prop · GF03170 · 1991-12-31 00:00:00 — Det är med andra ord fråga om sådanasituationer där en enskild kan stödja sin talan på någon sådan huvudbestämmelsei avtalet som i gemenskapsrättslig praxis tillerkänts direkt effekt och där detmot denna bestämmelse endast står någon svensk föreskrift som inte innefattargenomförande av sekundärrättsliga bestämmelser enligt avtalet. Rätts-tikämparenhar då att tolka avtalet med beaktande bl. a. av dess artikel 6. Konkrethandlar det, förutom om fria varurörelser, framförallt om rätten till frirörlighet för arbetskraft, etableringsfrihet, fritt tjänsteutbyte, friakapitalrörelser, närmast fria betalningar, samt rätten till lika lön för mänoch kvinnor. EES-avtaletsgmndläggande bestämmelser på konkurrensområdet mot- 152 svarar också EG-regler meddirekt effekt. På detta område torde det Prop. 1991/92:170 emellertidknappast uppkomma särskilda konflikter med andra svenska Bilaga 1 regler,eftersom avtalets konkurrensregler i princip har ett annat tillämpningsområdeän den svenska rättens konkurrensregler. Såsom framgått i det föregående, avsnitt 7,utfaller avvägningar inte helt likartat på olika rättsområden.Rättsläget beror bl. a. på vilken gmndläggande frihet det är fråga om och pådet nationeka regleringsintressets natur. Särskilt i fråga om fria varurörelserväger intresset av öppna gränser mycket tungt. I rättstillämpningen får sålunda från fall tillfall med ledning av praxis undersökas hur det förhåller sig medfördragsbestämmelsernas tolkning. Många remissinstanser har efterlyst närmareupplysningar om EG-rättens innebörd. Jag är medveten om att det kommer attkrävas mer omfattande och ingående information än det är möjligt att ge inomramen för lagstiftningsärendet. Som juridiska forskningsnämnden vidUniversitetet i har framhållit kommer utarbetade kommentarer ochanvisningar till stöd för tolkning och tillämpning att bli nödvändiga ochoumbärliga. är det emellertid, som juridiskafakultetnämnden vid Universitet i varit inne på, inte alltid givet atten bestämmelse i EES-fördraget under alla förhållanden för till samma resultatsom en likalydande bestämmelse i . Varje bestämmelse måste tolkasi sitt sammanhang. Inte heller denna omständighet är något som varitokänt vid förhandlingarna om eller vid avtalets ingående. Redan iCassis-utredningen fastslogs att utfallet vid tolkningen och tillämpningen aven bestämmelse i EES-fördraget kunde bli annorlunda än i fråga om enmotsvarande bestämmelse i (Ds 1990:76 s. 110 ff). Dettasammanhängde enligt utredningen med att de båda fördragens mål inte sammanföll.Samma förhållande hade, som fakultetsnämnden påpekat, vid avtalets ingåendeuttryckligen framhållits av i yttrandet 1/91. Jag menar emellertid för min del att betydelsen avden nu nämnda skillnaden mellan fördragen i detta sammanhang inte skall överdrivas. har visserligen en integrationsmålsättning som EES- fördraget saknar, och EG: s institutionella förhållanden är helt annorlunda än de som kommer att råda inom EES. Det centrala syftet med har emellertid från första början varit just att skapa ömsesidigt marknads tillträde för enskilda rättssubjekt på likvärdiga rättsliga villkor. En grund läggande målsättning är också att under fortsatt samarbete inom ett enhet ligt och dynamiskt samarbetsområde behålla och utveckla den skapade rättslikheten. Detta är bakgmnden till samtliga de bestämmelser jag berört i det föregående, liksom till det grundläggande förbudet mot särbehandling på gmnd av nationalitet inom tillämpningsommråde. Detta syfte kommer också till uttryck i avtalets ingress, som skall tjäna tillledning vid bestämmelsernas tolkning. Jag vik i detta sammanhang särskilt under stryka att parternas i ingressen uttalade mål att åstadkomma en enhetlig tolkning och tillämpning av avtalets bestämmelser och motsvarande EG- 153 bestämmelser just tillkomefter yttrande Prop. 1991/92:170 för attytteriigare understryka vikten av att upprätthåka detta mål, trots Bilaga 1avsaknaden av en gemensam . För sådana fall, där det i rättstillämpningen kanuppkomma tvekan om innebörden och räckvidden av avtalets nu ifrågavarandebestämmelser, fyller det i övcrvakningsavtalets artikel 34 angivna förfarandetmed tolkningsbesked från en viktig funktion. Tolkningsbeskedenär inte bindande, och det kan hända att det visar sig ej vara möjligt att lösauppkomna problem i enlighet med deras innehåll. I sådana fall får det ankommapå regeringen att ta de initiativ som kan erfordras. Det kan t. ex. bli frågaom utarbetande av förslag till lämpliga ändringar av gällande svenskaföreskrifter. Det kunde övervägas att genom ytteriigareföreskrifter i EES-lagen ge anvisningar för rättstillämpningen utöverlagvalsregeln och de anvisningar själva avtalet ger. Förtydliganden har t. ex.efterlysts av . Frågan övervägdes av , vars uppgiftjust var att på ett så centralt område som varuområdet överväga hur de nubehandlade frågorna kring konflikter mellan gemensamma regler och nationellaregler skulle kunna lösas. Utredningen, som slutfördes nära den tidpunkt dåegentliga förhandlingar om påbörjades, kunde inte lägga fram någotförslag till lagtext men uppehöll sig från sina utgångspunkter utförtigt vidproblemen. 1 flera avsnitt tecknade utredningen konturerna av en tänkbarnärmare reglering för att styra rättstillämpningen kring de bestämmelser somnu återfinns i EES-fördragets artiklar 11 -13 (Ds 1990:76 s. 150 ff.).Utredningen kan emellertid knappast sägas för egen del ha förordatbestämmelser av sådant slag (s. 151). Vid remissbehandlingen av betänkandet anmälde ettpar remissinstanser uttryckliga betänkligheter mot att närmare söka styrarättsutvecklingen på det sätt utredningen skisserat (jfr Ds 1991:46 s. 63 ff.).För min del ansluter jag mig till den meningen, att några sådana närmarebestämmelser inte skulle fylla någon funktion. De skulle med nödvändighet fåges en så allmänt hållen utformning att de inte skulle vara tkl någon egentligledning. Mer preciserade bestämmelser skulle lätt kunna komma att stå i stridmed målsättningen om ett enhetligt och dynamiskt samarbetsområde. Jag vill idetta sammanhang också erinra om vad jag sagt om utrymmet förmotivuttalanden (avsnitt 14.4). Jag är medveten om att den svenske rättstillämpareni många fall kommer att ställas inför delvis nya uppgifter. Han ställs inför ett val mekan olika regler, dar nya, gemenskapsrättsligt präglade tankegångar måste ges utrymme. vill jag som min mening framhålla att utpräglade konfliktskuationer knappast kan förutses bli vanligt förekommande. Här till bidrar till att börja med den förut berörda, mycket omfattande anpass ning av materiella svenska föreskrifter som delvis redan ägt mm, delvis nu genomförs eller kommer att genomföras såsom en följd av EES-fördraget. Men också den i svensk rätt etablerade principen om fördrags- trogen tolkning av lagar och andra författningar ger rättstillämparen instm ment att undvika konflikter. Enligt min mening torde det med ökande internationalisering över huvud taget komma att framstå som alltmera 154 naturligt att söka sådanvägledning i skilda rättsliga frågor, vare sig dessa har merkantil anknytningeller inte. 1991/92:170Bilaga 1 Min bedömning:Särskild författningsreglering i tillägg till den ovan föreslagnainkorporeringen av protokoll 2 till övervakningsavtalet är inte påkallad idetta sammanhang. Promemoriansbedömning: Överensstämmer med min. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser harlämnat bedömningen utan erinran. Skälenför min bedömning: materiella regler på området offentligupphandling, vilka direkt motsvarar ett antal EG-direktiv, har kort beskrivitsi den i inledningen nämnda grönboken. Inom har med anledning avEES-avtalet utarbetats departementspromemorian (Ds 1992:4) Offentligupphandling och EES -ett lagförslag. I promemorian lämnas förslag till denlagstiftning som erfordras för att införliva bestämmelser om offentligupphandling såvitt avser de olika rättsakter till vilka det hänvisas i bilagaXVI till . Lagen avses träda i kraft med EES-lagen. EES-avtaletshuvuddel innehåller inte någon bestämmelse som särskilt tar sikte på offentligupphandling utom att det i artikel 65.1 hänvisas tik den nyssnämnda bilagan XVItill avtalet. däremot innehåller i artikel 23 som framgårav den tidigare redovisningen en bestämmelse om att skall tillförsäkra attEES-avtalets bestämmelser om offentlig upphandling tklämpas av EFTA-länderna.Vidare föreskrivs i protokoll 2 till övervakningsavtalet särskik om : suppgifter i fråga om offentlig upphandling. Som sagts börövervakningsavtalet och dess protokoll 1 4 inkorporeras genom EES-lagen. Dessabestämmelser kommer härigenom att gälla som svensk lag. Denövernationella övervakningen av upphandling inom EES vilken inom EG handhasav kommissionen ligger delvis inom ramen för det allmännaövervakningsförfarandet (art. 109 i och art. 5 och 22 iövervakningsavtalet) avseende de avtalsslutande parternas efterlevnad avavtalsförpliktelserna. Inom ramen för denna övervakning ligger framför alltgranskning av de avtalsslutande parternas implementering, tillämpning och efterlevnadav reglerna. ,som anförtros uppgifter och befogenheter motsvarande , ansvararför övervakningen av offentlig upphandling inom EFTA-länderna, medankommissionen sålunda svarar för övervakningen inom EG. Kriterium för ärendefördelningär den upphandlande enhetens säte. Samarbete mellan kommissionen och skalläga rum enligt akmänna bestämmelser härom (art. 109). Utöverdet allmänna övervakningsförfarandet tillkommer för offentlig upphandling ettsärskilt rättelseförfarande på överstatlig nivå enligt ett inom EG antaget s.k.rättsmedelsdirektiv avseende varor samt bygg- och Prop. 1991/92:170anläggningsarbeten (direktiv /665/EEG). Ett i stort sett identiskträttel- Bilaga 1 seförfarande förekommer i ett antageträttsmedelsdirektiv för sektorerna vatten, energi, transport ochtelekommunikationer (direktiv /13/EEG). Nyssnämnda rättelseförfarande enligt direktiv89/665/EEG, som såvitt avser regleras i protokoll 2 till övervakningsavtalet,kan initieras efter anmälan eker ex officio av kommissionen resp. för detfak att det under en pågående upphandling uppmärksammas en klar och konkret("clear and manifest") överträdelse av upphandlingsbestämmelserna. Förfarandet innebär i korthet att kommissionenresp. vänder sig till den berörda staten med en begäran om rättelse. Ävenden upphandlande enheten skall underrättas. 1 samband därmed skall anges deskäl som ligger tkl gmnd för en sådan begäran. Staten i fråga har då att inom21 dagar lämna en bekräftelse att överträdelsen har korrigerats, en motiveradförklaring till varför någon rättelse inte gjorts eller en uppgift om attupphandlingen har skjutits upp. Den ovan beskrivna proceduren enligt protokoll 2till övervakningsavtalet, vilken lämnar utrymme för staterna att själva avgöravilka åtgärder en begäran från föranleder i det enskilda fallet, tordeenligt min mening inte påkalla någon ytterligare författningsreglering. Vissasärskilda införlivandefrågor såvitt beträffar området för offentligastödåtgärder redovisas i det följande. En redogörelse för bestämmelser omoffentliga stödåtgärder samt övervakningen av deras efterlevnad har jag lämnati det föregående (avsnitt 8.5). Av skäl som tidigare redovisats bör EES-avtaletshuvudbestämmelser rörande offentligt stöd liksom övervakningsavtalet och dessprotokoll 3 inkorporeras genom EES-lagen. Härigenom kommer dessa bestämmelseratt gäka som svensk lag. Några remissinstanser har ifrågasatt om artikel 61i , vilken således föreslås bli inkorporerad genom EES-lagen,omfattar stödåtgärder som lämnas av kommuner och landsting. En remissinstansanser att det särskik bör anges i EES-lagen att så är fallet. Någraremissinstanser har också ifrågasatt om kan fortsätta att lämnaregionalpolitiskt stöd till företag i samma utsträckning som . Om detta vill jag säga följande. 1 artikel 61 talasom "statliga medel, av vilket slag det än är". En strikt bokstavstolkning skulle möjligen kunnage vid handen att stöd från lokala och regionala organ inte skulle omfattas av reglerna. är emekertid genom artikel 6 i förpliktat att tolka sådana bestämmelser i som är identiska med motsva rande artiklar i i enlighet med relevanta avgöranden av . 1 flera för detta sammanhang relevanta avgöranden från har slagits fast att alla former av offentligt stöd från såväl statliga, regionala och lokala organ omfattas av reglerna i artikel 61 (se 156 t.ex. fak 248/84, Tysklandmot kommissionen). Mot bakgrund därav Prop. 1991/92:170 måste ävenstödåtgärder från kommuner och landsting anses omfattas av Bilaga 1bestämmelserna i artikel 61. Eftersom artikel 6 föreslås bli inkorporerad medsvensk ratt genom EES-lagen torde det inte dämtöver vara erforderligt med ensärskild bestämmelse i denna fråga i EES-lagen. Som tidigare framhåkits kan även skilda former avstöd som lämnas av andra slag av institutioner omfattas av bestämmelserna. Ettgmndläggande kriterium är emellertid alltid att stödet utgår av offenfligamedel. Som exempel kan nämnas olika former av stöd som lämnas av Fonden förindustriell utveckling (Industrifonden) och de regionala utvecklingsfonderna. Beträffande det svenska regionalpolitiska stödettik företagen vill jag framhålla följande. Som framgått av min redogörelse idet föregående har EFTA-länderna genom en gemensam deklaration, fogad tillavtalets gmndläggande bestämmelser om offentligt stöd, tillförsäkrats möjlighetatt även fortsättningsvis bedriva en regionalpolitik där också sådana kriteriersom låg befolkningstäthet skall kunna åberopas. Denna fråga får därigenomenligt min mening anses ha fått en tillfredsställande lösning. Beslut av på området för offentligt stöd riktarsig, som tidigare berörts, tkl som avtalsslutande part. Någon särskildlagreglering i detta sammanhang torde inte erfordras. Jag vill här också beröra frågan om återbetalningav redan lämnade stöd. Som framgått av den tidigare redovisningen avseendeoffentligt stöd har befogenhet att vända sig till en EFTA-stat med enbegäran om återvinning från mottagaren av ett redan utbetalat stöd sombefunnits fördragsstridigt. För att tillhandahålla ett instmment härför såvittbeträffar statligt stöd utarbetas inom bl. a.tilläggsbestämmelser till förordningen (1988: 764) om statligt stöd tillnäringslivet. Innebörden av dessa tillkommande bestämmelser är att det somgenerellt villkor för utgivandet av sådant stöd skall gälla att ett utbetalatstöd får återkrävas om det befunnits strida mot regler. Har stödetgivits som lån med fördelaktiga villkor, skall det återbetalas eller konverterastill marknadsmässiga villkor. Någon särskild bestämmelse därutöver i EES-lagenom återbetalningsskyldighet torde såvitt jag kan bedöma inte erfordras (jfrHD:s resonemang i NJA 1984 s. 648). Beträffande kommuner och landsting gäller enligt 2kap. 8 § andra stycket kommunallagen (1991:900) att individuekt inriktat stödtill enskilda näringsidkare bara får lämnas om det finns synnerliga skäl fördet. Kommunernas och landstingens kompetens att utge sådant stöd är följaktligenmycket begränsad. Mot denna bakgrund finner jag inte anledning att nu läggafram något förslag utöver dem som jag kommer att ta upp i det följande;nämligen upplysningsskyldighet för kommuner och landsting i fråga om planeradestöd och möjlighet för regeringen att i vissa fall upphäva beslut omstödåtgärder. Skulle undantagsvis en fråga om återbetalning av ett kommunaltstöd aktualiseras får denna lösas inom ramen för en sedvanlig tillämpning avoffentligrättsliga och civilrättsliga regler. Jag kan tillägga att dessa frågorännu inte fått någon entydig eker slutgiltig lösning inom EG, bl. a.eftersom beslut skall verkställas i enlighet med nationelllag. 1991/92:170Bilaga 1 Begränsningav svensk myndighets prövningsrätt Mitt förslag: Ensärskild bestämmelse som anger en begränsning i visst hänseende av svenskamyndigheters prövningsrätt av offentligt stöd införs i EES-lagen. Begränsningeninnebär att svenska myndigheter endast om särskilda skäl föreligger får prövatillåtligheten av offentliga stödåtgärder som regeringen eker den myndighet somregeringen bestämmer har anmäk till enligt artikel 62 i ochprotokoll 3 till övervakningsavtalet innan ett lagakraft-vunnet beslut avövervakningsmyndigheten eller föreligger i saken. Promemoriansförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt, dock att promemorians förslag intemedger rätt för myndigheterna att vid särskilda skäl pröva stödåtgärderna. Remissinstanserna:Så gott som samtliga remissinstanser har lämnat förslaget utan erinran. Enremissinstans har anfört att en svensk myndighet är oförhindrad att ävensedan : s prövning ägt rum självständigt ta ställning till om det aktuellastödet står i strid med artikel 61 och att myndigheten vid sitt avgörande intefår styras av : s bedömning. En annan ordning skulle enligt dennaremissinstans komma i konflikt med 11 kap. 2 och 7 §§ regeringsformen. Det ärsåledes inte uteslutet, fortsätter nämnda remissinstans, att myndighetengodkänner stödet trots att funnit stödet strida mot artikel 61. Skälenför mitt förslag: I lagstiftningsärendet rörande införlivandet avluftfartsavtalet mellan , och EG (Godkännande av ett avtal mellanSverige, och EEG om civil luftfart, m. m., prop. 1991/92:29) förekommerett övervakningsförfarande som företer påtagliga likheter med det somföreskrivs enligt . En viktig skillnad är dock att övervakningenenligt luftfartsavtalet är uppbyggd enligt en s. k. enpelarmo-dell, vilketinnebär att ensam handhar övervakningen. EES-avtaletbygger i stället på en s. k. tvåpelarmodell. Vad som i prop. 1991/92:29 uttalasom kommissionen i nu aktuella hänseenden har här relevans för . Lagrådetanförde i det lagstiftningsärendet (prop. s. 297) att frågan om tillåtlighetenav statliga och kommunala stödåtgärder får anses underkastad kommissionenskontroll. Denna kontroll, fortsatte lagrådet, utgörs av enefterhandsgranskning såvitt avser stödåtgärder som finns vid avtaletsikraftträdande och av en förhandsprövning när det gäller åtgärder som vidtasefter ikraftträdandet. Lagrådet ansåg därför att utrymmet för svenskdomstolsprövning närmast laglighetsprövning av kommunala beslut efterkommunalbesvär är begränsat innan den av kommissionen initierade kontrollenfullföljts. Departementschefenansåg dock (prop. s. 47) att den aktuella ordningen enligtluftfartsavtalet inte hindrar en svensk domstolsprövning efter kom- Prop.1991/92: 170 munalbesvär annat än om grunden för överklagandet är den som angesi 10 Bilaga 1 kap. 8 § första stycket kommunallagen (1991:900), nämligen attbeslutet strider mot lag eller annan författning och att den bestämmelse sommotsvarar artikel 61 i åberopas. Är detta fallet, anförde departementschefen,måste domstolen avvakta kommissionens prövning. Har stödet inte anmälts tillkommissionen torde dock enligt departementschefen domstolen kunna konstateraatt stödet är otillåtet, då reglerna om anmälan i sådant fall åsidosatts (jfrEF-Karnov, 1990, avsnitt 7.2, s. 620). En särskild bestämmelse i frågan intogsmot bakgmnd därav i förslaget till den lag som införlivar luftfartsavtalet medsvensk rätt (lag (1992:138) om tillämpning av avtal mellan , ochEEG om civil luftfart). En motsvarande bestämmelse som anger en begränsningi visst hänseende av svensk myndighets prövningsrätt av stödåtgärder somanmälts till bör enligt min mening införas i EES-lagen. Lagrådet har i detta sammanhang anfört att detfinns skäl att ge bestämmelsen en något mindre kategorisk utformning än vadsom skett i det remitterade förslaget. Enligt lagrådet föreligger annars enpåtaglig risk att den rättsliga prövningen i av kommunala stödåtgärderblir onödigt fördröjd. Något egentligt behov av att inväntaövervakningsmyndighetens uppfattning synes enligt lagrådet föreligga endast då utgångeni målet är beroende av hur artikel 61 skall tolkas. Är omständigheterna sådanaatt ett kommunalt stöd skall upphävas av en annan anledning tik följd exempelvisav att beslutet inte tikkommit i laga ordning eller att den kommunalakompetensen har överskridits - är det enligt lagrådet inte påkallat att inväntaett beslut från övervakningsmyndigheten. Detsamma gäller enligt lagrådet, närta}an mot det kommunala beslutet uppenbariigen är ogmn-dad. Lagrådet har därförföreslagit att det i bestämmelsen anges att svenska myndigheter endast omsärskilda skäl föreligger får pröva ett till anmält stöd innan ettlagakraftvunnet avgörande föreligger i anmälningsärendet. Jag kan instämma i vad lagrådet har anfört i dennafråga. I bestämmelsen bör följaktligen föreskrivas, såsom lagrådet föreslagit,att svenska myndigheter endast om särskilda skäl föreligger får prövatillåtligheten av ett till anmält stöd, innan ett lagakraftvunnet avgörandeföreligger i anmälningsärendet. Sådana särskilda skäl kan i enlighet med vadlagrådet anfört vara att ett överklagande uppenbarligen är ogmndat eller attdet kommunala beslutet vid sidan av ett eventuellt brott mot artikel 61 harsådana brister att det under alla omständigheter skall upphävas. Lagrådet har vidare påpekat att : s beslut kankomma att överklagas till . Enligt lagrådet synes det i ettsådant fall inte lämpligt att det kommunala besvärsmålet avgörs förrän talanmot ESA:s beslut färdigbehandlats av . Jag delar lagrådets uppfattningi denna fråga. Enligt min mening bör detta också tydligare komma till uttryck ilagtexten. Dämtöver vill jag göra ytterligare ettförtydligande. Som sagts följer av bestämmelserna i artikel 62 och protokoll 3 till övervakningsav talet att skall underrätta om såväl befintliga som planerade 159 stödåtgärder.I bestämmelsen bör enligt min mening uttryckligen anges att det är anmälningarfrån regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer som avses. Enremissinstans har påpekat att svensk domstol eller myndighet närmastkammarrätt efter kommunalbesvär formellt är oförhindrad att även efter : sresp. prövning göra en självständig bedömning av stödetstillåtlighet. Man får emellertid enligt min mening anta att domstolarna kommeratt fästa stort avseende vid : s resp. bedömning. Som ovanredovisats framhöll lagrådet vid införlivandet av luftfartsavtalet att fråganom tillåtligheten av stödåtgärder fick anses underkastad kommissionens (läsESA:s) kontroll. Här måste också framhållas möjligheten för svenska domstolaratt begära ett rådgivande yttrande från rörande tolkningen aven EES-regel. Det synes vara lämpligt att den svenska domstolen i förekommandefall och, om det bedöms vara av betydelse för domstolens prövning, utnyttjarsig av denna möjlighet. Sammanfattningsvis bör enligt min mening inte någravägande olägenheter uppstå. 1991/92:170 Bilaga 1 Mitt förslag: Ensärskild bestämmelse som föreskriver en skyldighet för kommunerna ochlandstingen att lämna upplysningar till regeringen om aka former av stöd somplaneras och som kan bli föremål för : s prövning införs i EES-lagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak medmitt, dock att förslaget inte angav att upplysningsskyldigheten omfattar ävenlandstingen. Remissinstanserna: Så gott som alla remissinstanserhar lämnat förslaget utan erinran. Några remissinstanser, däribland och , har avstyrkt förslaget underanförande av att artikel 61 inte omfattar stödåtgärder lämnade av kommuner ochlandsting. Ett par andra remissinstanser har förordat att även landstingenUttryckligen införs i lagförslaget. Skälen för mitt förslag: Lagrådet uttalade i detovan berörda lagstiftningsärendet (se prop. 1991/92:29 s 297) att den däraktueka lagen borde innehålla en regel om skyldighet för kommunerna att upplysaregeringen om stöd som planeras och som kan bli föremål för kommissionens prövning. En bestämmelse av motsvarande innehåll som tarsikte på ESA:s prövning bör enligt min mening införas även i EES-lagen.Svenska kommunförbundets och invändningar har bemöttstidigare och föranleder ingen ändring i förslaget. Såsom ett parremissinstanser föreslagit bör landstingen uttryckligen omnämnas i förslaget. Såvitt beträffar det statliga stödet bör här nämnasatt det inom utarbetas en förordning sombl.