prop · GF03170 · 1991-12-31 00:00:00 — För att åstadkomma den fria rörligheten förpersoner måste en anpassning ske av de nationella reglerna på flera områden.Det gäller frågor om uppehållstillstånd, socialförsäkringsskydd,etableringsrätt för självständiga näringsidkare, ömsesidigt erkännande avexamina och förenklad gränskontroll. Hinder inom dessa områden som begränsarmöjligheten för de medborgare som omfattas av att ta arbete iannat land än hemlandet måste undanröjas. Chefen för utbildningsdepartementetoch statsrådet har redovisat de förslag tilllagändringar på deras områden som bedöms nödvändiga för att uppnå den friarörligheten för personer. Ytterligare förslag kommer attredovisas av cheferna för närings-och kulturdepartementen. Jag vill här särskilt peka på förslag som gällerutlänningslagstiftningen. Ändringar i denna lagstiftning är av grundlägggandebefydelse för att förverkliga den fria rörligheten. För de avtalsslutandeländernas medborgare måste kravet på arbetstillstånd i 1 kap. 5 §utlänningslagen (1989:529) tas bort. I stället måste ett förenklat förfarandemed ett uppehållstillstånd införas. Uppehållstillståndet skall kunna sökasdirekt i det land där anställningen erbjuds. För att beviljasuppehållstillstånd skall i princip endast krävas att sökanden visar uppinresedokument och en bekräftelse om anställning från arbetsgivaren eller ettanställningsinfyg. Sökanden skall inte behöva lämna landet och inväntatillståndet utomlands. Uppehållstillståndet skall normalt gälla ochkunna förnyas automatiskt (direktiv /360/EEG). I är endast medborgare i denordiska länderna , , och undantagna från kravet på såväl uppe- 5 Detta skall gälla även efter Prop.1991/92:170 ikraftträdande. Den fria rörligheten för personer inom EG harhittills gällt yrkesverksamma personer, men från utsträcksden till att gälla också studerande, pensionärer och andra icke ekonomisktaktiva personer (direktiven /364/EEG, 90/365/EEG och 90/366/EEG). Dessapersoner skall ha rätt att under vissa villkor bosätta sig i andramedlemsländer oavsett om de för tillfället utövar någon ekonomisk aktiviteteller inte. Även rörligheten för dessa personer omfattas av . Chefen för kommer senare attnärmare redovisa de förslag som gäller utlänningslagstiftningen grundade bl.a.på en promemoria som har utarbetats av en arbetsgrupp inomarbetsmarknadsdepartementet (Ds 1991:82) EES-anpassning av utlänningslagen ochutlänningsförordningen. Vilken effekt den fria rörligheten för personerkommer att fä på svensk arbetsmarknad kan inte med säkerhet förutsägas. Omrörligheten följer samma mönster som den har gjort mellan de tio somredan i dag i princip har en gemensam och fri arbetsmarknad, kan vi inte väntaoss någon särskilt omfattande in- och utflyttning av arbetskraft. I mitten av1980-talet flyttade endast av befolkningen från ettEG-land till ett annat. Denna andel har sjunkit då den var ca0,. Det finns en mängd olika faktorer som påverkararbetskraftens vilja att flytta. Avståndet mellan länderna inverkar sannoliktnegativt på flyttningsbenägenheten, bl.a. till följd av att flyttkostnadernanormalt sett ökar med avståndet. En annan viktig faktor är skillnader iförväntad realinkomst mellan hemlandet och inflyttningslandet. Ju störreskillnaden är desto mer omfattande torde arbetskraftens rörlighet bli. Ävensådana faktorer som sociala förmåner och liknande kan påverka rörligheten. De faktorer som främst torde bestämma invandringenav arbetskraft till är reallöneskillnader och/eller högre arbetslösheti utflyttningslandet samt efterfrågan på arbetskraft här. Reallöneskillnaderna(efter skatt) mellan och EG:s nuvarande medlemsländer ärförhållandevis små. De som har lägre reallöner än de svenska liggerpå ett relativt stort avstånd från . Mot denna bakgrund finns det intenågra starka skäl att förvänta sig någon kraftig rörlighet av arbetskraft tilloch från med anledning av . Som ett led i förverkligandet av den friarörligheten för personer inom EG finns ett samarbete mellan medlemsstaterna ochEG-kommissionen i fråga om arbetsförmedling. Bestämmelserna om detta s.k.SEDOC-system finns i förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens friarörlighet inom gemenskapen och omfattas av . Avsikten är attmedlemsstaternas centrala arbetsmarknadsmyndigheter intimt skall samarbeta medvarandra och kommissionen i syfte att gemensamt verka för förmedling av ledigaplatser samt ansökningar om anställning och därav följande anställning avarbetstagare. För detta ändamål skall medlemsstaterna utse särskildaförmedlingar som skall anförtros organisationen av detta arbete i samarbete medvarandra och med kommissionen. SEDOC-systemet har inte fungerat tillfredsstäl- landeoch är föremål för översyn. Genom kom- Prop.1991/92:170 mer detta samarbete att utvidgas till EFTA-länderna. 2.3 Den nordiska arbetsmarknaden Mellande nordiska länderna finns ett antal överenskommelser på arbetsmarknadsområdeti syfte att främja en fri nordisk arbetsmarknad. Det är bl.a. överenskommelsenden om gemensam nordisk arbetsmarknad. I artikel 121 finns bestämmelser omdet nordiska samarbetet. Där sägs att bestämmelserna i avtalet inte skallhindra samarbete "inom ramen för det nordiska samarbetet, i denutsträckning som ett sådant samarbete inte hindrar detta avtals godafunktion". I protokoll till den nämnda nordiskaöverenskommelsen finns i punkt 7) a) en bestämmelse om attarbetsmarknadspolitiska åtgärder kan förbehållas egna medborgare samtmedborgare i de övriga fördragsslutande länder som är bosatta ieller har blivit arbetslösa i landet. Någon sådan begränsning i fråga om dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna finns emellertid inte i varför bestämmelseni protokollet torde sakna befydelse. Avsikten är också att den nordiskaöverenskommelsen skall ses över. I det sammanhanget bör en anpassning avöverenskommelsen till göras. EnligtRomfördraget skall företag inom EG vid offentlig upphandlig av varor ocharbeten behandlas lika oavsett nationalitet. Vidare detaljregleras proceduren,t.ex. anbudsförfarandet, för offentlig upphandling över ett visst värde.Statsstöd som förvanskar eller hotar att förvanska konkurrensen inom EG fårinte ges enligt . gör inga avsteg från dessa principer.Vissa former av stöd är emellertid förenliga med . Här kan nämnasstödåtgärder av social natur som beviljas enskilda konsumenter utan attdiskriminera varuutbudet samt stöd vid naturkatastrofer. Dessutom finns vissaformer av statsstöd som under vissa förutsättningar kan vara förenliga medEES-avtalet. Hit hör bl.a. vissa former av regionalt stöd. För att ett visststöd skall godkännas krävs att det utformas enligt riktlinjerna i . Ett antal åtgärder inom den svenskaarbetsmarknadspolitiken omfattas i princip av regler om statsstöd. Detta gäller dels olika former av lönesubventioner såsom rekryteringsstöd, lönebidrag och merkostnadser sättning till , dels bidrag till utbildning i företag. Allmänt kan sägas att lönesubventioner inte snedvrider konkurrensen om de utgår för personer som av någon anledning har nedsatt produktionsförmåga och därigenom har svårt att få arbete. I dessa fall utgör subventionen en ersättning tillarbetsgi varen för skillnaden mellan den faktiska lönekostnaden och det värde perso nen producerar. Rekryteringsstöd utgår för anställning av ungdomar, in vandrare och personer med längre arbetslöshetstid bakom sig. Samtliga dessa gmpper kan sägas omfatta personer med nedsatt produktionsförmåga 7 på grund av bristandearbetslivserfarenhet eller lång tids frånvaro frän ar- Prop. 1991/92:170betslivet. Lönebidrag och merkostnadsersättning till syftar tillatt Bilaga 9 underlätta för personer med dokumenterat arbetshandikapp attfå arbete. Likartade bidrag finns i flera . Företagsutbildningsom subventioneras syftar främst till att öka kompetensen för enskildaindivider. Subventionerad utbildning förekommer även i ett flertal . Medanledning av propositionen 1990/91:140 Arbetsmiljö och rehabilitering beslutaderiksdagen om vissa ändringar i arbetsmiljölagen (AU22, rskr. 302,SFS 1991:677). Därvid fick bemyndigandena om produktkontroll (4 kap. 1 och 2§§) ny lydelse. Syftet var bl.a. (prop. s. 82 f) att till dess en EG-anpassningsker åstadkomma ett effektivare och mer flexibelt system för produktkontrollsom ger bättre möjligheter att anpassa kontrollen efter behovet pä olikaproduktområden med bibehållande av höga krav pä produktsäkerhet. I propositionen anförde den dåvarandearbetsmarknadsministern i anslutning till förslagen om produktsäkerhet ochproduktkontroll att ett framtida eller EG-medlemskap troligen kommeratt medföra att det svenska systemet med krav på myndighetsgodkännanden ersättsav ett annat. Hon ansåg det dock inte då - när innebörden av Sverigesåtaganden i det europeiska samarbetet ännu inte stod klar - lämpligt attföreslå ytterligare ändringar när det gällde systemet för produktkontroll. Regeringen bemyndigade chefen förarbetsmarknadsdepartementet att tillsätta en arbetsgrupp med uppdrag attföreslå de ändringar i arbelsmiljölagen som föranleds av ett EES-avtal.Uppdraget har inneburit att arbetsgruppen granskat de av EG utfärdadedirektiven med anknytning till arbetsmiljöområdet och jämfört dem medmotsvarande svenska regler. Arbetsgruppen överlämnade i oktober 1991promemorian EES-anpassning av arbetsmiljölagen (Ds 1991:72). En sammanfattningav promemorian bör fogas till protokollet i detta regeringsärende som bilaga9.1. Promemorian har remissbehandlats. Ensammanställning över remissyttrandena har upprättats och bör fogas tillprotokollet som bilaga 9.2. Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande över förslag till lagom ändring i arbetsmiljölagen (1977:1160). Förslaget hade upprättats iarbetsmarknadsdepartementet på gmndval av promemorian EES-anpassning avarbetsmiljölagen (Ds 1991:72). Det förslag som remitterades till lagrådet börfogas till protokollet i detta ärende som bilaga 9.3. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran.Lagrådets yttrande bör fogas till protokollet som bilaga 9.4. Lagrådetsgranskning har lett till vissa redaktionella ändringar av lagförslaget. 3.2 Allmän motivering Prop. 3.2.1Arbefsmiljöavsnitten i Bilaga 9 Arbetsmiljöfrågornafaller i huvudsak in under två delar i , nämligen del II omfri rörlighet av varor samt del V Generella bestämmelser avseende de fyrafriheterna (kap. 1 sociala frågor). När det gäller fri rörlighet av varor ärutgångspunkten att skall omfatta de grundprinciper för varucirkulationsom slås fast i och gällande frihandelsavtal mellan EFTA ochEG (artiklarna 8-16). I detta sammanhang skall hänsyn även tas tillEFTA-ländernas olika kravnivåer rörande miljö, säkerhet och hälsa. Av artikel23 framgår att särskilda bestämmelser och arrangemang vad gäller tekniskaföreskrifter, standarder, provning och certifiering återfinns i protokoll 12och bilaga II till avtalet. Den gemensamma politiken på vamområdet skall uppnåsgenom att de avtalsslutande parterna samordnar sina regelverk. Den sekundäraEG-rätten på området, dvs. främst direktiv och förordningar, skall därvidintegreras i EFTA-ländernas rättsordningar (artikel 7). EG arbetar huvudsakligen med två fyper av direktivmed befydelse ur arbetsmiljösynpunkt. Den ena gruppen av direktiv brukarbenämnas produktdirektiv, som utfärdas med stöd av artikel 100 A iRomfördraget. Den andra gruppen kallas minimidirektiv, som utfärdas med stöd avfördragets artikel 118 A. Den första gruppen av direktiv omfattar regler som rörprodukter, varor och tjänster, som är föremål för handel. Direktiven inom dennakategori reglerar främst produkters beskaffenhet, provning och kontroll.Produktdirektiven kan gälla en rad skilda områden, där regleringen i vissafall kan fä konsekvenser för arbetsmiljön. För dessa direktiv gäller krav påen harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning. har endast tre produktdirektiv med storbefydelse ur arbetsmiljösynpunkt utfärdats i enlighet med artikeln 100 A. Detgäller maskindirektivet samt direktiven om personlig skyddsutrustning ochenkla tryckkäri, varav det senare även underkastats en ändring. Ytterligaredirektivförslag är under utarbetande, bl.a. för komplettering avmaskindirektivet. Övriga produktdirektiv, antagna före , harantagits med stöd av artikel 100. För produkter som omfattas av gemensamma EG-regler- i normalfallet direktiv - tillämpas dessa, I många fall saknas dockgemensamma EG-regler. Då blir de grundläggande reglerna om fri rörlighettillämpliga. Det innebär att en produkt eller en tjänst som framställts i ettland, som omfattas av och i enlighet med de regler som där gäller,också skall godtas i andra EES-länder, om inte särskilda skäl talar däremot. Omen produkt lagligen får marknadsföras i ett land skall den också i principfritt få säljas inom hela samarbetsområdet. Detta kallas Cassis deDijon-principen efter ett avgörande i . För att åstadkomma ett fritt varuutbyte måste ävenorsakerna till de kon troller som finns undanröjas. Sådana orsaker kan utgöras av t.ex. skillna der i olika länders kravnivåer vad gäller miljö- och säkerhetsföreskrifter. Detta kan leda till s.k.tekniska handelshinder. Dessa uppstår då länder stal- Prop. 1991/92:170 lerolika krav i sina tekniska föreskrifter på hur produkter skall vara beskaf- Bilaga 9 fade (sammansättning, storlek, form, paketering, etc). Möjlighet till nationella undantag kan dock medgesi enlighet med artikel 13 i . Denna rätt är dock begränsad till områdendär inga gemensamma regler finns. För flera av de i bilagorna till avtalet angivnarättsakterna har det dessutom angivits särskilda övergångsbestämmelser ellerundantag för EFTA-länder i vissa fall. För del gäller att svenskaregler skall ha anpassats till det s.k. maskindirektivet (89/392/EEG) först den1 . För vissa s.k. farliga ämnen bl.a. asbest, gäller för samtligaEFTA-länder att de får begränsa marknadstillträde för ämnet i fråga i enlighetmed den lagstiftning som gäller när avtalet träder i kraft. Avtalsparternaskall se över situationen . Uppgiften att begränsa antalet tekniskahandelshinder har hög prioritet inom såväl EG som EFTA. Inom EG sker detta, somovan redovisats, genom utarbetande av gemensamma regler i form av direktiv.Dessutom finns inom EG ett system för utbyte av information om förslag till nyatekniska regler, vilket syftar till att förhindra uppkomsten av sådana reglersom kan ha handelshindrande verkan. Detta informationsutbyte regleras genom ettsärskilt EG-direktiv (83/189/EEG). EFTA har redan tidigare samordnat sinamotsvarande regler med detta direktiv. De olika informationsprocedurerna harlänkats samman genom ett avtal mellan EFTA-länderna och EG, som trädde i kraftden (1990:966). Åtagandena enligt avtalet har införlivats medsvensk rätt genom förordningen (1990:986) om tekniska regler. Enligt gäller att harmoniseringen avtekniska regler rörande hälsa och säkerhet samt miljöskydd och konsumentskyddskall baseras på en hög skyddsnivå. En motsvarande princip ingår i EES-avtaletsingress. När det gäller arbetsmiljöfrågor inom ramen för desociala frågorna innehåller i likhet med i denna delen bestämmelse med den innebörden att de avtalsslutande parterna skall verkaför att förbättra arbetstagarnas arbetsvillkor och levnadsstandard (artikel66). I artikel 67 anges att detta skall ske genom antagande av minimikrav påarbetsmiljön och att det i bilaga XVIII anges närmare vilka bestämmelser somskall genomföras som minimikrav. De i bilaga XVIII uppräknade direktiven innehållerregler för förhållanden/verksamheter på arbetsplatsen. Dessa direktiv är till karaktären minimidirektiv.Innebörden av begreppet minimidirektiv är att det står en medlemsstat fritt attinföra strängare krav än vad som fastställs i direktiven. Sedan enhetsaktenträdde i kraft har 15 minimidirektiv på arbetsmiljöområdet antagits. Förnärvarande gäller åtta sfycken äldre arbetsmiljödirektiv som har utfärdats medstöd av artikel 100. Minimidirektiven utgör "socialakomplement" till produktdirektiven och syftar till att säkerställa en viss lägsta skyddsnivå och att skapa likvärdiga konkurrensvillkor inom den gemensamma marknaden. Som exempel på denna fyp av direktiv kan nämnas allmänna krav för att förbättra arbetsta garnas säkerhet och hälsa i arbetet (det s.k. ramdirektivet), regler förarbets- 10 platsens utformning, arbete vid bildskärm, användning avpersonlig skydds- Prop. 1991/92:170 utrustning, samt skydd mot risker isamband med hantering av cancerogena Bilaga 9 ämnen. Kommissionens huvudsakliga insatserpå arbetsmiljöområdet kan ur strikt sektorssynpunkt hänförastill det samarbetsområde, som inom EG benämns "social policy". Dettabegrepp är mycket vittomfattande och täcker arbetsmiljö, arbetsrätt,sysselsättning, jämställdhet, åtgärder som avser ungdomar, äldre ochhandikappade, m.m. Bl.a. mot bakgmnd av ändringarna i harregleringen av arbetsmiljöfrågorna alltmer kommit att dominera"social-policy"-området. Anpassning av svenska regler på arbetsmiljöområdet I det följande avser jag att behandla vissa förslag tilländringar i arbetsmiljölagen. Framför allt avser de lagens bestämmelser medbemyndiganden att meddela föreskrifter. Ändringarna syftar till att ge denödvändiga förutsättningarna för att anpassa svenska föreskrifter påarbetsmiljöområdet till de för relevanta EG-direktiven på sätt somkrävs i avtalet. Den egentliga anpassningen sker först genomarbetarskyddssfyrelsens föreskrifter. Regeringen uppdrog den 18 april1991 åt arbetarskyddssfyrelsen att utföra det förberedelsearbete som behövs föratt anpassa sfyrelsens föreskrifter på arbetsmiljöområdet till åtagandenaenligt det kommande . Inom arbetarskyddssfyrelsen pågår nu detförfattningsarbete som behövs för att åstadkomma den angivna anpassningen.Arbetarskyddssfyrelsen har redovisat att det rör sig om ca. 60 författningarsom skall ändras, ca. 70 författningar som skall upphävas och ett tiotal heltnya författningar. Jag vill i det här sammanhanget taupp en fråga som rör föreskrifter om maskiner. Jag har tidigare redovisat denövergångsbestämmelse som finns i om att anpassning av svenskaregler till det s.k. maskindirektivet skall ske först den 1 januari 1994.Statens maskinprovningar har i sitt remissvar över departementspromemorian (Ds1992:14) om införlivande m.m. motsatt sig att övergångstiden föranpassning till maskindirektivet utnyttjas. Maskinprovningarna anser att detfrån konkurrenssynpunkt blir nödvändigt att tillämpa maskindirektivet fr.o.m.den 1 januari 1993. Enligt min uppfattning bör desynpunkter som Statens maskinprovningar har lämnat kunna beaktas avarbetarskyddssfyrelsen i sitt författningsarbete. Övergångsbestämmelsen innebäri princip inga hinder mot att anpassningen till maskindirektivet sker före den1 . Det ankommer emellertid på arbetarskyddsstyrelsen att inomramen för författningsarbetet ta ställning till när de föreskrifter som behövsmed anledning av maskindirektivet kan utfärdas inom den angivnaövergångsperioden. Slutligen bör också nämnas ettrelativt nytt direktiv som antogs (91/383/EEG), och som rör säkerhet och hälsa för arbetstagare med tidsbegränsade anställningsförhållanden m.m. Detta direktiv, som i och för sig faller in under , behandlas i särskild ordning inom ramen för den pågående översynen av arbetsmiljölagen (dir. 1991:75). 3.2.2 Exposition förkemiska ämnen m.m. Mittförslag: I 4 kap. 3 § arbetsmiljölagen förs in ett nytt bemyndigande attmeddela föreskrifter om skyldighet för arbetsgivare att föra register överarbetstagare som är utsatta för hälsofarlig exposition av något slag(expositionsregister) samt skyldighet att till läkare överlämna uppgifter ursådant register. Vidare ges arbetstagare genom en uttrycklig bestämmelse iarbetsmiljölagen tillfälle att på begäran ta del av de uppgifter i register somberör honom eller henne. 1991/92:170 Bilaga 9 Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer i sak med mitt förslag. Remissinstanserna: Övervägande flertalet avremissinstanserna har till-sfyrkt eller inte haft någon erinran mot förslaget.Endast har direkt motsatt sig förslaget ochanser att en sådan rapporteringsskyldighet medför ett inte oväsentiigtmerarbete i synnerhet för småföretagen. Vidare anser man att registren kanuppfattas som integritetskrän-kande och att oklarhet råder om vilken kompetensden läkare skall ha som avses ta del av uppgifterna. LO har framhållit attintegritetsfrågorna måste beaktas och att såväl arbetarskyddsmyndigheter somanställdas företrädare i form av skyddsombud och fackliga företrädare skall hamöjlighet att ta del av registren. Vidare anser LO att en regel bör tillförasom hur registren skall bevaras vid företags definitiva upphörande. SAF haransett att arbetstagare "på begäran" skall ges tillfälle att ta delav registren. har påpekat att kravet på minst 40-årigförvaring av uppgifterna förtjänar att övervägas med hänsyn till de praktiskaförutsättningarna och konsekvenserna vid bl.a. företagsnedläggningar. Skälen för mitt förslag: Flera av de minimidirektivsom omfattas av avser användning av olika kemiska ämnen, t.ex.vinylkloridmono-mer, bly och asbest. Några avser arbetshygieniska frågor t.ex.buller. Ett direktiv om skydd av arbetstagare mot risker i samband medexposition för kemiska, fysikaliska och biologiska agens finns också. Genomgående gäller att det i dessa direktiv finnskrav på att arbetsgivaren för register över exponerade arbetstagare med uppgiftom arbetet och expositionen. Därutöver krävs vanligen att sådana registeröverlämnas till "ansvarig läkare" samt att arbetstagare - på begärani vissa direktiv - ges tillfälle att ta del av de uppgifter i registret somberör honom eller henne. 14 kap. 7 § arbetsmiljölagen finns ett bemyndigandeatt föreskriva att register skall föras vid föreskrivna s.k. obligatoriskaläkarundersökningar. Något motsvarande bemyndigande att meddela föreskrifterom skyldighet för arbetsgivare att upprätta expositionsregister m.m. finnsinte. Det kan inte uteslutas att en skyldighet förarbetsgivare att föra och till läkare överlämna uppgifter ur expositionsregisterskulle medföra visst merarbete för företagen. Emellertid innebär ,som jag sagt, ett åtagande från svensk sida att anpassa svenska reglertill . Eftersom regler om expositionsregister saknas iarbetsmiljölagstiftningen måste sådana regler tillskapas. Mitt förslag innebäratt föreskrifter skall kunna meddelas om skyldighet att föraexpositionsregister när sådana krav ställs i EG-direktiv till vilka EES-avtalethänvisar. Enligt min mening bör den läkare som utför föreskrivnaläkarundersök- Prop. 1991/92:170 ningar (ofta läkare i företagshälsovården)kunna ta hand om lämnade upp- Bilaga 9 gifter ur registret. Med hänsyn till att kravet på expositionsregisterinnebär ett åliggande för arbetsgivaren och att registren kan innehålla mereller mindre känsliga personuppgifter som skall kunna lämnas ut, bör ettuttryckligt bemyndigande att meddela föreskrifter av detta slag ges iarbetsmiljölagen. Bemyndigandet placeras lämpligen i 4 kap. 3 §, som bl.a.innehåller ett bemyndigande om vissa förteckningar. En arbetstagare bör, bl.a. med stöd av stadgandet i2 kap. 1 § arbetsmiljölagen, kunna få tillgång till uppgifter som rör det egnaarbetet. För anställda inom den offentliga sektorn finns bestämmelser isekretesslagen (1980:100) som ger den enskilde rätt att ta del av uppgifter somrör honom eller henne även om uppgifterna är sekretessbelagda. För attundanröja eventuella tveksamheter om med vilken rätt en arbetstagare inom denenskilda sektorn kan ta del av uppgifterna i ett expositionsregister som berörhonom eller henne bör en uttrycklig bestämmelse om detta införas. Arbetstagarens rätt innebär en motsvarandeskyldighet för arbetsgivaren att tillhandahålla uppgifterna i registret. Dettabör ske pä arbetstagarens begäran. Jag anser det lämpligt att en bestämmelse med denangivna innebörden tas in i direkt anslutning till bemyndigandet omexpositionsregister. Bestämmelsen bör förfydligas något i förhällande tillarbetsgruppens förslag.