prop · GF03102 · 1991-12-31 00:00:00 — Ett tillbakadragande av de främmandestyrkorna från skulle därtill självfallet innebära ytterligaremilitära begränsningar i handlingsmöjligheter i västlig riktning.Från tysk sida har man dock avvisat ett snabbt tillbakadragande, medhänvisning främst till de sociala problemen med att härbärgera de hemvändandetmpperna. Även nödvändigheten att vidmakthålla ett effektivt luftförsvar inordvästlig riktning har åberopats. Denframtida rollen för - som är en del av -kommer attvara en annan viktig mätare på de tyska ambitionerna i . F.n.råder stor osäkerhet om både områdets civila framtid, och om dess ev. fortsattaroll som militärt basområde vid sydöstra . Vadgäller de direkta resursförändringarna innebär bortfallet av de polska och östtyska amfibiestridskrafterna (marininfanteri och amfibiefartyg) och andra resurser för minröjning och eskort en påtaglig förändring. I runda tal hälften av den f.d. tidigare tillgängliga special fartyg för landstigning i har därigenom bortfallit. Det bör dock påpekas, att det forna storskaliga kustinva- sionskapacitet i var knuten till förmågan att genom luften etablera ett brohuvud (med luftlandsättningsförband, transportflyg och helikoptrar). En ytterligare nyckelfaktor utgjordes av förmågan att snabbt etablera en så- on danöveriägsenhet i luften och i att fortsatt styrketillväxt i stor Prop. 1991/92:102 skala tidigt () skulle kunna komma igång medkonventio- Kapitel 1 nella handelsfartyg och ro-ro-fartyg. Isamband med det sovjetiska tillbakadragandet från framförallt harvissa delar av flygstridskrafterna placerats i och S:t Petersburgområdet.Detta kommer dock knappast mer än marginellt att förändra den militärasituationen, eftersom den huvudsakliga offensiva potentialen utgörs av dettunga taktiska attackflyget och det medeltunga bombflyget som till sin huvuddelredan idag är baserade i västra /Vittyssland/. Sålänge understöd av en storskalig konventionell offensiv i varhuvuduppgiften för den forna offensiva flygstridskrafter ivårt närområde, bedömdes handlingsfriheten med dessa gentemot hamycket starka begränsningar. I det nya läget torde - fortfarande dock inomramen för ett stormaktskrig - möjligheterna till kraftsamling mot norra öka, och förlustrestriktionerna vid en sådan operation te sig mindre. Denkvantitativa tillgången på markstridskrafter (vid sidan av luftlandsättningsförbanden)har aldrig bedömts som särskilt gränssättande för inledningsskedet av ettangrepp mot . Denna bedömning torde, trots avsevärda reduktioner av detforna markstridskrafter i , alltjämt vara giltig, eftersomdess militära bindningar i reduceras mycket kraftigt.Gränssättande för styrketillväxten av markstridskrafter vid en kustinvasion ärsåledes - om man bortser från förluster på grund av militär motverkan -alltjämt i första hand ilastnings-, transport-och lossningskapacitetema. Demilitärstrategiska och militäroperativa förhållandena i anslutning till norraSverige har, såsom delvis berörts tidigare, undergått endast smärre förändringarunder senare år. med angränsande havsområden bibehållersålunda sin stora betydelse för och i kärnvapen- ochmarinstrategisk samt luftförsvarsstrategisk mening. Markoperativt skaparområdets klimat, terräng och begränsade infrastruktur särskilda betingelser.På rysk sida innebär dock tillförseln av modernare materiel en större militärhandlingsfrihet . De i fred tillgängliga ryska styrkorna i områdetär likväl - trots en betydande numerär - otillräckliga för mer omfattandeoffensiva operationer. För sådana är mobilisering och ytterligarestyrketillförsel från andra områden nödvändig. 1.4.2De nordiska ländernas säkerhetspolitiska linje Åren1948-49 gjordes viktiga vägval i de nordiska ländernas säkerhetspolitik, medväsentliga bestående konsekvenser ännu dtygt . , ochIsland anslöt sig till . Alla tre länderna ålade sig sedermeraensidigt vissa begränsningar i sitt militära samarbete med de allierade inomNATO. Genom andra åtgärder har och sökt underbyggatrovärdigheten i den kollektiva utfästelsen om allierad försvarsmedverkan ihändelse av kris eller krig. ÄvenFinlands säkerhetspolitiska situation bestämdes av ar rangemangen vid och åren närmast efter det slut. landsökte förena ett förtroendefullt förhållande till och etthänsynstagande till dess säkerhetsintressen med en strävan att hålla sig utanförstormakternas intressemotsättningar. Båda dessa mål kom till uttryck i 1948 årsVSB-pakt med . säkerhetspolitiska hand-lingsuttymme harsedan dess efterhand ökat till en situation där /Rysslandförbehållslöst erkänt neutralitet, och där självt inlett enförutsättningslös diskussion om sin relation till den Europeiska Gemenskapen. Allade nordiska ländema påverkas, om än i olika avseenden och utsträckning, av desenaste årens säkerhetspolitiska förändringar i . Av de nordiskagrannländerna har och offentligen angett vissautgångspunkter för sin politik i det förändrade . Finlanddeklarerade , att man avsåg att fullfölja sin neutralitetspolitikoch särskilt vårda sig om sina traditionellt goda relationer tillgrannländerna. Omsorgen om förhållandet till framhölls ej längrespeciellt, och den s.k. Paasikivi-Kekkonen-linjen omnämndes inte mer. Inteheller konsultations- eller biståndsartiklar berördes. När man påfinsk sida konstaterade att behöll sin betydelse, förtydligade maninnebörden så, att ej tillät att dess territorium användes för ettanfall mot . Om fredsfördrag förklarade man, attartiklama om samt övriga stadganden i avd.III, vilka inneburit vissakvantitativa och kvalitativa begränsningar av försvarsmakt, hadeförlorat sin betydelse, med undantag för förbudet mot anskaffning avkärnvapen. Finlandsoch Soyjetunionens förhandlare enades sedermera, efter den misslyckade kuppen iSovjetunionen, om att ersätta med ett dokument av annan karaktär.Ett samarbetsavtal, utgående från ESK:s grundprinciper, har i ställetundertecknats mellan och . Detyska onwåden som gränsar till är enligt finsk bedömning av konstantstrategisk betydelse för . Därför är det med tanke på Finlandssäkerhet väsentligt, att inte uppfattar sina försvarsintressen iområdet som hotade. Norgehar en nära gemensam landgräns till och en oklar maritimgräns som är bortåt tio gånger så lång. I dessa områden är det , ensamteller i samarbete med grannländerna, som har ansvaret för viktiga delar av denpolitiska ordningen i . kommer enligt norsk bedömning även iframtiden att vara en av världens två största militärmakter, och det är baraFörenta statema som kan uppväga denna militära förmåga. Även om den sovjetiskastyrkekoncentrationen nära gränsen till inte främst är riktad mot ,så finns den där och kan under skiftande omständigheter upplevas som hotande.Norge kan inte bygga upp en lokal militär jämvikt med sin stormaktsgranne.Norges säkerhetspolitik bygger på den grundläggande bedömningen, att kanfå tillräcklig säkerhet endast inom en atlantisk ram. har en särskild rolli vad avser de planerade förstärkningama till . betraktar detemellertid som väsentligt att vidmakthålla såväl den atlantiska som denvästeuropeiska knytningen i sin säkerhetspolitik. Detdirekta amerikanska engagemanget i kommer enligt norsk 1991/92:102 Kapitel 1 uppfattning att förbli avvital betydelse i den förändringsperiod som börjat. För kommer detalltjämt att vara av överordnad betydelse att samarbetet i NATO bygger på likavärde och lika deltagande för alla medlemsländer, och att alliansens säkerhetär odelbar. kommer att fortsätta att arbeta för att detsäkerhetspolitiska samarbetet i väst även fortsättningsvis koncentreras tillNATO. En starkare västeuropeisk säkerhetspolitisk identitet representerarenligt norsk bedömning en riktig och oundviklig utveckling. Men Norgelägger vikt vid att den definieras så att NATO och de transatlantiskaförbindelserna inte försvagas och att den får en form som inte skapar störreavstånd till europeiska allierade. präglas av betydande oro ochoöverskådlighet. Också av det skälet måste de transatlantiska bandenvidmakthållas. Denna strävan haråterspeglats i den norska positionen i NATO-förhand-lingarna om en nykommandostmktur. Den lösning som nåtts, där ett nytt nordväst-kommando får sitthögkvarter i , är godtagbar för . De flernationella styrkorsom NATO avser att vidareutveckla är inte någon nyhet för del. Despelar en viktig roll för försvaret av , och har självt i en rad årdeltagit i NATO:s flernationella flottstyrkor. Syftet med NATO:s planer ärenligt norsk uppfattning att de flernationella styrkorna skall spela enintegrerande roll och bidra till att upprätthålla den strategiska enheten inomalliansen. kommer att definiera vilka slags uppdrag inom NATO:snuvarande ansvarsområde som anmäler sig för en norsk insats, samt vilkaåtgärder som är påkallade för att hålla allierade fast knutna tillförsvaret av säkerhet. IDanmark har man ännu inte redovisat några samlade slutsatser om hur de senasteårens förändringar i europeisk säkerhetspolitik påverkar den egna nationen. Detkan emellertid konstateras att de militärpolitiska förhållandena påkontinenten har långt större betydelse för än för de övriga nordiskaländerna. I och med upplösning och de sovjetiska styrkornastillbakadragande från det tidigare DDR och har lägeuppenbarligen avsevärt förbättrats. De baltiska staternas frigörelse kommer -delvis beroende på den fortsatta utvecklingen i detta område - att i störreeller mindre utsträckning bidra ytterligare till denna positiva utveckling. 1991/92:102 Kapitel 1 Utvecklingeni nordvästra har kännetecknats av relativstabilitet, läg spänning och begränsad närvaro av konventionella militärastyrkor. Nordområdenas militärstrategiska betydelse har gradvis ökat, främstsom en följd av den kärnvapen- och marinstrategiska utvecklingen under 60- och70-talen, men har på det hela taget inte dragits in i allvarliga krisermellan stormaktsblocken. Det säkerhetspolitiska mönster som grundlades 1948-49har av allt att döma i hög grad bidragit till detta. De nordiska ländernassäkerhetspolitik syftar i första hand till att tillvarata nationella intressen,för , och del inom ramen för medlemskapen i NATO.Hänsynen till den nordiska helheten utgör en inte- 3 1991/92. grerad del av de nationellaintressena. I alla de nordiska länderna finns en utbredd medvetenhet om detnära inbördes beroendet. Också stormakterna har i olika sammanhang uttalat, anser det nordiska mönstret gynnsamt och förenligt med sina intressen. Iförhållande till sina vidare strategiska intressen har stormakterna visat enbetydande återhållsamhet i sina militära dispositioner i området. Även om det grundläggandemönstret består, har som redovisats i det föregående betydande förändringar ägtrum i det nordvästeuropeiska närområdet. förlust av densäkerhetspolitiska kontrollen över har lett till enförändrad situation i . I och med de baltiska staternasfrigörelse förstärks denna tendens. Situationen för det nordiskaområdet påverkas i hög grad av den politiska - och därmed ytterst ocksåmilitära - osäkerhet som råder beträffande det framtida Oberoende staterssamvälde, OSS, och speciellt dess viktigaste stat, . Särskilt förFinlands del är detta en källa till oro. 1991/92:102 Kapitel 1 Sverigessäkerhetspolitik syftar ytterst till att bevara vårt lands frihet och nationellaoberoende. Vårt säkerhetspolitiska mål är att i alla lägen och i former som visjälva väljer trygga en handlingsfrihet för oss att - såsom enskild nationeller i självvald samverkan med andra länder - kunna utveckla vårt samhälle ipolitiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och varje annat avseende. Ettviktigt inslag i säkerhetspolitiken är att utåt verka för avspänning,nedrustning, samarbete och demokratisk utveckling. Ettcentralt delmål är därvid att bidra till fortsatt lugn och stabilitet i Nordenoch angränsande områden, med yttersta syfte att minska riskerna för att Sverigedras in i krig eller konflikter. Säkerhetspolitikenformas väsentligen i ett samspel mellan utrikespolitiken ochförsvarspolitiken. Densvenska säkerhetspolitikens utformning förändras i ett som förändras.Den nya politiska situationen skapar nya möjligheter för deltagande också iutrikes- och säkerhetspolitiskt samarbete med andra europeiska stater. De strategiskarealiteterna i det nordeuropeiska och nordatlantiska området innebär dock attden hårda kärnan i vår säkerhetspolitik är den militäraalliansfriheten med dess skyldighet att upprätthålla en bettyggandeförsvarsförmåga för att vi ska kunna vara neutrala i händelse av ett krig ivårt närområde. Ingen annan försvarar , och vi försvarar bara . Densvenska utrikespolitiken som del av säkerhetspolitiken syftar till att främjaen fredlig utveckling i vår omvärld, att förhindra konflikter, att undanröjakonfliktorsaker samt att även i övrigt främja och tillvarata Sverigessäkerhetsintressen. I krig skall den bidra till att hävda frihet ochoberoende. Utrikespolitiken skallvara en klar röst för mänskliga rättigheter, frihet och demokrati i världensalla delar. kommer med allkraft att verka för att möjligt bli medlem av den Europeiskagemenskapen. Steget in i det europeiskasamarbetets kärna är ett steg av historisk betydelse för . Det kommeratt påverka snart sagt varje del av vårt samhälle under det årtionde somligger framför oss. De förstaefterkrigsdecenniernas integrationsarbete i syftade till att säkrafreden i ett som sargats av två världskrig. Integrationen har utvecklatstill ett alltmer framgångsrikt och fördjupat samarbete för att säkra frihet,demokrati och ekonomiska framsteg i allt större delar av . Sammanbrottet för desocialistiska diktaturerna och planekonomierna i och desenaste omvälvande förändringarna i det forna innebär enhistorisk möjlighet att etablera en europeisk frihets- och samarbetsordning. I detta arbete är denEuropeiska Gemenskapen (EG) den självskrivna kärnan. Men också arbetet inomEuroparådet och inom ramen för den Europeiska säkerhets- ochsamarbetskonferensen (ESK) spelar en viktig roll. Den svenska ansökan ommedlemskap i är ett utttyck för att delar Gemenskapens långsiktigamål, så som dessa har formulerats i och Enhetsakten, och attSverige tillsammans med de andra medlemsstaterna vill arbeta för dessasförverkligande. Ansökan om medlemskapgrundas på övertygelsen att som medlem i EG kommer att kunna bidrakonstruktivt till politiska och ekonomiska framtid. Den gmndassamtidigt på insikten att vid inträdet i gemenskapen måste ge sinanslutning till alla delar av samarbetet och förklara sig berett att aktivtmedverka i Gemenskapens vidare utveckling i riktning mot de politiska mål somuppställdes i . För del ärkontakten och samarbetet med de nordiska grannländerna av särskild betydelse.Det nordiska samarbetet måste utvecklas. Inom ramen för det vidare europeiskasamarbetet finns förutsättningar för att på nytt stärka samhörigheten ochsamarbetet mellan de nordiska länderna. , ochLitauen står nära. känner en skyldighet att ge dem stöd ideras svåra omställning. Omfattande hjälpinsatser till dessa länder, blandannat vad gäller infrastruktur och miljövård, förbereds. De europeiskaförändringarna kommer att stå i utrikespolitikens centrum under de kommandeåren. vill utveckla kontakterna inte minst med de nya demokratierna,och bidra till det nya europeiska samarbetets utveckling. strävar efter attfördjupa kontakterna med fria demokratier också i andra delar av världen.Sverige vill medverka till ett breddat och fördjupat internationellt samarbeteinom ramen för och dess fackorgan. har, som en av demindre staterna i världen, ett starkt intresse av att främja en fungerande ochstark internationell rättsordning. Det är mot den bakgrunden naturligt attSverige verkar för att stärka FN:s auktoritet Prop, 1991/92:102 Kapitel 1 ochför att ge världsorganisationen större möjligheter att bidra till fredliga Prop. 1991/92:102 lösningar av konflikter i olika delar av världen. Sverigeverkar för en friare världshandel. vill, såväl genom FN som bilateralt,vara en aktiv partner i utvecklingsländernas ansträngningar att bryta sig ursin fattigdom. Det svenska biståndet syftar till att främja utvecklingenav respekt för de mänskliga rättigheterna, av demokrati och av marknadsekonomi. 1.7 Försvarspolitikens utgångspunkter och inriktning Densäkerhetspolitiska utvecklingen och krigsriskerna i det nordiska områdetförblir i hög grad avhängiga av det allmänna säkerhetspolitiska klimatet i ochi anslutning till , och speciellt av stormaktsrelationerna. Den samladeutvecklingen i , beskriven i det föregående, är gynnsam även för Sverigessäkerhet, även om de omfattande militära förändringarna koncentreratstill . Riskerna för ett stormaktskrig ter sig än mindre än underde senaste årtiondena. Under alla förhållanden fömtsätter en sådan storkonflikten avgörande försämring av de internationella relationerna, i förhållande tilldet nuvarande samarbetsklimatet. För det svenska försvarets långsiktigautveckling måste emellertid utgångspunkten vara att vi skall kunna gardera ossäven för mindre troliga men för vår säkerhet potentiellt hotandeutvecklingsalternativ. Föratt fylla sin uppgift att vara fredsbevarande, bidra till lugn och stabiliteti det nordiska området och vidmakthålla respekten för vår militära alliansfrihetmåste det svenska totalförsvaret upprätthålla en erforderlig sfyrka iförhållande till de alltfort betydande militära resurser i närområdet somskulle kunna användas mot vårt land. Depågående politiska och militära förändringarna i innebär attnordområdenas militärstrategiska betydelse sett från ett centraleuropeisktperspektiv ter sig mindre än under . korruner,såsom redovisats i det föregående, nordområdenas kärnvapen- ochmarinstrategiska samt luftoperativa betydelse för liksom även för USAoch NATO av allt att döma att förbli stor. Såväl dessa sistnämnda förhållandensom och NATO-tillhörighet innebär att ett stormaktsangrepp påSverige inte rimligtvis kommer att kunna uppfattas som en isolerad aktion. Totalförsvaretsplanering skall sålunda även fortsättningsvis utgå från att ett militärtangrepp mot eller andra svåra säkerhetspolitiska påfrestningar skulleutgöra ett led i en större konflikt mellan stormakter. Sådana angrepp kan antassyfta till att utnyttja som genomgångs- och basområde för militäraoperationer riktade mot mål i vårt närområde respektive till att hindramotparten från ett sådant utnyttjande. Svenskt område bedöms därvid hastrategiskt intresse främst som genväg vid flygoperationer, somgenomgångsområde, som basområde främst för flygstridskrafter, och förframskjuten luftbevakning. Särskiltom en eller flera stormakter förmår utnyttja svenskt luftrum i stor omfattning, skulle detta kunna få stor betydelse för förloppet av en stor maktskonflikt. Försök att utnyttja svenskt område torde därvid vara för- 36 enademed krav på snabba resultat. Ett militärt angrepp eller andra påfrestningarför del skulle bl.a. mot denna bakgrund kunna komma att aktualiserasredan i inledningen av ett sådant krig. I totalförsvaretsplanering skall utgångspunkten mot denna bakgrund vara, att stormakternasöverväganden i vad avser utnyttjandet av militära och ekonomiska maktmedel motSverige skulle styras främst av deras intressen vid en större konflikt dememellan. Endast en begränsad del av stormakternas resurser skall därvid antasdisponibla för insats mot oss. Hur stora resurser som en angripare då kan varaberedd att sätta in, vilka tidskrav han kan tänkas ha, och vilka uppoffringar iövrigt han kan tänkas vilja acceptera för att nå fördelarna med att hota ellerangripa oss, är i hög grad situationsberoende och även inom en given sådan ramsvårbedömt. Avgörande blir intressen, förlopp och styrkerelationer i den störrekonflikten. I den nya europeiska säkerhetssituationen kommer stormakternas rentmilitära handlingsfrihet mot med vissa stridskrafter av allt att dömaatt öka. är det uppenbart att handlingsfriheten för delbegränsas i andra avseenden, särskilt i vad gäller förutsättningarna för störreoperationer i södra . Avstor betydelse i en potentiell angripares överväganden inför ett eventuelltangrepp mot tidigt i en europeisk konflikt torde vara hans bedömningav de osäkerheter som säkerhets- och militärpolitiskt är förknippade med varjeoperation som inte leder till att det svenska motståndet tidigt btyts. Enangripare måste sålunda beakta tänkbara reaktioner hos motstående stormakteroch risken för att dessa kan komma att få tillgång till svenskt territorium. Skulleen situation utvecklas med ett krigshot även mot bör vi ha fåttpolitisk förvarning. Det kan emellertid vara svårt att rätt tolka andra statersavsikter och åtgärder och att fömtse syftet med iakttagna förberedelser förmilitära operationer. Totalförsvarets förmågaatt möta ett väpnat angrepp är gmndläggande för dess förmåga att stödjasäkerhetspolitiken även i andra mindre direkt hotande lägen. Skulle enförsämring av det politiska klimatet i inträda bör säkerhetspolitikenkunna medverka till att spänningsökningen i vårt närområde begränsas. Dettafömtsätter bl.a. att det svenska totalförsvaret uppvisar en tillräckligförmåga att ingripa mot försök att via angripa en tredje part. Sverigesstarka internationella beroende skapar som sådant möjligheter för andra länderatt använda ekonomiska påttyckningar för att söka påverka vårt agerande isäkerhetspolitiska frägor. Det starka internationella regelsystem inomhandelns område, som är part i, gör det dock knappast möjligt för andrastater att annat än i ett läge med hotande krig utlösa sådana åtgärder direktriktade mot . I och med det svenska medlemskapet i EG bör vi räkna medatt riskerna för denna typ av åtgärder mot oss från andra EG-medlemmars sida ipraktiken helt eliminerats. De handelsstörningar som kan inträffa i ickedirekt krigshotande lägen bedöms sålunda betingas i första hand av en allmäninternationell fysisk brist och kraftiga internationella prishöjningar påstrategiskt viktiga varor. Ihändelse av ett mera påtagligt krigshot i och mot kan 1991/92:102 Kapitel 1 motiv och möjligheter förekonomiska påttyckningar mot emellertid komma att förstärkas. Man börsamtidigt kunna räkna med att befolkning i ett sådant läge är bereddatt acceptera befydande standardsänkningar och produktionsomställningar is)d'te att minska beroendet av omvärlden, och därmed känsligheten för sådanapåttyckningar. Stormakternasväsentligaste militära intressen för vårt område torde vara förknippade meddess eventuella utnyttjande i ett konventionellt krig. Om ett konventionelltkrig skulle trappas upp till kärnvapennivå skulle stormakterna med störstasannolikhet tvingas koncentrera sig på att få ett slut på kriget och värna sinegen fortsatta existens. Skulle fortfarande stå utanför ett storkrigvid en sådan upptrappning är det därför mycket osannolikt att ett angrepp -med eller utan kärnvapen - skulle inledas mot vårt land. Totalförsvaret böräven i fortsättningen i första hand inriktas mot att förhindra att vi dras ini ett konventionellt storkrig. 1991/92:102 Kapitel1 1.8 Mål för totalförsvaret Totalförsvaretskall i första hand vara fredsbevarande genom att ha sådan sfyrka,sammansättning, ledning, beredskap och uthållighet, att en angriparesförluster och andra uppoffringar i samband med försök att utnyttja vårt landinte ter sig rimliga i förhållande till fördelarna. Ett så utformat totalförsvarutgör ett väsentligt bidrag till lugn, stabilitet och begränsad stormaktsnärvaroi det nordiska området i fred och i internationella kriser. Det är därtill enförutsättning för att svensk neutralitet skall bli respekterad vid krig i vårtnärområde och skapar respekt för vår vilja och förmåga att till det ytterstaförsvara hela vårt land om vi skulle utsättas för ett militärt angrepp. Ettmilitärt angrepp utgör det allvarligaste hotet mot vår nationella säkerhet ochskall vara den viktigaste utgångspunkten för totalförsvarets planering.Försvaret skall kunna fullföljas i alla former - militära och civila - somfolkrätten medger. Planeringeninom totalförsvaret skall utgå från att ett militärt angrepp kan konuna attinledas innan vår mobilisering till fullo genomförts.