prop · GF03170 · 1991-12-31 00:00:00 — att ålägga statliga myndigheteratt på begäran av regeringen lämna de uppgifter som behöver för sinövervakning. 1991/92:170 Bilaga 1 Rättatt upphäva kommunala stödbeslut Mitt förslag: Ensärskild bestämmelse som ger regeringen möjlighet att upphäva sådana stödåtgärdersom beslutats av kommuner och landsting och som genom lagakraftvunnetbeslut eller funnit strida mot artikel 61 i införs iEES-lagen. Bestämmelsen skall inte tillämpas om en svensk myndighet har funnitatt kommunens eller beslut är förenligt med artikel 61, eller omdenna fråga alltjämt är föremål för sådan prövning. Promemoriansförslag: Överensstämmer i sak med mitt förslag, dock att stödåtgärder frånlandstingen inte uttryckligen angavs i förslaget. Inte heker innehöll förslagetatt bestämmelsen inte skall tillämpas om en svensk myndighet har funnit attbeslutet är förenligt med artikel 61, eller om denna fråga alltjämt är föremålför sådan prövning. Remissinstansema:Flertalet remissinstanser har lämnat förslaget utan erinran. En remissinstanshar särskilt ifrågasatt förslagets förenlighet med regeringsformens 11 kap. 2och 7 §§ och anfört bl.a.: Kommunala bidrag till företag liksom kommunala låne-och kreditgarantier kan i vissa fall anses som myndighetsutövning.Kommunfullmäktige är inte en förvaltningsmyndighet i regeringsformens mening.Om stödåtgärden beslutas av kommunfullmäktige skyddar således inte 11 kap. 7 §regeringsformen mot att myndighet bestämmer hur beslutet skall fattas eller lagtillämpas (jfr prop. 1991/92:29 s. 53). Det är emellertid inte ovanligt attkommunfullmäktige delegerar beslutanderätten i sådana här frågor tillkommunstyrelsen eker tik någon annan nämnd Gfr SOU 1989:64 bilagan). Kommunstyrelseoch andra kommunala nämnder är förvaltningsmyndigheter och åtnjuter därförskydd enligt 11 kap. 7 § regeringsformen. Kommunalt beslut om stödåtgärd kanöverklagas tkl kammarrätt och regeringsrätten. Dessa domstolar är i sin dömandeverksamhet skyddade av 11 kap. 2 § regeringsformen. Ytterligare några remissinstanser har avstyrkteller ifrågasatt förslaget mot bakgmnd av den kommunala självstyrelsen.Slutligen har några remissinstanser föreslagit att landstingen uttryckligenomnämns i förslaget. Skälenför mitt förslag: Genom EES-lagen inkorporeras artikel 61 med svensk rätt ochkommer därigenom att gälla som svensk lag. En allmän utgångspunkt måste varaatt kommuner och landsting avstår från att lämna stödåtgärder som kan komma attbedömas som olagliga och EES-stridiga. Vidare måste beaktas att det i 2 kap. 8§ andra stycket kommunallagen (1991:900) föreskrivs att kommuner och landstingendast får lämna individuellt inriktat stöd till enskilda näringsidkare om detfinns synnerliga skäl som talar för det. Som tidigare framhållits är såledeskommunernas 11 1991/92. och landstingens kompetensatt utge sådant stöd mycket begränsad. 1991/92:170 kan därför ocksåallmänt utgå från att kommunala stödåtgärder som strider Bilaga 1 mot artikel 61under alla förhållanden blir säksynt förekommande. Det kan emellertid inteuteslutas att en sådan situation ändå kan komma att uppstå. Mot bakgrund däravbör det enligt min mening tillskapas en möjlighet för regeringen att upphävabeslut om stödåtgärder av kommuner och landsting som funnit strida motartikel 61 i . Man skulle här i och för sig alternativt kunna tänkasig att lägga sådana frågor under någon form av domstolskontroll. I stället föratt införa en sådan ordning anser jag dock att befogenheten att upphäva detkommunala beslutet i likhet med vad som gäller enligt lagen (1992:138) omtillämpning av avtal mellan , och EEG om civil luftfart börligga hos regeringen. Denna ordning ter sig också naturlig när det som här rörsig om fullgörandet av folkrättsliga förpliktelser. Några remissinstanser har i anslutning tillförslaget hävdat att det innebär ett ingrepp i den kommunala självstyrelsen.Här måste dock framhållas att denna självstyrelse aldrig kan vara total. Imotiven till regeringsformen (prop. 1973:90 s. 190) underströks således attarbets- och befogenhetsfördelningen mellan stat och kommun i ganska vidomfattning måste kunna ändras i takt med samhällsutvecklingen. kan anses ge uttryck för principen om en självständig och inomvissa ramar fri bestämmanderätt. Såsom anges i motiven till kommunallagen(prop. 1990/91:117 s. 23) ger regeringsformen stöd för att genom lagbestämmer grunderna för kommunernas och landstingens organisation ochverksamhetsformer och för den kommunala beskattningen. Vidare är det riksdagensom genom lag bestämmer deras befogenheter och åligganden. avgörs följaktligen ytterst av formerna för samverkan mellanstaten och den kommunala sektorn. I likhet med vad lagrådet uttalat i fråga ominskränkningar i den kommunala beskattningsrätten (se prop. 1989/90:150, bk.4:4, s. 32 O anser jag att inskränkningar i den kommunala självstyrelsen bl.a.får bedömas med hänsyn till arten och omfattningen av inskränkningarna. Inomvissa ramar är gränsdragningen såsom lagrådet anförde snarare en politiskän en rättslig fråga. Mot bakgmnd av det sagda kan enligt min mening denföreslagna ordningen för upphävande av beslut om stödåtgärder som befunnits ståi strid med våra folkrättsliga åtaganden och med svensk lag inte anses utgöraen oacceptabel inskränkning av den kommunala självstyrelsen. Under remissbehandlingen har vidare vissagrundlagsfrågor tagits upp i anslutning till bestämmelserna i 11 kap. 2 och 7§§ regeringsformen. Bestämmelsen i 11 kap. 7 § regeringsformen tar emellertidsikte på en helt annan situation än den som är i fråga, nämligen att enmyndighet ger direktiv om hur en förvaltningsmyndighet skall besluta i ett individuelltärende. En sådan ordning som föreslås i promemorian träffas inte av 11 kap. 7 §regeringsformen. Det ter sig också aktför långsökt att regeringsformen skullehindra att regeringen upphäver nämndbeslut men tillåta att regeringen upphäverfukmäktigbeslut. Lagrådethar godtagit min bedömning att regeringsformens bestämmel- 162 ser inte utgör någothinder mot ett genomförande av den i 8 § föreslagna ordningen. Lagrådet haremellertid ifrågasatt om ett ingripande från regeringens sida är motiverat, ifall där talan rörande det aktuella stödets förenlighet med artikel 61 redananförts i form av kommunalbesvär. Enligt lagrådets uppfattning framstår det somolämpligt om regeringen med tillämpning av förevarande paragraf skulle kunnaföregripa den normala domstolsprövningen. Tillämpningsområdet för 8 § bördärför enligt lagrådet begränsas till att omfatta endast sådana fall dåtolkningen av artikel 61 inte kommit under svensk domstols prövning. Lagrådetsuppfattning att regeringen inte bör föregripa den gängse domstolsprövningen harenligt min mening fog för sig. Jag kan därför biträda lagrådets förslag att deti lagtexten inflyter en uttrycklig begränsning av innebörd att bestämmelseninte skall tillämpas om frågan om stödets förenlighet med artikel 61 är föremålför prövning av svensk domstol. Detförtjänar att framhållas att bestämmelsen inte heller skall tillämpas efter endomstolsprövning som lett till att kammarrätt eller regeringsrätten i motsatstik , eller , funnit att en stödåtgärd är förenlig med artikel61. Enligt min mening bör även denna begränsning i bestämmelsenstillämpningsområde direkt framgå av lagtexten. Lagrådethar vidare understrykit att : s beslut kan komma att överklagas tillEFTA-domstolen och därför förordat att det i lagtexten uttryckligen anges attdet skall föreligga ett lagakraftvunnet beslut av övervakningsmyndigheteneller ett avgörande av . Enligt min mening vinner bestämmelsen itydlighet genom lagrådets förslag, varför jag biträder detta. Jag vill här också slutligen nämna att bestämmelseninte kan tillämpas beträffande kommunala företag. Dessa lämnar dock som regelinget stöd, varför frågan saknar praktisk betydelse. En bestämmelse med ifrågavarande innehåll bör motbakgmnd av vad ovan anförts enligt min mening införas i EES-lagen. 1991/92:170 Bilaga 1 Skyddsåtgärderenligt artikel 64 i Min bedömning: Denuvarande bestämmelserna om vissa bemyndiganden för regeringen i lagen(1987:1069) om tullfrihet m. m. och i lagen (1975:85) med bemyndigande attmeddela föreskrifter om in-eller utförsel av varor ger regeringen möjlighet attvidta åtgärder som kan bli erforderliga i detta sammanhang. Ytterligarebemyndiganden torde inte vara påkallade. Promemoriansbedömning: Överensstämmer med min. Remissinstanserna:Remissinstanserna har lämnat bedömningen utan erinran. Skälenför min bedömning: I artikel 64 i föreskrivs en särskild procedurför införande av skyddsåtgärder på området för offent- Regelnutgår från att en tillämpning av stödbestämmelserna som inte är i enlighet medett upprätthållande av lika konkurrensvillkor inom EES kan ge upphov tillsnedvridning av konkurrensen. Enligt artikel 64 äger därför de avtalsslutandeparterna att under vissa fömtsättningar vidta lämpliga interimistiska ochslutliga åtgärder för att motverka aktuella och potentiella snedvridningar avkonkurrensen. Regeringenhar möjlighet att vidta åtgärder som kan bli aktuella i dettasammanhang. Således äger regeringen enligt 4 § lagen (1987:1069) om tukfrihetm.m. rätt att under vissa fömtsättningar meddela de föreskrifter som kanbehövas. Vidare bör erinras om lagen (1975:85) med bemyndigande att meddelaföreskrifter om in- eller utförsel av varor. Ytterligare bemyndiganden tordeenligt min mening inte vara påkallade i denna fråga. 1991/92:170 Bilaga 1 Jaghar i dessa frågor samrått med chefen för . Min bedömning:EES-lagen bör innehålla de delar av avtalskomplexet som innefattar degemensamma materiella konkurrensreglerna och de bestämmelser som reglerarövervakningsorganens myndighetsutövning i den mån de behöver lagform. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstansema: Remissinstanserna har i allmänhetgodtagit den i promemorian gjorda avgränsningen av EES-lagen så vitt gäkerkonkurrensområdet. Från några håll har dock ifrågasatts om inte det som rörkonkurrensområdet borde behandlas i särskild lag. Också ett fullständigtinförlivande av övervaknings- och kommittéavtalen har förespråkats. 1 ytterligarenågot fall har framförts önskemål om en mer förklarande disposition avkonkurrensavsnittet. Skälenför min bedömning: Under avsnitt 7 har en översiktlig redogörelse lämnats förEG: s gmndläggande konkurrensregler. in-nehåk i denna del harredovisats i avsnitt 8.5. Konkurrensområdetär i olika hänseenden särpräglat, även inom EG-rätten. Det rör sig om ett mycketomfattande rättsområde, väl utvecklat genom bindande sekundärrättsliga regleroch icke-bindande vägledande uttalanden av olika slag från kommissionen samt enrik praxis i form både av kommissionsavgöranden som publicerats i EGT (OfficialJournal) och avgöranden av . Det finns också en mycket omfattandelitteratur. I svenskt offentligt tryck återfinns redogörelser, förutom i degrönböcker som publicerats av och vilkas innehåll i stortsett återfinns i de inledningsvis angivna avsnitten av denna bilaga. bl.a. i förarbetena tilllagen (1992:138) om tillämpning av avtal mellan Prop. 1991/92:170 ,och EEG om civil luftfart (prop. 1991/92:29, TU4, rskr. Ill) Bilaga 1samt i konkurrenskommitténs huvudbetänkande (SOU 1991:59), Konkurrens för ökadvälfärd Del I (s. 245 ff) och departementspromemorian (Ds 1992:18) Nykonkurrenslag. Det bör nämnas att några av EG:s centrala sekundärrättsakter påområdet finns som bilagor till nyssnämnda lag. Det gäller bl.a. rådsförordningen(EEG) nr 17/62 om tillämpningen av artiklar 85 och 86, jämtesenare ändringsförordningar, nämligen (EEG) nr 59/62, (EEG) nr 118/63 och (EEG)nr 2822/71, rådsförordningen (EEG) nr 3975/87 om förfarandet för tillämpningenav konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn samt rådsförordningen(EEG) nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer. Konkurrensreglerna är marknadsregler, komplementäratill fördragsreglerna om den fria rörligheten. Medan de senare i princip har karaktärenav förbud mot olika hinder för den fria rörligheten, primärt riktade tikstaterna, ehuru med verkningar tik förmån för enskilda, riktar sig degrundläggande konkurrensreglerna till företagen och ingriper sålunda i derasverksamhet. Reglernas syfte kan sägas vara att tillsammans med övrigamarknadsregler frigöra de marknadskrafter som inom gemenskapen skall alstra denvälståndsutveckling som tikhör fördragets övergripande mål. Inte heller syften kan tillgodosesutan ett enhetligt system av konkurrensregler som tillämpas likformigt ocheffektivt inom hela samarbetsområdet. Detta kommer tik uttryck i EES-avtaletsartikel 1.2 (e). En bristande enhetlighet på detta område skulle även rubbakonkurrensförutsättningarna mellan å ena sidan företag i EFTA-länderna och åden andra företag inom EG. En nödvändig konsekvens är att EES-avtaletinnefattar bestämmelser som inom fördragets tillämpningsområde i allahänseenden motsvarar EG: s konkurrensrätt. Inom EG är framförallt konkurrensrätten det områdedär kommissionen utövar förvaltande verksamhet med direkta rättsligaverkningar, ofta av ingripande natur, för enskilda rättssubjekt. Det är aktsåfråga om verksamhet som i svensk rätt klassificeras som myndighetsutövning. Till följd av den s. k. tvåpelarlösning som vuxitfram under förhandlingarna om EES fördelas denna förvaltande verksamhet,liksom därmed förbundna rättskipningsuppgifter, mellan å ena sidan de berördaEG-institutionerna, dvs. kommissionen, förstainstans samtEG-domstolen, och å andra sidan de på EFTA-sidan för bl.a. detta ändamålinrättade organen, samt . Grunden för de nämnda organenskompetens på konkurrensområdet utgör fördelningsreglerna i EES-avtaletsartiklar 56 och 57.2. Införlivandet av dessa bestämmelser med svensk rättgenom EES-lagens 2 § medför sålunda att rättskipnings- ochförvaltningsuppgifter, som innefattar myndighetsutövning, överiämnas tillinternationella inrättningar. Vilka närmare befogenheter som sålunda överlåtspå övervakningsorganen och domstolarna och vad som skak gälla för utövandet avdessa bestäms i olika hänseenden av de materiella bestämmelser ochhandläggningsregler som finns i över- vakningsavtalet och i densekundärrättsliga materia som tillhör EES- Prop. 1991/92:170 avtalet. En följd av konkurrensärendenas uppdelning på EG-resp. EFTA-organen är att på detta rättsområde avtalsinnehållet, som inom EGmotsvaras av sammanhållna rättsakter, delvis splittras upp och fördelas påolika håll i fördragsmaterian. Det finns för konkurrensområdet relevantaregler, förutom i EES- och ESA-avtalens huvudbestämmelser samt protokok tkldessa avtal, också i en bilaga XIV tkl där samma s. k.referensteknik som på andra rättsområden används. Därutöver anger protokoll 21vilken kompetens som skall ges vid tillämpning av konkurrensreglerna. Somnärmare kommer att framgå i det följande är det på bilaga XIV och protokok 4till övervakningsavtalet som innehållet i vissa rättsakter har fördelats. Dennaavtalsstruktur kan försvåra överblicken över en komplicerad materia. Det ärgivet att det återspeglas i EES-lagens utformning. I sak motsvarar likväl, somnyss sagts, regleringen genomgående den inom EG gällande. Remissinstanserna har haft varierande meningar omhur man skulle kunna komma till rätta med frågan om införlivande avkonkurrensbestämmelserna. De remissinstanser som representerar särskildsakkunskap på det konkurrensrättsliga området och som har haft insyn iförhandlingarna om avtalet hör till dem som förordat den lösning somföreslagits i promemorian. Lagrådet har inte heller haft något att erinra motden valda tekniken för införlivande av konkurrensbestämmelserna även om det isystematiskt hänseende enligt lagrådet uppstår en obalans i EES-lagen genom atten så utförlig reglering av konkurrensrätten tas in där. För egen del ansluterjag mig tik promemorians förslag i detta hänseende. Det kan enligt minbedömning inte komma i fråga att ur avtalens huvudbestämmelser till särskildbehandling bryta ut de bestämmelser som gäller konkurrens, och jag fäster viktvid att man i detta lagstiftningsärende kan samla hithörande frågor.Konkurrensområdet är det enda i avtalskomplexet, där förvaknings- ochrättskipningsuppgifter överlåts på internationella organ. och liksom domstolarna kanbl. a. besluta om tillåtligheten av förfaranden enligt artiklarna 53.1 och 54 iEES-avtalet, förbjuda eller godkänna företagskoncentrationer enligt artikel57.1, ålägga företag att upphora med konkurrensbegränsande förfaranden samtbesluta om böter och viten. Det kan också gälla inspektioner ochuppgiftslämnade. Vid införlivandet måste sålunda, såsom ävenlagrådet understrukk, 10 kap. 5 § regeringsformen utnyttjas. Jag betvivlar också att större överskådlighet kanvinnas på något annat sätt än det i promemorian föreslagna. Tekniken förinförlivandet kommer under alla förhållanden att till stor del bestämmas avåtagandet att inkorporera förordningstexter. Detta utesluter självfallet inteatt de förbättringar i förhållande till promemorieförslaget görs, som kan visasig vara möjliga. Jag kommer i det följande att med utgångspunkt i avtalensstruktur redogöra för vad som enligt min bedömning skall omfattas av lagen. Konkurrensreglernasjörhållande till annan svensk rätt 1991/92:170Bilaga 1 Min bedömning: Påkonkurrensområdet finns det knappast någon risk för konflikt med annan svenskrätt. Däremot uppkommer det som en följd av bestämmelsernas införande bl.a.frågor om den civilrättsliga verkan av att en rättshandling omfattas av ettkonkur-rensrättsligt förbud. Ytterst ankommer det på rättstillämpningen att taställning till sådana frågor. Promemorianhar inte tagit upp hithörande spörsmål. Remissinstanserna: Hovrätten över och Blekingeär en remissinstans som särskilt tagit upp frågorna om förhållandet mellanavtalens konkurrensregler och svensk rätt. Hovrätten som anser att de störstasvårigheterna med inkorporering av vissa artiklar i gäller i vadmån bestämmelserna skall ha effekt för andra än statsmakterna, anger särskiltartiklarna 53 och 54 som exempel på bestämmelser i , som det tordevara meningen att myndigheterna skall tillämpa. Hovrätten konstaterar att detuppkommer frågor, huruvida en artikel skall kunna åberopas av enskilda direktvid domstol eker annan myndighet och anför att exempelvis artikel 53.2 skalluppfattas så, trots att tvekan kan föreligga med hänsyn till attkonventionsorganen har tillagts befogenhet att ingripa vid överträdelser. Skälen för min bedömning: Jag anser att det somhovrätten har tagit upp är viktigt och vill därför redogöra för min allmännasyn därpå. vik jag dock understryka att det måste ankomma pårättstillämpningen att med beaktande av EG-rättslig praxis ta ställning i mångafall. Vadgäller förhållandet mellan gemensamma konkurrensregler och nationellkonkurrensrätt och därmed också frågan om avgränsningen av uppgifter mellanövervakningsmyndigheterna och nationella myndigheter, får man enligt min meningskilja mellan nationella konkurrensmyndigheter och domstolar. Vad beträffarkonkurrensmyndigheter är utrymmet för tikämpning av kartellförbudet ochförbudet mot missbruk av dominerande marknadsställning ringa. Det är en annansak, att konkurrensmyndigheterna skall bistå övervakningsmyndigheterna i olikahänseenden. Jag återkommer tkl det. På konkurrensområdet träder inte dengemenskapsrättsliga regleringen in i stället för motstridande nationell rätt påsamma sätt som kan bli fallet i fråga om reglerna för den fria rörligheten påmarknaden, där det kan föreligga konflikt mellan den nationella regleringen ochgemenskapsrättens krav på fri rörlighet. Nationell konkurrensrätt ochgemenskapsrättslig kan finnas vid sidan av varandra, därför att reglernatillgodoser skilda skyddsobjekt, vilka inte är oförenliga. Gemenskapsrättenskyddar den mellanstatliga konkurrensen, den nationella rätten deninomstatliga. De bägge rättssystemen kan därför tänkas tillämpliga samtidigtoch vid sidan om varandra, om det är fråga om förfaranden som på en gångriktar sig mot bägge skyddsintressena. Omvänt kan man inte därav, att ettförfarande är god- tagbart enligt det enasystemet, utan vidare sluta sig till att det är legitimt Prop. 1991/92:170 också enligt det andra. Det anförda gäller likaså förhållandet mekan detgemensamma regelsystem som EES-rätten utgör och nationell rätt. I vad mån ettvisst förfarande skall kunna drabbas av ingripanden inte bara på grund av degemensamma bestämmelserna utan också på gmnd av våra egna föreskrifter är iprincip en fråga för den svenska konkurrensrätten. Denna får dock givetvis intetillämpas på sådant sätt att den enhetliga och effektiva tillämpningen avEES-avtalets konkurrensregler äventyras. Särskilt när det gäller ingripandenmot förfaranden som omfattas av undantag enligt artikel 53.3 kan problemuppstå. Därmed förknippade frågor är ännu inte helt lösta inom gemenskapsrättenoch det kan inte komma i fråga att föregripa kommande ställningstaganden. Jag vill emellertid i detta sammanhang erinra omatt en proposition med förslag till ny konkurrensrättslig lagstiftning är underutarbetande inom på grundval av förslagen ikonkurrenskommitténs betänkande (SOU 1991:59) Konkurrens för ökad välfärd samtdepartementspromemorian Ds 1992:18, vilka har varit föremål förremissbehandling i särskild ordning. Sådana gränsdragningsfrågor som jag nysshar berört torde få övervägas i det sammanhanget. Det är då möjligt att tahänsyn till problemet och söka utforma den svenska rättens regler så attkonflikter så långt möjligt förebyggs. är det emellertid endast fråga om deföreskrifter som följer av EES-åtagandena och som skall tillgodose skyddet förden gränsöverskridande konkurrensen inom EES. Vad gäller domstolarna är situationen annorlunda änför konkurrens-myndigheterna. Artikel 53 i motsvarar materielltartikel 85 i . Den skall därför uppfattas i enlighet medEG-domstolens praxis rörande denna artikel. Artikel 85 har inom EG direkt effekt.Detsamma gäller förbudet mot missbruk av dominerande marknadsställning iartikel 54 i . Förbuden kan med andra ord åberopas av parterna iskilda slags mål, och bestämmelserna skall då användas av domstolen. Det ärsärskkt att märka att sådana rättshandlingar (dvs. överenskommelser och beslutmen vanligen ej samordnade förfaranden, eftersom sådana i sig torde saknarättsverkningar), som är otillåtna enligt artikel 53.1 enligtartikelns andra stycke skall vara verkningslösa i vad de strider motkartellförbudet. Denna civilrättsliga verkan inträder enligt bl. a. auktoritativatyska kommentarer (jfr i Grabitz; Kommentar zum EWG-Vertrag; paragraf 138vid art. 85) när artikelns rekvisit är uppfyllda, och skall i princip av domstolensjälvmant tas i betraktande när det står klart att så är fallet. Verkan enligtartikeln är begränsad till de delar av rättshandlingen som träffas avförbudet. Vilka konsekvenser detta i övrigt får på verkningarna avrättshandlingen är att bedöma enligt vanliga regler. Det ankommer på domstolenatt i det särskilda fallet ta ställning härtill, varvid bedömningen mycket välkan tänkas utfalla så att rättshandlingen behåller sin verkan i andrahänseenden. Domstolens uppgift kan dock kompliceras av att artikel53 i , liksom artikel 85 i , utgör en helhet. Det kan därför givetvis vålla problem hur man skak förfara när det inte föreligger något ställnings- 168 tagande frånövervakningsorganens sida enligt artikel 53.3. Denna problematik kan intebehandlas . Den får liksom inom EG angripas av de nationella myndigheternavid deras tillämpning av bestämmelsen. Vadangår avtalets artikel 54, som motsvarar artikel 86 i , gällerlikaledes att den skall användas i nationell rättstillämpning. Nationellamyndigheter kan sålunda ha rätt att ingripa mot missbmk av dominerandemarknadsställning. Här uppkommer dock inte de omnämnda civilrättsligaverkningarna, och artikeln torde därför knappast bli aktuell vid domstol påsamma sätt som den föregående artikeln. Om t. ex. miss-bmket manifesteras iform av ingångna avtal, kan dock uppkomma civilrättsliga konsekvensfrågor avsamma slag som berörts. Det är inte uteslutet att missbruk av dominerandemarknadsställning yttrar sig just genom ingåendet av sådana avtal som omfattasav kartekförbudet.