prop · GF0329 · 1991-12-31 00:00:00 — Skulle flera myndigheter utses att hälla kontakten med kommissionen, finns risk för komplikationer och gränsdragningsproblem såvitt gäller kom petensen. Jag ansluter mig därför till promemorians förslag att SPK bör vara den myndighet som skall biträda kommissionen i nu avsedda fall. emellertidsjälvklart att SPK vid fullgörande av denna uppgift samräder med Prop.1991/92:29 de myndigheter som har sakansvaret på området. Närmare bestämmelserom detta kan meddelas i förordning. Föreskrifter om husrannsakan och liknande intrång kräverenligt 2 kap. 6 och 12§§ RF lagform. Därvid är att beakta att det skydd som denförstnämnda paragrafen ger mot bl.a. husrannsakan fär begränsas endast för atttillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och att begränsningenaldrig fär gä utöver det ändamål som har föranlett den. Frägan om det första ledet är uppfyllt torde inteföranleda nägon tvekan, bl.a. därför att regler av samma slag är i kraft inomhela EG. I övrigt bör naturligtvis tillämpning och verkställighet ske medomsorg så att näringsidkaren inte utsätts för större inträng än nödvändigt.Det bör dock observeras att det emellanåt kan finnas skäl att anta attnäringsidkaren undanskaffar material om han i förväg fär kännedom om elt besök.I sådana fall måste saken avgöras utan atl näringsidkaren hörs under detförfarandet. Lagr-ådct har påpekat att det remitterade förslagetföranledde osäkerhet om vilka möjligheter som stod till buds vid en begäranfrån kommissionens sida om handräckning för genomförande av cn undersökning.Jag instämmer i den kritiken. Enligt förslaget i propositionen skall allabeslut av kommissionen som skall verkställas här i en eller annan form prövasav eller, om det är uppenbart alt beslutet inte kan godtas,av KO resp. NO. Detla gäller således även beslut om tillträde lill lokaler. Vid genomförandet av ett beslut om husrannsakan kanbiträde av polismyndighet eller kronofogdemyndighet behöva anlitas. åtminstone inte primärt har föranlells av nägon brottsmisstanke,ligger kronofogdemyndigheten närmast till hands. 9:1 innebär en folkrättslig förpliktelse att se tillatt konkurrensreglerna i avtalet och bestämmelserna i de i bilagan upptagnarättsakterna till-lämpas och verkställs med samma effekt som inom EG. Framförallt är det fråga om beslut som kommissionen har meddelat och som riktar sigtill företag här. Sådana beslut av kommissionens mäste först prövas av ensvensk myndighet och, om beslutet godtas, förvandlas till ett svensktmyndighetsbeslut. Som redan nämnts och som ytterligare kommer att beröras ianslutning till artikel 11, bör denna myndighet vara . 9:2 skall de rättigheter som tillkommer någonenligt art. 4-7 samt bestämmelserna i de i bilagan förtecknade rättsakternakunna åberopas inför svenska domstolar. I fråga om domstolarnas kompetens börgälla samma principer som , nämligen att skall vara behörigi frågor som faller under dess nuvarande kompetensområde medan tingsrätterna ärbehöriga i övriga frågor. Det kananmärkas att art. 9:2 inbegriper möjligheten för nägon att göra gällande sin rätt gentemot svenska staten. Om t.ex. en EG-stat enligt art. 5 i rättsakten nr 1 har gett ett flygföretag rätt att flyga på , måste Sve rige som regel godkänna trafiken. Gör inte det, kan man åtminstone teoretiskt tänka sig att det utländska flygföretaget för talan mot i saken. Man kan dock i allmänhet utgå från att saken ut genom infor mella kontakter mellan resp. regeringar eller luftfartsmyndigheter och kom missionen. 7Öbör föranleda en lagbestämmelse om att svenska myndigheter inte Prop.1991/92:29 fär pröva sädana frågor som avses i artikeln. Av art. 11 följer att , om kommissionens beslutinte kan godtas, skall hänskjuta frägan till den blandadekommittén. Riktar sig beslutet mot som stat torde detta inte vällaproblem. Om beslutet riktar sig mot ett företag förutsätts att kommissionenunderrättar pä diplomatisk väg eller direkt via en svensk myndighet ombeslutet så att den prövning som skall ske kan genomföras. Detta framgår avarl. 11:1, som ju förutsätter atl kommissionens beslut i delta fall innehälleren begäran om att en åtgärd skall vidtas av resp. . Tidsfristentorde böra räknas frän den dag en svensk domstol eller annan myndighetkonstaterar att beslutet inte godtas. Närmare bestämmelser om lidsfrister kanmeddelas i förordning. 1 allmänhet kan man utgå frän att svenska företagfrivilligt rättar sig efler kommissionens beslut. får svenskaföretag som gör affärer inom gemenskapen räkna med att följa de spelregler somgäller där. tillgångar inom gemenskapen, är kommissionens besluti den män de innebär ekonomiska förpliktelser utan vidare verkställbara i denEG-stat där företaget har tillgångar. öm emellertid företaget inte frivilligt rättar sig efterbeslutet, mäste svenska myndigheter kopplas in.Man kan utgå frän att saken i deflesta fall rör en fråga som enligt nuvarande lagstiftning skulle falla undermarknadsdomstolens behörighet. bör därför vara den myndighetsom ytterst prövar kommissionens beslut som riktar sig till enskilda. Talan i förs av NO såvitt gällerkonkurrensfrågor och av konsumentombudsmannen (KO) bl.a. när det gällermarknadsföring samt avtalsvillkor i konsumentförhållanden. När prövning av ettkommissionsbeslut skall ske, bör prövningen därför i första hand göras av NOoch KO inom deras resp. områden. Faller frägan inte inom nägonderas områdeenligt nuvarande avgränsning, bör behörighet tilläggas en av dem, lämpligenNO. behörighet enligt lagen (1970:417) om marknadsdomstolm.m. bör utvidgas på motsvarande sätt. Om NO eller KO finner att kommissionens beslut varuppenbart oriktigt, bör de meddela regeringen detta sä att frägan enligt vadsom sägs i art. 11:2 kan föras upp i den blandade kommittén. I andra fall börde föra talan hos med kommissionens beslut som underlag.Domstolen kan meddela beslut som innebär antingen att kommissionens beslutgodtas eller att det underkänns. Nägon ändring av beslutet fär inte ske, menev. böter eller viten skall bestämmas i svenska kronor i stället för i ECU. Även närdet gäller tillämpningen av de rättsakter som rör luftfartspoli tiska frågor om lillståndsgivning, marknadstillträde, prisfastställelse m.m. (rättsakterna nr 1-3), kan en omprövning av ett kommissionsbeslut undan tagsvis bli aktuell, öm ett svenskt flygföretag inte följer gällande regler,lig ger det i luftfartsverkels tillsynsfunktion att se till att rättelse sker. Mankan utgå frän alt kommissionen i sädana frågor underrättar luftfartsverket direkt om ett misstänkt regelbrott och att saken ut innan det har gått så långt att kommissionen har meddelat ett slutligt beslut i saken, öm emellertid kommissionen har meddelat elt beslut som kan föranleda verkställighet, bör 39 omprövningen av det beslutet ske pä samma sätt som när detgäller andra Prop. 1991/92:29 beslut. Kommissionsbeslutet torde dä hagrundats på bestämmelserna i rättsakten nr 5 om tillämpningen avkonkurrensreglerna pä luftfartssektorn. Omprövningen bör alltså göras avmarknadsdomstolen på talan av NO. Det ligger i sakens natur att NO i ärendetsamråder med luftfartsverket. En särskild fråga är om regeringen när saken tas upp i denblandade kommittén skall anses bunden av beslut som NO, KO ellermarknadsdomstolen har fattat. Såvitt gäller domstolens beslut talar övervägandeskäl för att regeringen inte skall kunna frångå beslutet. kan dä i denblandade kommittén försöka övertyga kommissionen att den bör ändra sittbeslut. Vidare kan i kommittén diskuteras hur man skall se pä liknande fall iframtiden. När det gäller beslut av NO resp. KO bör regeringen ha enfriare ställning och bör, om den finner att Nös eller Kös ståndpunkt inte ärhållbar, kunna uppdra ät dem att föra talan vid . med 11 kap. 7§ RF torde inte uppstå därigenom. Beslut av som innebär en överprövning avkommissionens beslut bör kunna överklagas. I promemorian föreslogsregeringsrätten för denna uppgift. Flera remissinstanser, bl.a.regeringsrätten, har ansett att i stället högsta domstolen bör väljas. Jagansluter mig till denna uppfattning. 1 den särskilda lagen bör tas upp en bestämmelse om attbeslut enligt den gäller även om det överklagas, såvida inle högsta domstolenbeslutarom in-hibition (jfr 3 kap. 9§ utsökningsbalken). Återstoden av bestämmelserna i själva avtalet är av rentfolkrättslig karaktär och föranleder inle nägon lagstiftning. I allmänhet är det kommissionen som i första handtillämpar bestämmelserna i de olika rättsakterna. Som tidigare nämnts mästeemellertid svenska myndigheter vid behov kunna ompröva kommissionens beslutenligt samma regler. Dessa mäste alltså införlivas, helt eller delvis. Svårigheten består närmast i att avgöra vilka bestämmelsersom bör införlivas genom lag och vilka som kan införlivas genom författning avlägre dignitet. I båda fallen bör inkorporeringsmetoden väljas. Utgångspunkten bör vara reglernas tillämpning av svenskadomstolar och andra myndigheter, öm reglerna vid den tillämpningen kan hänförastill 8 kap. 2§ eller 11 kap. 4§ RF bör de inkorporeras genom lag. Övriga reglerskulle dä kunna inkorporeras genom förordning efter bemyndigande av riksdagenenligt 8 kap. 7 § RF eller vara att anse som verkställighetsföreskrifter ellerfalla under restkompetensen enligt 8 kap. 13 § första stycket RF. Nackdelenmed en alltför noggrann uppdelning är att regelverket blir svår överskådligt och rättsakterna sönderslyekade på ett sätt som gör att sam manhanget går förlorat. Man fär därför acceptera att en hel del bestämmel ser inkorporeras genom den säiskilda lagen, trots att detta egentligen inte behövs. Visserligen införlivas dä även bestämmelser som det inte blir ak tuellt för svenska myndigheter att tillämpa, men något hinder mot att an vända en sådan modell kan inte anses föreligga. räcker det med en enda paragraf vari aktuella bestämmelseri de olika rätts- Prop. 1991/92:29 akterna räknas upp och förklaras utgörasvensk rätt. De sålunda uppräknade bestämmelserna i rättsakterna börfogas som bilaga till den särskilda lagen. Dessa rör förhållandet mellan stater inbördes. Denupplysningsskyldighet för enskilda som är föreskriven täcks, som tidigarenämnts, redan nu av bestämmelser i luftfartslagen och luftfartsförordningen. Det kan kanske ifrågasättas med hänsyn till rättsakternasfolkrättsliga karaktär om de över huvud taget behöver införlivas. För ettinförlivande talar emellertid att vissa frågor om rält för utländska företagtill luftfart som prövas av regeringen lämpligen bör, såvitt gäller avtalet,prövas av luftfartsverket. Vidare berör rättigheterna indirekt enskildaflygföretag, öm ändå vissa av bestämmelserna bör införlivas, är det lika braatt rättsakterna i enlighet med det tidigare sagda införlivas i sin helhet.Detta kan ske genom förordning och med tillämpning av inkorporeringsmetoden.Sannolikt behövs därutöver vissa ändringar i luftfartsförordningen såvittgäller delegation till luftfartsverket. Rättsaktcnia nr 4 och 5 Dessa rättsakter innehåller grundläggande bestämmelser omtillämpningen av art. 4 och 5 i avtalet. Dessa artiklar överförs till svenskrätt genom att tas upp i den särskilda lagen. Nr 4 gäller inte påluftfartssektorn men har betydelse för vissa andra rättsakter. En genomgång av rättsakt nr 4 ger vid handen följande. Art. 1-4 torde i huvudsak vara av den karaktären att deinte kräver lagstiftning. Om inte dessa artiklar tas med i lagen, gåremellertid sammanhanget förlorat. De bör alltså tas med. Alt. 5-7 rör bl.a. frister för notifiering avöverenskommelser och torde vara överspelade. Art. 6 innehäller handlingsreglerför kommissionen och behöver inte tas med. Art. 8 rör bl.a. rätten för kommissionen att knyta villkortill beslut enligt art. 4:3 i avtalet och att återkalla eller ändra ett beslut.Möjligheten att knyta villkor till och att återkalla beslutet kan knappastsägas följa av art. 4:3. Bestämmelsen bör i sin helhet tas med i lagen. Art. 9 gäller bl.a. kommissionens rätt att ensam beslutaenligt art 4:3 i avtalet och fördelningen i övrigt mellan avtalsstaternasmyndigheter och kommissionen av beslutanderätten i konkurrensfrågor.Avtalsstaternas behörighet upphör när kommissionen har inlett en undersökningi saken. Bestämmelserna bör tas med i lagen. Något uttryckligt förbehåll förden möjlighet till omprövning av kommissionens beslut som följer av avtaletbehöver knappast göras eftersom denna följer av lagen. Art. 10:1 och 2 får anses utgöra föreskrifter som fallerunder restkompetensen och behöver i alla händelser inte tas med. Art. 11 innehåller bestämmelser om upplysningsskyldighetför enskilda 41 men även handlingsregler för kommissionen. Även art. 12innehäller be- Prop. stämmelser om upplysningsskyldighet. Artiklarna bör tasmed i sin helhet i Art. 13 är närmast av folkrättslig karaktär. Bestämmelserkan meddelas i förordning. Art. 14-16 kräver i sina väsentliga delar lagform.Bestämmelser tas upp i den särskilda lagen. Art. 17 gäller kompetens att ompröva beslutom böter och viten som kommissionen har meddelat. En motsvarande bestämmelse omsvenska domstolar hade krävt lagform. Det är emellertid här fråga omtill-lämpning av EG-rätten (vilken även kommer svenska rättssubjekt till godo).Lagform krävs därför inte. Frän principiell synpunkt kan naturligtvis ifrågasättasom svensk rätt bör innehålla en föreskrift om att kommissionsbeslut kanöverklagas till . Bestämmelsen bör emellertid ändå tas med eftersomden innehåller viktiga upplysningar. Art. 18 behöver knappast införlivas men kan tjäna somupplysning. Art. 19 kräver sannolikt lagform såvitt gäller 19:2. Art. 20 kräver knappast lagform men bör ändå tas med.Sekretess får anses gälla enligt 2 kap. 1 § och/eller 8 kap. 6 § sekretesslagenjämförd med 2 § sekretessförordningen. Slutsatsen av genomgängen är att de flesta av artiklarna irättsakten bör i sin helhet införiivas genom inkorporering, dvs. de räknas uppi den särskilda lagen och bifogas i översättning i en bilaga till denna. Beträffande rättsakt nr 5 kan samma resonemang föras. Art.1-7, 9, 11-17 (utom tredje punkterna i art. 12 och 13) skall alltså inkorporeras. Rättsakterna nr 6 och 7 Rättsakten nr 6 innehåller bestämmelser omtillämpningsområde (art. 1), bemyndigande för kommissionen att föreskrivagruppundantag (art. 2) och giltighetstiden för sådana (art. 3), vissaföreskrifter om hur gruppundantagen skall utformas m.m. (art. 4-6) ochbestämmelser om återkallelse i enskilda fall av den förmän som gruppundantagetger (art. 7). Art. 8 är en föreskrift om revision av rättsakten. Genom nr 7 har nr 6 ändrats i art. 2, 3 och 8. Art. 1, 3 och 7 i nr 6 bör inkorporeras, såvitt möjligt iden lydelse som följer av ändringarna i nr 7. Som lagrådet har påpekat behöverbemyndigandet för kommissionen alt föreskriva om gruppundantag inteinkorporeras genom lag. Som nämnts i det föregående innebär inte den omständighetenatt rättsakterna inkorporeras att har pä förhand godtagit framtidagruppundantag. För att dessa skall gälla i måste de införlivas såvälmed avtalet som med svensk rätt. Nr 8-10 innehåller föreskrifter om de gruppundantag somkommissionen har föreskrivit enligt bemyndigandet i rättsakt nr 6.Bestämmelserna är av den karaktären att de kan ses som utfyllnad avbestämmelsen i art. 4:3 i avta- let, dvs. som föreskrifter om verkställighet av lag enligt8 kap. 13 § första Prop. 1991/92:29 stycket 1 RF. De kan införlivas genomförordning med användning av inkorporeringsmetoden. Här ges regler om ersättning vid nekad ombordstigning tillföljd av överbokning. Bestämmelserna gäller ett ämne som avses i 8 kap. 2§ RFoch mäste i sin helhet införlivas genom lag. Ikraftträdandebestämmelsen i art.10 behöver inte tas med. Uppförandekoden för CRS-system innehäller åtskilligabestämmelser som faller under 8 kap. 2 eller 3 §§ RF. Dit hör art. 3-19. Art.1, 2 och 22 har betydelse för tillämpningen. Samtliga dessa bestämmelser med. Art. 20 och 21 rör kommissionen enbart resp.ikraftträdandet och behöver inte tas med. Rättsakt nr 13 om samarbete vid haveriutredningar börinförlivas genom förordningsbestämmelser, sannolikt i instruktionen förstatens . Rätlsaktenia nr 14 och 15 är redan införiivade med svenskrätt genom föreskrifter av luftfartsverket. Detta direktiv om sällskapsresor behöver inte införas förräntill /93. Det kräver lagstiftning. Arbetet med detta pågår inomjustitiedepartementet. Direktivet bör alltså inte las med i detta sammanhang. Denna s.k. fusionsförordning torde, med hänsyn till detröskelbelopp som gäller, knappast bli aktuell för tillämpning pä luftfartensområde. Den måste emellertid ändå införlivas med svensk rätt. De problem somkan tänkas uppkomma är i huvudsak desamma som redovisats i anslutning till nr12. Rättsaktenia nr 18-20 bör ses som verkställighetsföreskrifteroch kan i tilllämpliga delar införlivas genom förordning. I enlighet med vad som anförts i det föregäende har inomkommunikationsdepartementet upprättats förslag till 1. lag om tillämpning av avtal mellan , Norgeoch EEG om civil luftfart, 2. lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstolm.m. Förslagen har granskats av lagrådet. 6 Specialmotivering Prop. 6.1 Förslaget till lag om tillämpning av avtal mellanSverige, och EEG om civil luftfart 1§ Denna lag tillämpas i fråga om lufttransporter ochsådan därmed sammanhängande verksamhet som avses i avtal mellan , Norgeoch den Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG) om civil luftfart. Med avtalspart avses i denna lag , och EEG.Med Fördraget avses det i undertecknade fördraget omupprättandet av EEG. Med rådet och kommissionen avses ministerrådet ochkommissionen hos EEG. Tillämpningsområdet anges i första stycket, som närmastmotsvarar art. 3. Flera rättsakter, liksom konkurrensbeslämmelserna i avtalet,rör enligt sin ordalydelse också annat än civil luftfart. Dit hör t.ex.datoriserade bokningssystcm för flygbiljetter, sällskapsresor med flyg ochfusioner mellan flygföretag. Det finns därför behov av att klargöra atttillämpningsområdet är begränsat, närmare bestämt till lufttransporter ochsädan därmed sammanhängande verksamhet som anges i bilagan till avtalet. Iandra stycket ges definitioner av vissa begrepp som förekommer i lagen. 2§ Följande bestämmelser i de i bilagan till avtaletupptagna rättsakterna nr 4, 5, 11, 12 och 17 skall gälla ,;om lag här i landet. Artiklarna 1-4,8,9,11,12, 14,15utom punkt 3, 16 utom punkt 3 samt 17-20 i rådets första förordning 62/17/EEGom tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86, med vidtagna ändringar (nr 4). Artiklarna 1-7, 9, 11, 12 utompunkt 3,13 utom punkt 3 samt 14-17 i rådets förordning 87/3975/EEG omproceduren för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn(nr 5). Artiklarna 1-9 i rådets förordning91/295/EEG om införande av gemensamma regler om kompensalion till passageraresom nekas ombordstigning pä flygplan i regelbunden lufttrafik (nr 11). Artiklarna 1 -19 och 22 i rådetsförordning 89/2299/EEG om en uppförandekod för datoriserade bokningssystcm (nr12). Artiklarna 1-8, 11, 13, 14-18 och21 i rådets förordning 89/4064/EEG om kontroll av företagskoncentrationer (nr17). De angivna bestämmelserna i bilagan till avtalet finnsintagna som bilaga till denna lag. I fråga om fullgörande i av skyldigheter enligtdenna paragraf till-lämpas 13 samt 15-19§§. I första stycket räknas upp alla de bestämmelser i bilagantill avtalet som skall gälla i och inkorporeras genom lag. Som tidigare nämnts kräver en del av bestämmelserna inte lagform men bör ändå tas med för samman hangets skull. På inrådan av lagrådet har, till skillnad mot vad som föreslogs i det remitterade förslaget, de rättsakter som i huvudsak innefattar bemyndi gande för kommissionen att föreskriva om gruppundantag (rättsakterna nr 6 och 7) inte tagits med. Att det är kommissionen som beslutar om gruppun dantag har i stället angetts uttryckligen i 6§ förevarande lag. I andra stycket anges att de angivna bestämmelserna finns intagna som ,, bilaga till lagen. Den svenska översättningen, som enligtvad jag tidigare Prop. 1991/92:29 nämnt ännu inte slutligt granskats av EG,kommer att när så skett ha lika vitsord som texten på de officiella EG-språkcn. På förslag av lagrådet har lagts till ett tredje styckemed hänvisning till de bestämmelser i lagen som reglerar hur skyldigheternaenligt de olika rättsakterna skall fullgöras i . Meningen är att rättsakterna nr 1-3, delar av 6 och 7,samt 8-10, 13-15 och 18 samt vissa delar av 19 och 20 skall inkorporeras genomförordning. 3§ Beteckningarna "medlemsstat" och"gemenskapen" i de i 2§ angivna rättsakterna skall anses inbegripaSverige och . Hänvisningar i rättsakterna till artiklarna 85 och 86 ifördraget skall i stället avse 4 och 7§§ denna lag. I de olika rättsakterna förekommer uttrycken"medlemsstat" och "gemenskapen" på många ställen. En delrättsakter innehäller vidare hänvisningar till art. 85 och 86,dvs. vissa grundläggande konkurrensregler. I bilagan anges därför attuttrycken "medlemsstat" och "gemenskapen" skall för deändamål som avses med avtalet anses inbegripa även och . Vidareanges i förekommande fall att hänvisningar till art. 85 och 86 skall anses somhänvisningar till art. 4 och 5 i avtalet. Motsvarande förvandlingsregler hartagits upp i förevarande paragraf. Det kan anmärkas att det i en del av de bestämmelser somanges i 2 § också förekommer hänvisningar till andra artiklar i Romfördrageteller till rättsakter som inte omfattas av avtalet. Dessa hänvisningar haremellertid inte nägon betydelse för tillämpningen av avtalet eller av den nyalagen. 4§ Följande är oförenligt med denna lag och förbjudet, ominte annat följer av 6§: Överenskommelser mellan företag, beslut avföretagssammanslutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handelnmellan avtalsparterna och som har till syfte eller följd att konkurrensenhindras, begränsas eller snedvrids inom det geografiska område som omfattas avdet i 1 § angivna avtalet. Detta gäller särskilt dem som innebär att a) inköps- eller försäljningsprisereller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs, b) produktion, avsättning, tekniskutveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras, c) marknader eller inköpskällor delasupp, d) olika villkor tillämpas för likvärdiga prestationergentemot handels partner, varigenom dessa får konkurrensnackdel, c) det ställs som villkor för avtal att den andra parlenåtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligtsedvana har något samband med föremålet för avtalet. 5§ Överenskommelser eller beslut som är förbjudna enligt4§ är ogiltiga. 6§ Bestämmelserna i 4§ får av kommissionen förklaras integälla för -varje överenskommelseeller grupp av överenskommelser mellan företag, -varje besluteller grupp av beslut av företagssammanslutningar och -varje samordnatförfarande eller grupp av samordnade förfaranden, som bidrar till att förbättraproduktionen eller distributionen av varor eller till att främja tekniskteller ekonomiskt framåtskridande, som ., konsumenterna tillförsäkras en skälig andel av den vinstsom därvid uppnås Prop. 1991/92:29 och som inte a) ålägger de berörda företagenbegränsningar som inte är nödvändiga för att uppnå dessa mäl, b) ger dessa företag möjlighet attsätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av varorna i fråga. Missbnik av dominerande ställning på marknaden 7§ Missbruk frän ett eller flera företags sida av endominerande ställning inom det geografiska område sorn omfattas av det i 1 §angivna avtalet eller inom en väsentlig del av detta område är, i denutsträckning det kan påverka handeln mellan avtalsparterna, oförenligt medavtalet och förbjudet. Sådant missbruk kan särskilt bestå i att a) direkt eller indirekt påtvinganågon oskäliga inköps- eller försäljningspriser eller andra oskäligaaffärsvillkor, b) begränsa produktion, avsättningeller teknisk utveckling till nackdel för konsumenterna, c) tillämpa olika villkor förlikvärdiga prestationer gentemot handelspartner, varigenom dessa fårkonkurrensnackdel,