prop · GF03102 · 1991-12-31 00:00:00 — Överbefälhavarenhar också utvecklat en verksamhetsidé (VI90) för hur ledningen av försvarsmakten i fred börgå till, i syfte att säkerställa att krigsförbandschefens ställning blir tydligi produktionsprocessen. I och med regleringsbrevet för /92 styrregeringen genomförandet av försvarsmaktens verksamhet i fred med resultatmåloch resultatkrav. Enligt regeringens mening bör nu ytterligare och avgörandesteg tas för att statsmakterna skall styra försvarsmaktens verksamhet i fredgenom att mål och krav relateras till krigsförbanden. Ledningssystemet harnumera i huvudsak de tekniska egenskaper som behövs för detta. De praktiskaformerna för styrningen behöver emellertid utvecklas för att den i högre gradän skall kunna följas upp. Iresultatstyrning ingår också att ansvar bör kunna utkrävas för de resultat somnås. Det betyder att regeringen skall rikta uppdrag innehållande uppgifter,resurser och handlingsregler till en för försvarsmaktens krigsduglighet ochberedskap ansvarig myndighet. Dagens organisation utgör emellertid hinder föratt dessa intentioner skall kunna förverkligas. Det förslag till ledningsorganisationsom regeringen presenterar i det följande bygger på en tillämpning ochutveckling av ledningssystemet i enlighet med vad som har skisserats. Utgångspunkten för regeringens förslag avseende uppgifts-och ansvarsfördelning mellan myndigheterna är att riksdag och regeringformulerar de säkerhets- och försvarspolitiska målen. Utifrån deförsvarspolitiska målen - och med beaktande av de ekonomiska förutsättningarna - börregeringen ställa upp mål och krav för den krigsorganisation som skall finnas. Regeringenbör ge försvarsmakten i uppdrag att utveckla och vidmakthålla enkrigsorganisation i olika tidsperspektiv. Därvid bör anges de viktigarekrigsförbandens kvantitet och kvalitet. Regeringen kan således sägas beställaen viss krigsorganisation av myndigheten försvarsmakten. När detgäller regeringens styrning och uppföljning av försvarsmakten är det angelägetatt det i och då närmast i försvarsdepartementet finnsresurser och kompetens i tillräcklig utsträckning. råder enobalans så till vida att de centrala militära staberna förfogar över resurserför bl.a. planering som är klart mer omfattande än motsvarande resurser iregeringskansliet. Självfallet är det viktigt att myndigheter som bedriververksamhet av den omfattning som är fallet inom försvarsmakten har möjlighetatt snabbt och effektivt kan få fram ett fylligt planeringsunderlag. Det äremellertid lika viktigt att regeringen har möjlighet att på ett kompetent sättgranska det underlag som myndigheterna lämnar samt följa upp och utvärderaverksamheten för att bedöma om den bedrivs effektivt och i överensstämmelse medstatsmakternas intentioner. Försvarsdepartementets resurser för sfyrning ochuppföljning av verksamheten inom försvarsmakten behöver därför förstärkas. I sambandmed införandet av den nya sammanhållna myndigheten försvarsmakten är detvidare viktigt att kompetensfördelningen mellan regeringen ochförsvarsdepartementet å ena sidan och försvarsmaktsmyndigheten å andra sidanutformas sä att de av statsmakterna uppställda mälen och riktlinjerna kanförverkligas. Det är idetta sammanhang också viktigt att peka på att regeringens förslag till ensammanhållen myndighet innebär att ansvaret för ekonomi och redovisning blirfydligt. Detta ansvar, liksom ansvaret för att förbättra den samladeekonomiadministrativa liksom juridiska kompetensen inom myndigheten, åvilarchefen för myndigheten försvarsmakten. Som regeringen anfört i åretsbudgetproposition (prop. 1991/92:100, bil.l s.56) kan de resurser som frigörsinom ramen för det rationaliseringskrav som regeringen ställer i första handdisponeras av myndigheterna för åtgärder som kan öka myndigheternasredovisningsstandard och ekonomiadministrativa kompetens. Prop.1991/92:102 Kapitel 1 Den krigsorganiserade försvarsmakten består för närvarandeav flera myndigheter som alla i vissa avseenden lyder direkt under regeringen.Detta kan formellt medföra besvärliga lydnads- och orderförhållanden i krig.Regeringen anser därför att den krigsorganiserade försvarsmakten bör utgöra ensamlad myndighet, dock med en snävare avgränsning än vad som följer av dagensförsvarsmaktsbegrepp. Myndigheten bör benämnas försvarsmakten och inrättas den1 . Regeringenanser att flera skäl talar för att försvarsmakten även i fred bör vara ensammanhållen myndighet. Skälen kan sammanfattas enligt följande: - i den svåra situation då övergång tillkrigsorganisation måste ske bör förändringar i lydnads- ochansvarsförhållanden undvikas. -militära operationer utförsäven i fred vilket förutsätter rättsligt och praktiskt godtagbara former förordergivning, -i en spänningsfylld situationkan övergången från freds- till krigstillstånd vara oklar varför befogenheternaså långt som möjligt på denna grund måste vara desamma i fred och i krig. Detär mot denna bakgrund en väsentlig fördel att ansvarsfördelningen inomförsvarsmakten präglas av kontinuitet, -oklarheten om olikamyndigheters och chefers befogenheter och ansvar för verksamhetens resultatupphör med en sammanhållen organisation, vilket innebär atteffektivitetsvinster i betydande omfattning erhålls. Regeringenanser därför att den egentliga försvarsmakten även i fred bör vara ensammanhållen myndighet. Detta befyder emellertid inte att all verksamhet somutförs i det, som betecknas som försvarsmakten, skall ingå i dennya myndigheten försvarsmakten. I första hand bör den nya myndigheten omfattaden verksamhet som bedrivs vid de myndigheter som hör tillhuvudprogram 1, dvs. arméförband, marinförband, flygvapenförband och operativledning. Beträffande de gemensamma myndigheterna i huvudprogram 5 kommerutredningen i det fortsatta arbetet att pröva vilka av dessa verksamheter sombör ingå i den nya myndigheten försvarsmakten. Regeringen avvaktar därförutredningens förslag innan slutlig ställning tas till vilka verksamheter somskall ingå i försvarsmakten. 1991/92:102 Kapitel1 Dennya sammanhållna myndigheten försvarsmakten bör ledas av en chef. Regeringenanser att benämningen överbefälhavare är väl inarbetad och lämplig att behålla.Därför bör chefen för myndigheten försvarsmakten även i fortsättningen kallasöverbefälhavare. Inför regeringen svarar överbefälhavaren för helaförsvarsmakten dvs. det operativa krigsförberedelsearbetet samt försvarsmaktenskrigsduglighet och beredskap. I rollen som överbefälhavare ligger ocksåansvaret för personal- och ekonomifrågor samt för internrevision ochresultatuppföljning inom försvarsmakten. I och med detta förslag med ensammanhållen myndighet som skall ledas av en chef med ett odelat ansvarförbättras möjligheterna för regeringen att utkräva ansvar för de resultat somnås. Vid ledningen avmyndigheten försvarsmakten bör överbefälhavaren biträdas av ett allsidigtsammansatt ledningsorgan vilket bör benämnas högkvarteret. Denna benämning böranvändas både i krigsorganisationen och i gmndorganisationen. Utredningen har lämnatförslag till principer för indelning och organisation av högkvarteret. Vid den närmareutformningen av högkvarteret är det angeläget att beakta flera faktorer somf.n. är föremål för fortsatt utredande. Bl.a. måste överväganden göras om varden verksamhet som f.n. utförs av de gemensamma huvudprogram 5 myndigheternaskall bedrivas och hur de skall sfyras . Frågor som rör insynen ioch kontrollen över en sammanhållen försvarsmaktsmyndighet mäste ocksåövervägas. Här återfinns vidare frågor 4Riksdagen 1991/92. om huruvida myndighetenbör ledas av en sfyrelse eller om ett organ av det slag som den nuvarandemilitärledningens rådgivande nämnd utgör bör finnas kvar eventuellt medändrade befogenheter. Regeringen är därför inteberedd att nu ta ställning till den närmare organisatoriska indelningen avhögkvarteret. Dessa frågor kräver ytterligare överväganden. Till avgörandedelar hör de nämnda frågorna till det område som är föremål för utredningensfortsatta arbete. Beslut om den närmare utformningen av myndighetens inreorganisation hör till regeringens ansvarsområde. Regeringen avser dock attåterkomma till med en redogörelse för vilka slutliga överväganden somgjorts i frågan om högkvarterets organisation. 1991/92:102 Kapitel1 Utredningenhar övervägt om det med hänsyn till reduktionen av antalet kvalificeradeförband samt kommunikations- och informationsteknikens utveckling ärtillräckligt att den operativa ledningen i krig utövas enbart från centralnivå. Utredningen har emellertid funnit att en högre regional nivå alltjämtbehövs. Regeringen delar denna uppfattning. Utredningenhar behandlat frågan om antalet militärområden. Beträffande de tvåmilitärområdena i har utredningen vägt ledningssäkerhet i krig motberäknade besparingseffekter och därvid funnit att riskerna frånledningssynpunkt med en sammanslagning av militärområdet i Nedre medmilitärområdet i inte är större än att de kan accepteras. Vadsedan gäller antalet militärområden i är enligt utredningen ensammanslagning av militärområdet i med militärområdet i VästraSverige motiverad av såväl besparings- som av effektivitetsskäl. Regeringenansluter sig till utredningens överväganden och föreslår därför att denoperativa ledningen av försvarsmakten under överbefälhavaren på högre regionalnivå skall utövas av tre militärbefälhavare med operativt ansvar för regionensförsvar. Minskningen av antalet militärområden skall ske genom att Södra ochVästra militärområdena resp. Nedre och Övre militärområdenläggs samman. Det ankommer på regeringen att besluta om benämningen av de tremilitärområdena. I det fortsatta arbetet kommer regeringen att uppdra åtöverbefälhavaren att lämna förslag till gräns mellan militärområdena imellersta och norra . Bl.a. bör närmare övervägas vilket militärområdeGävleborgs försvarsområde skall tillhöra. Föratt militärbefälhavarna skall kunna utöva en effektiv ledning i krig bör devara kaderbemannade och liksom vara organiserade också i fred för attförbereda den operativa verksamheten. Vidare skall de ställa krav påkrigsförbandens utveckling samt kontrollera uppnådda resultat. Iavsnitt 2.5 behandlar regeringen frågan om lokalisering avmilitärområdesstaberna. Utredningenkommer i sitt fortsatta arbete att behandla den civila delen av totalförsvaret.Som en utgångspunkt för detta arbete bör gälla att militärområden ochcivilområden skall ha geografiska gränser som sammanfaller. Den taktiska ledningen i krig utförs av fördelningschefer,försvarsområdesbefälhavare, marinkommandochefer och flygkommandochefer. Fördelningschefernas antal bestäms av antaletfördelningar, vilket i sin tur följer av antalet brigader. Med ledning av nuaktuell planering bör antalet fördelningar vara sex. En fördelningschef ochdennes kaderstab bör i fred administrativt knytas till en lämpligmilitärområdesstab eller försvarsomrä-desstab. Försvarsområdesbefälhavaren svarar, liksom , förden territoriella ledningen. Om det är lämpligt bör chefen för enheter inommarinen eller flygvapnet kunna fullgöra försvarsområdesbefälhavarens uppgifter. Motsvarande organisation skall också finnas i fred. Dehuvudsakliga uppgifterna är att genomföra krigsplanläggning, att ledaproduktionen av de egna krigsförbanden på uppdrag från högkvarteret och attleda ingripanden mot kränkningar av svenskt territorium. Försvarsområdena motsvarar länen och det skall finnas enförsvarsområdesbefälhavare för varje försvarsområde i fred. länbör dock, liksom f.n., bestå av tre försvarsområden. I syfte att åstadkomma enbegränsning av resursanvändningen i fred, bör varje försvarsområdesstabs resurseranpassas till de uppgifter som oundgängligen behöver utföras. Detta innebär attförsvarsområdesstabernas omfattning kan variera starkt. Antalet marinkommandon i fred skall även fortsättningsvisvara fyra, nämligen , sydkustens, ostkustens och norrlandskustensmarinkommando (MKV, MKS, MKO och MKN). Militärområdet i kommersåledes att innehålla två marinkommandon. Resurserna vid de fyramarinkommandona måste anpassas till de uppgifter som oundgängligen behöverutföras i fred. Detta innebär att marinkommandonas omfattning kan varierastarkt. MKV och MKS bör även i fortsättningen fullgöra försvarsområdesuppgifter. Tre flygkommandon bör finnas för att ledaflygstridskrafterna. De nuvarande fyra luftförsvarssektorförbanden i landetskall ombildas till tre flygkommandoförband med gränser som i stortöverensstämmer med militärområdenas. Organisatoriskt sker detta genom att debåda luftförsvarssektorförbanden i läggs samman till ettflygkommandoförband. I avsnitt 2.5 återkommer regeringentill frågan om lokalisering av flygkommandostaberna. Prop.1991/92:102 Kapitel 1 Degemensamma myndighetema inom huvudprogram 5 I den sammanhållna försvarsmaktsmyndighet som föreslåsbildad skall ingå den verksamhet som bedrivs inom huvudprogram \-A, dvs.arméförband, marinförband, flygvapenförband och operativ ledning. Degemensamma myndigheterna skall lyda direkt under regeringen. Försvarsmaktensbehov av produktion och stödverksamhet från de gemensamma myndigheterna börsfyras med uppdrag från myndigheten försvarsmakten. Myndigheterna skall lydadirekt under regeringen. Instruktionsenliga uppgifter och även separataregeringsuppdrag kan bli aktuella i fräga om viss myndighetsutövningoch tillsyn samt i fråga om annan verksamhet som har särskild politiskbefydelse. I utredningens fortsattaarbete kommer de gemensamma myndigheternas verksamhet att behandlas. Dennakommer då att delas in i sådan verksamhet som måste ingå i den snävareavgränsningen försvarsmakten, sådan verksamhet som för försvarsmaktens räkningbör utföras av en särskild myndighet och sådan som kan tillgodoses av andramyndigheter och företag. Utredningen kommer också att pröva om all verksamhetsom bedrivs inom huvudprogram 1-4 behöver ingå iförsvarsmakten. Regeringen återkommer därför till när det bl.a.gäller den verksamhet som f.n. bedrivs vid de gemensamma myndigheterna. 1991/92:102 Kapitel1 Iregeringens direktiv anges att utredningen skall pröva och redovisa konsekvensernaav sammantagna besparingar på central, högre regional och lägre regional nivåom ca en tredjedel av nuvarande resursanvändning för ledning i fred. Utredningenkonstaterar att de resurser som används för ledningen i fredinom huvudprogram 1-4 uppgår /92 till ca 2 500 årsarbetskraftertill en kostnad av ca . Utredningenssamlade bedömning är att förslagen, efter fullt genomförande, innebärbesparingar i resursanvändningen för ledning i fred på ca 800 årsarbetskraftereller ca . Till dessa omedelbara besparingar kommer attkostnaderna för teknisk utrustning för militäromrädessta-ber och för ledning avflygstridskrafter kan begränsas. Dessa kostnader kommer att blialltmer befydande, varför det är viktigt att antalet ledningsenheter begränsasså längt möjligt. Vidare bör, enligt utredningen, besparingar kunna göras genomatt anpassa materiel- och verkstadsförvaltningarna tillmilitärområdesindelningen. Detär dessutom utredningens uppfattning att effektivitetsvinster uppkommer genomatt avvägningarna kan bli bättre, genom att produktionen i försvarsmakten kanutföras rationellare och genom att verksamheten vid de gemensamma myndigheternabättre anpassas till behoven. Omfattningen av dessa vinster säger sig dockutredningen inte kunna bedöma. Somregeringen har redovisat i detta avsnitt anser överbefälhavaren attbesparingar skall och måste göras. Regeringensuppfattning är att möjligheterna till besparingar, efter fullt genomförande, ihuvudsak är i den omfattning som utredningen bedömer. Regeringen vill emellertidpeka på att effekterna av de föreslagna åtgärderna kan realiseras först efterdet att förslagen har genomförts. Regeringen konstaterar dessutom att en del avbesparingarna redan har inräknats i överbefälhavarens underlag tillregeringen. Förslagen innebär också att över-gängskostnader kan komma attuppstå vid inrättandet av den nya myndigheten. Enligt regeringens mening ärdet mot denna bakgrund inte möjligt att nu bedöma de sammantagnanettobesparingarna. Regeringenförslår att den nya indelningen med tre militärområden och organisationen pälägre regional nivå skall vara genomförd . Förändringarnagenomförs så att nuvarande berörda milo-myndigheter läggs ned och de nyamyndigheterna inrättas. Förändringen beträffande ledningen avflygstridskrafterna genomförs så att nuvarande två luftförsvarssektorförband iNorrland läggs ned och ersätts av ett flygkommandoförband. De övriga tvåluftförsvarssektorförbanden ombildas till flygkommandoförband. Flygkommandoförbandenövertar efterhand de uppgifter som utförs av chefen för förstaflygeskadern. Det är regeringens avsikt att ge överbefälhavaren i uppdrag attgöra översyner av resursdimensioneringen av verksamheten på högre och lägreregional nivå. Mot bakgrund av behovet avfortsatta överväganden beträffande högkvarterets organisation m.m. samtförberedelsearbete med författningar och interna föreskrifter m.m., anserregeringen att den nya försvarsmaktsmyndigheten skall inrättas den 1 juli 1994.Samtidigt läggs de myndigheter ner som ingår i huvudprogram \-A.Överbefälhavaren bör efter framställan till regeringen kunna vidta inledandeåtgärder . 1991/92:102 Kapitel 1 2.2Läget inom försvarsmakten 2.2.1Allmänt krigsorganisation omfattar bl.a. följande amfibie-/rörliga spärrbataljoner flygdivisioner (20 fredsorganiserade) varav jaktflygdivisioner (J 35 J) jaktflygdivisioner (JA 37) 1991/92:102 Kapitel 1 5,5 attackflygdivisioner (AJ 37) spaningsflygdivisioner (S 37) (3 fredsorganiserade) lätta attackflygdivisioner (SK 60) (utnyttjas i fred som skolflygplan) transportflygdivision (Tp 84) central ledning (högkvarteret) Regeringensbedömning, som grundar sig på överbefälhavarens underlag, är att det militäraförsvaret i flera avseenden har en god förmåga. Den anställda personalen ärkunnig och andan och motivationen hos de värnpliktiga är god. Vidare harförsvarsindustrin utvecklat och levererat materiel med hög standard. Modernavapen- och sambandssystem håller hög internationell klass. Regeringenvill trots detta peka på ett antal faktorer som delvis ger en annan bild avläget inom totalförsvarets militära del. Allt färre förband har kunnat gestillräckliga resurser för materiell förnyelse, utbildning och samträning.Antalet moderna och välutbildade förband har fortsatt att minska. Vid deförband där krigsdugligheten har eftersatts, varierar tiden för återtagning avdenna från någon vecka . Storadelar av arméförbanden samt vissa marinförband är begränsat användbara direktefter mobilisering. Imånga fall är stridskraftemas uthållighet begränsad på grund av brister itillgången på ammunition och reservdelar. Avdet underlag överbefälhavaren har lämnat inför försvarsbeslutet framgår attöverbefälhavaren delar här gjorda bedömningar. Idet följande redovisar regeringen en i huvudsak problemorienterad huvudprogramvisgjord bedömning av stridskrafterna. Krigsdugligheteninom arméstridskrafterna varierar. De förband som är avsedda för strid vidbl.a. de viktigare infallsportarna har i huvudsak hög duglighet. Allt fler av arménskrigsförband kräver dock enligt regeringens uppfattning för attåterfå stridsdugligheten för att kunna lösa uppgifter direkt eftermobilisering. Behov av kompletterande utbildning m.m. är vid många förband avden omfattningen att förbanden bedöms vara allsidigt användbara först eftervarierande tider, som i vissa fall kan uppgå . Allvariigast är att mångaförband har brister i materiell kvalitet, vilket tar att rätta till. En stor del avledningsförbanden har reducerad kapacitet bland annat på grund av att befintligsambandsmateriel är föråldrad och funktionen inte anpassad till dagenstelestridsmiljö. Brigadernas förmåga tillstrid i mörker är låg då flera vapensystem saknar eller har dåligmörkerkapacitet. Stridsfordonen uppfyllerinte de kvalitativa krav som motiveras av tänkbara uppgifter i krig. Pågående omorganisation avterritorialförsvarsförbanden medför en svacka i krigsdugligheten i avvaktan påatt den nya organisationen övats. Kvalificerad artilleriarrununitionbehöver fredsanskaffas för att artilleriförbanden skall kunna nå effekt ävenmot stridsfordon. Mobiliseringstidernakan i flera fall antas bli för långa. Många förband med lokaltbundna uppgifter saknar ett tillräckligt fortifikatoriskt skydd för att, i etttidigt krigsskede, kunna uppnå förväntad stridseffekt. 1991/92:102 Kapitel1 Marinenskrigsförband bedöms av regeringen kunna mobilisera inom anbefalld tid och deförband som är rustade i fred bedöms kunna lösa sina huvuduppgifter redan föregenomförd mobilisering, men med begränsad uthållighet. Bristeri samträning och samövning föreligger på gmnd av inställda eller reduceradekrigsförbandsövningar. Marinens basförband, vissaledningsförband samt mindre delar av kustartilleribrigaderna har begränsadkrigsduglighet. För att lösa stridsuppgifter krävs för dessa förband en tilltre veckors kompletterande utbildning. Brister föreligger beträffandefortifikatoriskt skydd för förband med skydds- och försvarsuppgifter. Senareläggningar ochreduceringar av materielanskaffningen har skett och omsättning av äldre förbandhar skjutits för att öka takten i uppbyggnaden av ubåtsskyddet ochför att höja incidentberedskapen. Underhåll har begränsats av samma skäl.Sammantaget har därmed skapats ett växande behov av underhåll inom befintligasystem och av materiell förnyelse. 2.2.4 Flygstridskrafterna Prop.1991/92:102 Huvuddelenav flygstridskrafterna kan enligt regeringens bedömning lösa iapuel 1 sinuppgift. Den omfattande satsningen på grundläggande utbildning inom flygvapnethar dock medfört att den taktiska förmågan har blivit eftersatt. Detackumulerade taktiska utbildningsbehovet kan därför komma att negativt påverkainitialeffekten i ett inledningsskede. Vissaav stridslednings- och luftbevakningsförbanden har en begränsad förmåga attlösa sina huvuduppgifter. Denknappa tillgången på jaktrobotar och den försenade utbyggnaden avflygbassystemet innebär begränsningar främst i luftförsvarets uthållighet. Attackflygförbandensförmåga till insats mot markmål är begränsad på grund av att vissa fyper avattackvapen saknas. Vidett utdraget kris- och neutralitetsskede kan tillgången på reservmaterid bligränssättande för förmågan. Bristenpå materiell kvalitet vid stora delar av basförbanden är allvarlig. Denreducerar förbandens uthållighet och tar att åtgärda. Detoperativa ledningssystemet har enligt regeringens mening sammantaget engodtagbar förmåga. Svagheter inom vissa underrättelsesystem medför begränsningari möjligheterna att tidigt inhämta underrättelser i kris och krig. Inomsambandssystemen föreligger materiella brister, vilket påverkar ledningssystemetsuthållighet och flexibilitet. Försvarsmaktenssammantagna förmåga gentemot kust- och gränsinvasion då allmän mobiliseringinte hunnit genomföras har, enligt överbefälhavaren, minskat och är ochunder begränsad. Möjligheterna att redan i kustzonen hejda ettangrepp är osäkra. Både materiellt och utbildningsmässigt föreligger ett stortåtertagningsbehov. Föratt ge försvarsmakten förmåga att genomföra en kontrollerad uthålligförsvarsoperation, då angriparens anfallskraft inte kunnat btytas kust-respektivegränsnära, erfordras en återtagningstid längre än . Främst måsteuthålligheten förbättras. Förmåganatt möta påfrestningar i fred och på låga konfliktnivåer har ökat under1980-talet. Brister finns dock i ubåtsskyddsförmågan. Förmåganatt möta s.k. strategiska överfall är enligt överbefälhavaren i huvudsakfillfyllest. Delar av sjö- och flygstridskrafterna har dock begränsningar isin uthållighet. Regeringenkonstaterar utifrån överbefälhavarens redovisning att försvarsmaktensoperativa förmåga, bedömd främst i relation till uppgifterna enligt 1987 årsförsvarsbeslut och den i anslutning därtill föreliggande militära kapaciteteni omvärlden, uppvisar brister i såväl materielh som utbildningsmässigtavseende. Regeringenfinner dock , att denna bedömning måste komplette- rasi olika avseenden för att kunna tjäna som utgångspunkt för försvarsmak- Prop. 1991/92:102 tens långsiktiga utveckHng.