig på hälsomässiga och sociala Kapitel2 Jordbruks- och fiskeprodukter EES-avtaletinnebär som nämnts inte att EFTA-länderna ansluts till EG: s gemensammajordbmkspolitik (Common Agriculture Policy, CAP). Däremot omfattar avtaletvissa frågor med anknytning till jordbmket. Det gäller livsmedelsfrågor,bestämmelser för vin och sprit, ett nytt system för råvamkostnadsutjämning,veterinära frågor samt foder-, utsädes- och växtskyddsfrågor liksom frågor omhandelsgödsel. I artikel 17 finns en hänvisning till bilaga I tikavtalet som innehåller särskilda bestämmelser och arrangemang som avserveterinära frågor och växtskyddsfrågor. I artikel 18 sägs att de avtalsslutande parternaskall säkerstäka att bestämmelserna i den nyssnämnda bilagan och i artikel 23första stycket a och b (tekniska föreskrifter, standarder, provning ochcertifiering, och avveckling av handelshinder vid handel med vin) inteäventyras genom andra tekniska handelshinder. Härvid anges att artikel 13(undantag på grund av akmän hälsa, säkerhet, moral etc.) är tikämplig. Enligt artikel 19 skall parterna undersöka varjesvårighet som kan uppstå i handeln med jordbmksvaror och fortsätta sinaansträngningar att nå en gradvis liberalisering av handeln medjordbruksprodukter. Parterna skall i detta syfte före utgången av ochdärefter med tvåårsintervaller se över villkoren för handeln med jordbruksprodukter.Därefter skall parterna i ljuset av dessa översyner och med hänsyn tillresultatet av de pågående förhandlingarna i (Uruguay-rundan) inom ramenför besluta om ytterligare nedskärningar av alla slag av handelshinderinom jordbrukssektorn. EFTA-länderna skall enligt protokok 42 till avtaletsluta bilaterala jordbruksavtal med EG. Dessa avtal är inte en del avEES-avtalet även om de har förhandlats fram inom ramen för EES-förhandlingarna.