prop · GF03170 · 1991-12-31 00:00:00 — Där drogs riktlinjerna upp förett närmare utrikespolitiskt resp. ekonomiskt-politiskt samarbete mellan EG: smedlemsländer med syfte att på lång sikt uppnå en mycket långtgåendesamordning på dessa områden. Därmed ändrades fömtsättningama för Sverigesposition i de påbörjade förhandlingarna! Regeringen konstaterade i mars 1971att neutralitetspolitiken inte kunde förenas med ett närmare utrikespolitisktsamarbete i enlighet med slutsatser. Därtill bedömdes attneutralitetspolitiken satte gränser för hur långt kunde medverka inomen ekonomisk och monetär union, som innebar uppgivande av betydelsefullaområden av nationell beslutanderätt. Slutsatsen blev att ett svenskt medlemskapinte längre var aktuellt. Förhandlingarna mellan och EG avslutades ijuli 1972. De resulterade i ett frihandelsavtal för industrivaror. Avtaletträdde i kraft den (prop. 1972:135, UU 20, rskr. Liknandebilaterala frihandelsavtal slöts mellan EG och övriga EFTA-länder. Genomavtalen bevarades i stort den frihandel som uppnåtts mellan EFTA-länderna ochutsträcktes successivt till att omfatta hela EFTA/EG-området. Oljekrisen fick långtgående negativakonsekvenser för de västeuropeiska länderna. Tillväxten minskade sominflation och arbetslöshet sköt i höjden. Nationella problem fick förturframför internationellt samarbete. I EFTA-samarbetet varStockholmskonventionens ambitioner på frihandelsområdet redan infriade.Tonvikten lades nu på att undanröja tekniska handelshinder. En del framsteggjordes men takten i arbetet var låg. EG-arbetet präglades under större delen av1970-talet och av budgetfrågan, som kom att försvåra samarbetet i övrigt. Det visade sig svårt att inordna i den gemensamma jordbmks- 11 politiken och dessfinansiering. Integrationsprocessen gick långsamt. 1991/92:170kan dock noteras att det informella politiska samarbete som Davignonrap- Bilaga 1 porten lagt gmnd för utvecklades. Ett förstärkt europeiskt valutasamarbete,EMS, inleddes . utvidgades Gemenskapen med . Enytterligare utvidgning skedde då och den tidigareEFTA-medlemmen inträdde som medlemmar. var den successivatullaweckingen mellan EG och EFTA:s medlemsländer genomförd. Därmed hade ettfrihandelsområde för industrivaror omfattande 350 milj. människor skapats. Ettnytt viktigt steg i relationerna mellan EFTA-länderna och EG togs ,då ett första gemensamt ministermöte mellan EFTA-länderna och EG hölls iLuxemburg. Ministrarna enades vid mötet om en deklaration, som lade denpolitiska grunden för ett utvidgat samarbete mellan EG och EFTA: smedlemsländer med yttersta mål att skapa ett dynamiskt europeiskt ekonomisktsamarbetsområde (EES) omfattande hela . tillhördeinitiativtagarna till deklarationen. lade fram en vitbok medsammanfattande förslag om hur Gemenskapens urspmngliga målsättning borde kunnauppnås. Denna sammanfattades i begreppet inre marknad, vilken enligt vitbokenskall vara genomförd till utgången av . höll EG: smedlemsländer en konferens om revidering av beslutsreglerna i bl. a. Romfördraget.Fördragsändringarna sammanställdes i den europeiska enhetsakten, som fömtom enändring av Gemenskapens beslutsregler också innehåller bestämmelser om EG: sinre marknad, valutapolitik, regionalpolitik, forskning och utveckling,utrikes- och säkerhetspolitik, socialpolitik, miljövård och förhållandetmellan EG: s institutioner. Enhetsakten trädde i kraft . Genomden skapades de institutionella fömtsättningama för att genomföra bl. EG: s beslut om den inre marknaden ändrade ocksåförutsättningarna för samarbetet mellan och EG. Det stod alltmer klartatt visionen om ett EES, såsom den gestaltade sig vid ministermötet iLuxemburg, knappast skulle kunna förverkligas genom den gradvisa utvidgning avsamarbetet som skett inom Luxemburgdeklarationens ram. Den dåvaranderegeringen lade därför fram en proposition om och denvästeuropeiska integrationen (prop. 1987/88:66) i vilken riktlinjerna för ettbreddat och fördjupat samarbete med EG lades fast. Målsättningen var attSverige tillsammans med övriga EFTA-länder skulle bli delaktig i den inremarknaden. konstaterade också i sitt betänkande över propositionen(UU 1987/88:24) att bör eftersträva ett så nära och varaktigt samarbetemed EG som möjligt på alla de områden som innefattas av den inre marknaden. Sommål angavs, att integrationsarbetet skulle leda till samma fördelar ochåtaganden för medborgare, företag och institutioner i som i EG: smedlemsländer. Man fastslog också att ett svenskt medlemskap inte var ett målför de förhandlingar som då förestod. intensifieradessamarbetet EFTA- EG. Vid i lades, på svenskt initiativ, en handlingsplan för ett breddat samarbete fast. EFTA-ländernainledde samtal med EG om Prop. 1991/92:170 fömtsättningamaför ett samarbete i linje med handlingsplanen. I ett tal Bilaga 1 införEG-parlamentet föreslog ordförande att samarbetet med EFTA-länderna breddades och gavs en fastare ram.Förslaget välkomnades av regeringschefer vid ett möte i imars . Det blev upptakten till en intensiv dialog om det framtidasamarbetets utformning. kartlades de möjligasamarbetsområdena. Därtill diskuterades den institutionella och rättsliga ramenför samarbetet. Kartläggningen utmynnade i den samstämmiga bedömningen att detfanns fömtsättningar för förhandlingar om ett . Vid ett gemensamtministermöte mellan EG och EFTA beslutades att formellaförhandlingar om ett brett upplagt avtal skulle inledas, vilket också skeddeden . Vid sidan av förhandlingen med EFTA-länderna harsedan år 1989 särskilt tre frågor kommit att stå i fokus för Gemenskapensintresse, nämligen relationerna till Öst- och , arbetet i riktningmot en ekonomisk och monetär union samt arbetet mot en politisk union. Genom kommunismens sammanbrott i Centraleuropaändrades fömtsättningama för Gemenskapens relationer med de berörda länderna.Genom det tyska enandet införlivades det förutvarande DDR i EG.Förhandlingar om associationsavtal mellan och , ochUngern har inletts. har vidare samordningsansvaret för degemensamma biståndsinsatserna gentemot inom ramen för den s. k. G24-processen. togs det första steget mot ett fulltgenomförande av en ekonomisk och monetär union inom EG. Kapitalrörelserna, somsuccessivt liberaliserats , släpptes helt fria iflertalet medlemsländer . , , ochIriand behåller dock i ett övergångsskede vissa begränsade valutaregleringar.Vidare fördjupades det ekonomisk-politiska samarbetet. En regeringskonferenstillsattes med uppgift att bestämma innehållet i ochtidtabellen för den följande utvecklingen mot en ekonomisk och monetär union. Med den inre marknaden, den successiva utvecklingenmot en ekonomisk och monetär union och de yttre förändringarna i Europaaktualiserades också frågan om en förstärkning av det politiskasamarbetet inom gemenskapen. beslutade därför att parallelltmed konferensen om den monetära unionen också inleda en konferens om denpolitiska unionen. av förhandlingar mellan EG ochregeringarna träffades överenskommelsen om den Europeiska unionen vid det Europeiska rådets möte i . Överenskommelsen innebär att den Europeiska gemenskapen gradvis omvandlas till en Europeisk union. skall en ekonomisk och monetär union med gemensam valuta och centralbank vara verklighet. Samarbetet fördjupas som det breddas till en rad nya områden. Beslutsprocessen görs mer effektiv genom ökad användning av majoritetsbeslut och parlamentet får 13 Engemensam utrikes- och säkerhetspolitik införs Prop. 1991/92:170 successivt.Samarbetet omkring invandrarpolitiska, polisiära och juridiska Bilaga 1frågor förstärks. Den Europeiska unionen vilar institutionellt på trepelare: en avsevärt utvecklad europeisk gemenskap med en institutionelluppbyggnad motsvarande den som gäller för EG , en gemensam utrikes- ochsäkerhetspolitik där medlemsländerna ges ett starkt inflytande över denfortsatta utvecklingen samt ett förstärkt samarbete omkring invandrarpolitiska,polisiära och juridiska frågor där ansvaret helt vilar på medlemsländerna. Maastrichtöverenskommelsen kommer att följas upp aven ny regeringskonferens . AGODKÄNNANDE AV EES-AVTALET M.M. Prop- 1991/92:170 Vidett gemensamt ministermöte EFTA/EG i togs beslutom att inleda formella förhandlingar om ett brettupplagt avtal om EES. Målet var att på grund uppnå frirörlighet för varor, personer, tjänster och kapital. Eventuella övergångs-eller andra arrangemang var en förhandlingsfråga. Ministrarna underströk dockatt utrymmet för undantag från enskilda EG-regler var begränsat och måstegrunda sig på verkligt vitala nationella intressen. Samarbetet skulle vila på lika konkurrensvillkor.Det skulle också omfatta angränsande områden som sociala frågor,konsumentskydd, forskning och utveckling, miljövård, utbildning, program försmå och medelstora företag samt turism. Avtalet skulle vidare innefattainstmment för att utjämna ekonomiska och sociala skillnader mellan olikaregioner. Beträffande de institutionella frågorna underströk ministrarna attparternas beslutsautonomi skulle respekteras. Procedurer ägnade att underlättasamförståndslösningar borde förhandlas fram. Likformig tillämpning och övervakning skulle pålämpligt sätt tillförsäkras och en effektiv tvistlösning komma till stånd.Förhandlingarna skulle enligt ministrarna avslutas ochavtalet träda i kraft den , dvs. med att den inremarknaden förverkligades i EG. Efter ytterligare förberedelsearbete under detsvenska ordförandeskapet i EFTA inleddes de formella förhandlingarnaom ett . Förhandlingarna leddes på tjänstemannanivåav en särskild gemensam chefsförhandlargrupp, (). Gruppen tillsatte fem förhandlingsgmpper en för varor, en förtjänster oeh kapital, en för personers rörlighet, en för s. k. angränsandepolitikområden samt en femte gmpp för rättsliga och institutionella frågor. EGföreträddes i förhandlingsgmpperna av biträdd avmedlemsländerna. Redan under den föregående kartläggningsfasen hadeEFTA-länderna försökt att så långt som möjligt agera samordnat, något som deockså fortsatte med under förhandlingarna. EG hade tidigt understrukit betydelsenav att ha en enda part att diskutera med. Mycket arbete kom därför att läggasner på att utforma gemensamma ställningstaganden i EFTA-kretsen. I de olika förhandlingsgrupperna deltog samtligaEFTA-länder men företräddes gentemot EG av en gemensam ordförande. Ichefsförhandlar-gruppen växlade ordförandeskapet mellan EFTA-ländernahalvårsvis i överensstämmelse med cirkulationen av ordförandeskapet i EFTA.Ordförandeuppdragen i övriga förhandlingsgmpper var uppdelade mellanEFTA-länderna. ansvarade för förhandlingsgmppen för varor. Tvåfrågekomplex kom att dominera förhandlingarna. Det ena rörde 15 tillämpningen av derelevanta EG-reglerna. Utgångspunkten för samarbe- Prop. 1991/92: 170 tet varatt EFTA-länderna skulle överta de relevanta delarna av EG: s s. k. Bilaga 1sekundära regelverk, dvs. främst direktiv och förordningar. Denna regelmassamåste således identifieras och konsekvenserna av ett övertagande noga analyserasav de enskilda EFTA-länderna. Av olika skäl visade det sig att dessa i flerafall hade behov av övergångsarrangemang eller andra särlösningar. Storaansträngningar kom att läggas ner på utformningen av dessa arrangemang bådeinom EFTA och i förhandlingarna med EG. Detta gällde i synnerhet arbetet medatt förena EFTA-ländernas i vissa avseenden högre krav vad gäller skydd förliv, hälsa och miljö med den fria vammark-nad som eftersträvas inom EES. Den andra frågan rörde avtalets institutionella ochrättsliga form. Det handlade här om att skapa en institutionell och rättsligstruktur som å ena sidan tillgodosåg EFTA-ländernas krav på medinflytande och åandra sidan garanterade EG: s önskan om bibehållen beslutsautonomi. Till dettakom frågan om utformningen av övervakningen och tillämpningen av avtalet samtformer för bl. a. tvistlösning mellan parterna. Vid ett gemensamt ministermöte i den 19december 1990 nåddes enighet om den övergripande stmkturen för avtaletsinstitutionella uppbyggnad och huvuddragen i en gemensam beslutsordning. Förhandlingarna fortsatte med ökadintensitet. Vid ett gemensamt ministermöte i gjordesbetydande framsteg beträffande lösningen av de rättsliga och institutionellafrågorna. a. träffades en överenskommelse om att en gemensam EES-domstolskulle inrättas. Parterna hade då också funnit lösningar på flertalet av defrågor där EFTA-länderna önskade övergångsarrangemang eller andra särlösningar. Parallellt med dessa framsteg började frågan omfiskets behandling i att tona fram som en allt svårareförhandlingsfråga. EFTA-länderna önskade fullt tillträde till EG-marknaden förfisk, vilket flera motsatte sig. EG önskade för sin del vissttillträde till norska och isländska fiskevatten. En annan känslig ochsvårbemästrad fråga gällde transittrafiken genom och . Iavvaktan på en lösning av i första hand fiskefrågan var EFTA-sidan ovillig attdiskutera den slutliga omfattningen av och formerna för bidrag till ekonomiskoch social utjämning inom EES. månad 1991 gjordes stora menfmktlösa ansträngningar att lösa dessa frågor. Vid ett ministermöte i kunde ministrarna konstatera att fiskefrågan fortfarande varolöst. hade parterna enats om att skjuta avslutningen avförhandlingarna rörande transittrafiken till . Övrigautestående frågor föreföll i allt väsenligt vara lösta. Sedan förhandlingarna återupptagits i septemberenades parterna vid ett ministermöte om en lösning avfiskefrågan. hade övriga utestående frågor, inkl. frågan omtransittrafiken lösts. hade begärtett yttrande från om den fömtsedda kontrollmekanismen, dvs. främst den gemensamma , var förenlig med . yttrande som avgavs den 14december 1991, konstaterade domstolen att Prop. 1991/92: 170 den enligtavtalet tilltänkta judiciella kontrollen inte var förenlig med Bilaga 1Romfördraget. Domstolens ställningstaganden ledde till attförhandlingarna återupptogs i syfte att finna en lösning på de uppkomnaproblemen. Efter intensiva förhandlingar nåddes den 14 febmari 1992 enighet omde judiciella frågor som sålunda hade berörts i yttrande. beslutade den 27 febmari 1992 attpå nytt inhämta yttrande, nu över den lösning som nåtts iomförhandlingarna. EG-donistolen förklarade i yttrande attde nu uppnådda lösningarna är förenliga med . Avtalet liksom övervakningsavtalet ochkommittéavtalet har därefter undertecknats . Undertecknande avparlamentarikeravtalet skedde . Breddeni förhandlingsarbetet har ställt stora krav på beredningsarbetet i Sverige.Inte minst samrådet mellan regeringen och har varit omfattande. Dettahar skett på flera sätt. Vidare har alla viktiga integrationspolitiskaställningstaganden föregåtts av samråd i utrikesnämnden. Dessutom harriksdagens EFTA-delegation, som bl. a. har till uppgift att fungera som ettfomm för informationsutbyte mellan regering och riksdag i frågor med anknytningtill integrationsarbetet, spelat en viktig roll. Delegationen har underförhandlingarnas gång sammanträffat med representanter för regeringen ungefärvarannan månad. Slutligen har regeringen i de utrikes- och handelspolitiskadebatterna samt vid informationsstunder fortlöpande redovisat sinpolitik på området. I svar på inter-pellationer och frågor har regeringenkunnat klarlägga enskilda aspekter eller delar av integrationsarbetet. Vidarehar utrikesutskottet och andra utskott i haft möjlighet att inhämtainformationer från regeringen och dess myndigheter. Beredningsarbetet i regeringen har skett inom ramenför den särskilda organisation som upprättades i anslutning tillriksdagsbeslutet (UU 1987/88:24). Sammanlagt har mer än 400 personerinvolverats från departement, myndigheter, näringsliv, fackliga organisationeroch andra intressenter. Arbetet har letts av en särskild statsrådsgmppunder ledning av statsministern och med deltagande av utrikes-,utrikeshandels-, finans- och industriministrarna. En statssekreterargruppunder ledning av statssekreteraren i handelsavdelninghar svarat för den fortlöpande styrningen. Själva förhandlingsarbetet har letts av en särskildchefsförhandlare. Denne har också varit ordförande i beredningsgruppen för europafrågor som har fungerat som ett samordningsorgan. I gruppen har ingått bl.a. ordförandena i de sammanlagt 26 arbetsgrupper som har funnits på olika sakområden. 2 1991/92. Arbetsgmppernahar svarat för det gmndläggande arbetet i integrations- Prop. 1991/92:170processen och det är inom dessa gmpper som de för relevanta Bilaga 1 EG-reglerna har analyserats och förutsättningarna för en svensk anpassninghar utretts. Vanligtvis har arbetsgmpperna letts av en enhetschef från detfackdepartement vartill gruppen närmast hört och i övrigt bestått avrepresentanter från berörda departement och myndigheter. Samrådet med intressenter utanför departement ochmyndigheter har under hela arbetet tillmätts stor betydelse. Redan år 1988tillsatte regeringen ett särskilt råd för Europafrågor. I rådet, som letts avstatsministern, har förutom statsrådsgruppen också deltagit företrädare för bl.a. fackföreningsrörelsen och näringslivet. Rådet som har haft en enbartrådgivande roll, har mötts minst en gång i kvartalet. På samma sätt har särskilda referensgmpper knutitstill så gott som alla arbetsgrupper. Referensgmpperna har bestått avrepresentanter för näringslivsorganisationer, fackliga organisationer ochövriga intressen. Genom rådet för Europafrågor och referensgruppernahar departement och arbetsgrupper och genom dem regeringen löpande underförhandlingsarbetets gång kunnat avläsa berörda intressenters inställning iuppkommande frågor. Omvänt har intressenterna haft möjlighet att fästaregeringens uppmärksamhet på frågor eller förhållanden som bedömts vara avvikt. Dämtöver har enskilda förhandlingsfrågor av betydelse i flera fall varitföremål för skriftligt remissförfarande. 5 och EFTA-avtalens huvudsakliga innehåll EES-avtaletär väsentligen ett vanligt folkrättsligt avtal men har särdrag som sammanhängermed dess nära samband med det EG-rättsliga systemet. Avtalet innehåller enhuvuddel med de materiella bestämmelserna om fri rörlighet för varor, personer,tjänster och kapital (de fyra friheterna) samt s. k. angränsandepolitikområden. Denna del motsvarar den primära EG-rätten, i första handRomfördragets regler. Dessutom finns bestämmelser om de olika institutionersom etableras genom avtalet. I det följande ges en kortfattad beskrivning avEES-avtalets innehåll. En närmare redogörelse finns i avsnitt 8. Målet för är att med enhetliga reglerfrämja handel och övrig ekonomisk samverkan mellan parterna i syfte att skapaett enhetligt Europeiskt ekonomiskt samarbetsområde. EES avses fungera ihuvudsak som en enda marknad med fri rörlighet för varor, personer, tjänsteroch kapital. Dessa fyra friheter bygger framför allt på ettförbud mot särbehandling på grund av nationalitet. Länderna är ocksåförpliktade att samarbeta så att inte strävandena att förverkliga målen medEES-avtalet försvåras eller äventyras. I fråga om varor förutsätter den fria rörlighetenett regelsystem för avskaffande av tullar och kvantitativa import- ochexportrestriktioner samtåtgärder med motsvarande verkan. omfattar regler för fri Prop.1991/92:170 vamcirkulation som nära svarar mot bestämmelser i , Bilaga 1 och gällande frihandelsavtalmellan EG och EFTA-länderna. innebär ett avsevärt fördjupat ochbreddat frihandelsområde med förenklade urspmngsregler och gränsformaliteter.EES utgör emellertid ingen motsvarighet till den tullunion som EG är. EG: s gemensamma jordbrukspolitik omfattas inte avEES-avtalet. Däremot underlättas handeln med särskilt angivna fiske- ochjordbmkspro-dukter. Dessutom har parallellt med bilaterala avtal påjordbmks- och fiskeområdena förhandlats fram. Fri rörlighet för varor och tjänster förutsätterett system Kr fri konkurrens. Genom avtalet övertas de regler påkonkurrensområdet som gäller enligt . Det gäller framför alltförbud mot avtal och andra förfaranden med konkurrensbegränsande verkan ochförbud mot missbruk av dominerande marknadsställning samt en prövning av vissaföretagskoncentrationer. Övervakningen av att konkurrensreglerna tillämpas pårätt sätt ankommer på och på en oberoende övervakningsmyndighetsom EFTA-länderna har åtagit sig att inrätta. Avtalet innehåller också regler omantidumpningsåtgärder m. m. Vidare föreskrivs att offentligt stöd ochoffentliga monopol inte får snedvrida konkurrensen med verkan på handeln.Offentlig upphandling skall ske i full konkurrens mellan företag i de olikaländerna. I fråga om rörlighet för personer skaparEES-avtalet förutsättningar för en gemensam arbetsmarknad. Reglerna omfattarsocialförsäkringsskydd för migrerande arbetstagare m.fl., etableringsrätt försjälvständiga näringsidkare, ömsesidigt erkännande av examina och förenkladgränskontroll. Avtalet innebär rätt för medborgare i allaEES-länder att flytta mellan de avtalsslutande länderna för att sökaanställning, att ha anställning i ett land enligt de regler som gäller förarbetstagare i det landet samt att stanna i ett land där man haft anställning.Rätten gäller även familjemedlemmar. På den sociala trygghetens område innebär avtalet ihuvudsak rätt att lägga samman alla, försäkringsperioder från trygghetssystem iolika medlemsländer och att föra med sig denna rätt inom hela EES-området. Etableringsfriheten inom EES gäller både fysiskaoch juridiska personer, t.ex. när kontor, filialer och dotterbolag upprättas.Friheten omfattar rätt att uppta och utöva självständig förvärvsverksamhet påde villkor som etableringslandet föreskriver för sina egna medborgare. Avtaletinnebär här i princip att förvärv av både företag och fastigheter skall varamöjliga för rättssubjekt inom EES. Avtalet innehåller också regler som liberaliserarhandeln med tjänster samt kapitalrörelser, dessa skall i princip vara fria. medger liksom generelltundantagfrån prin cipen om fri rörlighet när nationella åtgärder är nödvändiga för att tillgo dose tvingande krav på skydd för bl. a. allmän ordning, säkerhet eller hälsa. Sådana frågor har belysts i den inledningsvis nämnda departementsprome om EG-rättens s. k. Cassis de Dijon-princip. Undantag skall be gränsas till vad som är nödvändigt och minst störande för den fria rörlig heten. har dessutom förbehållit sig rätten att vidmakthålla ett antal i 9 förbudmot farliga ämnen med hänsyn till redan etablerade högre skydds- Prop.1991/92: 170 normer. Ett avsnitt i innehåller övergripandebestämmelser med anknytning till de fyra friheterna. Det gäller fem områden,nämligen sociala frågor (bl.a. jämställdhet), miljö, konsumentskydd, statistikoch bolagsrätt. Syftet med gemensamma regler på det sociala området är attbidra till bättre arbetsförhållanden och bättre levnadsstandard för arbetstagare.På konsumentskyddsområdet är avsikten att stärka konsumentens ställning påmarknaden och i fråga om miljön bl. a. att säkerställa ett klokt och rationelltutnyttjande av naturresurserna. omfattar därutöver en rad angränsandeområden för gemensam politik, som inte hänför sig direkt till de fyrafriheterna men som har ansetts utgöra viktiga komponenter i ett utvidgateuropeiskt samarbete. Sammanlagt omfattas tolv delområden. Dessa är bl.a. delsde delar av områdena bolagsrätt, sociala frågor, miljö och konsumentskydd sominte är direkt handelsrelaterade, dels områden som forskning och utveckling,utbildning, små och medelstora företag, turism och regional utjämning. På dessaområden förutsätts samarbetet ske via gemensamma aktiviteter, som i fråga ominnehållet kan variera från dialoger mellan EFTA-länderna och EG till regelrättdeltagande i EG-program eller gemensamt utarbetade program. Med institutionella uppbyggnad avsesgemensamma organ och procedurer för utveckling, administration, samråd,beslutsfattande och tvistlösning. En gmndläggande förutsättning för attEES-avtalet skall kunna fungera effektivt är att det institutionella samarbetetbygger på överenskomna och ändamålsenliga samrådsmekanismer. Därför harparterna enats om inrättandet av ett antal EES-institutioner. På ministernivå skapas ett EES-råd för politiskvägledning och utveckling av EES. Rådet behandlar också de frågor som en ellerflera avtalsparter begär att få diskuterade.