mot · GE02Fi224 · 1991-01-25 00:00:00 — Denna vägär ett brott mot hela arbetarrörelsens värderingar.Vid hög inflation blir det inga reallöneökningar för delågavlönade. Regeringen, SAF och hela borgerlighetenvägrar inse att det är mekanismerna bakom prissättningensom är grunden till inflationen. Med hög inflation måstelönerna öka, utöver det utrymme som ges avproduktivitetsutvecklingen.Vänsterpartiet anser att höga vinstkrav,monopolprissättning, statliga och kommunala pålagor avskatt och avgifter, samt den nyliberala politikens gynnandeav välbetalda, är huvudorsaken bakom dagensinflationsspiral. Därför är den enda framgångrika vägenatt bekämpa inflationen att sätta press påprisökningarna.Rehnberggruppen arbetar utifrån felaktiga premisser.Som bakgrund finns åttiotalets löne- ochskatteomfördelning från lågavlönade till högavlönade. Ettlönestopp utan några garantier mot prisökningar drabbarfrämst de lågavlönade. När dessutom Rehnberggruppenföreslår inskränkningar i förhandlingsrätten, tas ett stortsteg mot en direkt statlig lönepolitik. värnarom den fria förhandlingsrätten och kan under ingaomständigheter godkänna en tvångslag eller tvångsmedlingi någon form.SAF och den nyliberala ideologin vill att allaavtalsförhandlingar skall decentraliseras och föras ned tilllokal nivå. är att bryta sönderarbetarrörelsens solidariska lönekamp. Genom s.k.marknadsanpassade löner vill man frångå principen om likalön för likvärdigt arbete. Bakom denna linje ligger tankenatt en hög arbetslöshet skall pressa tillbaka lönekraven.Vänsterpartiet motsätter sig en sådan politik.Vänsterpartiet menar dock att de centrala avtalen måsteförenas med en lokal förhandlingsrätt. Denna rätt är engrundval för den fackliga aktiviteten som slårvakt om. Den fackliga rörelsen kan och skall ta sittsamhällsansvar genom en lönepolitisk samordning sombygger på solidariteten med de lägst avlönade. Enförutsättning för en sådan solidarisk samordning är dock enaktiv fördelningspolitik och en medveten satsning på attpressa priserna från de politiska organens sida.Rehnberggruppen har lagt förslag som har sin udd riktadmot de lågavlönade. Gruppen har inte lagt fram någrakonkreta förslag eller utverkat några bindande löften i syfteatt pressa tillbaka prisökningarna. Rehnberggruppensförslag om mycket låga lönepåslag kommer däremot ipraktiken att urholka reallönerna för de lågavlönade. Dehögavlönade kommer däremot att ha goda möjligheter atttillskansa sig löneökningar långt över de formella avtalen.Vänsterpartiet ställer kravet på regeringen att underlättaavtalsrörelsen genom att kompensera de lågavlönade för denegativa effekterna av skatteomläggningen och genom attvidta kraftfulla åtgärder mot prisökningar, ev ett prisstoppsom följs av en omfattande prisökningskontroll.Det ankommer varken på regeringen eller vänsterpartietatt diktera villkoren för avtalsrörelsen. Emellertidföreskriver regeringen, nyliberalerna och arbetsgivarna ipraktiken nollavtal, dvs att löneökningarna skall stoppas.Vänsterpartiets medlemmar arbetar i fackföreningar och iandra avtalssammanhang för avtal med låglöneprofil somger förbättrade reallöner.För detta syfte kan olika vägar prövas, t.ex. avtal där dearbetande i utbyte mot höga nominella lönekrav på förhandgaranteras kompensation för kommande prisökningar. Ettannat alternativ är krontalspåslag istället för procentpåslag,med rätt till omförhandlingar för att kompenseraprisstegringar över en viss nivå och att dessaomförhandlingar skall ske utan fredsplikt.Sådana avtal kan vara en grundval för reallöneökningaroch framgångsrik prispress. Därmed läggs huvudansvaretför inflationsutvecklingen på företagens ochmyndigheternas prissättning samt på dem som fattarpolitiska beslut om räntor, skatter, avgifter, taxor, m.m.Med en sådan inriktning kan befolkningen få förtroendeför prisbildningen. Detta kan resultera i nominellt lägrelöneökningar och lägre inflation. Ett resultat som skullegynna hela nationen. Frågan är varför regeringen inte villpröva prisbekämpningsvägen?! Det är en rättvise- ochjämlikhetsfråga, likaväl som en solidaritetsfråga med delågavlönade, att de lönearbetande skall erhållakompensation för prisökningar.4.3. Arbete åt allaFör var ett överhettat land med bristpå arbetskraft, främst i koncentrationsområdena. står viinför hotet om en kraftig ökning av arbetslösheten. Ensvagare konjunktur har gjort sig påmind. Som vid allanedgångsperioder försöker kapitalet säkra sina vinster pålönearbetarnas bekostnad. Valuta- och räntekriser ingår idenna politik.Den socialdemokratiska regeringen har tidigare med vissframgång kunnat skryta med sin arbetslöshetsbekämpning.Den tiden är förbi. Någon generell efterfrågestimulans föratt motverka en uppgång i arbetslösheten kommer interegeringen att vidta. Med andra ord vidtar inte regeringentillräckliga åtgärder för att möta en ökad arbetslöshet. EG:sarbetslöshetspolitik har blivit . Den gamlefolkpartiledaren tes , attarbetslöshet är bra för ekonomin, kan förverkligas av ensocialdemokratisk regering.För är arbete åt alla en av de viktigastefördelningspolitiska frågorna. Ingen möda får sparas för attalla skall garanteras rätten till arbete. Arbetsmarknads-,närings- och ekonomisk politik skall vara arbetsskapande.Det värsta som kan hända en människa är ofrivilligarbetslöshet. Efter en kort tids frånvaro påarbetsmarknaden kan utslagningsmekanismerna slå till. Ensådan utveckling måste förhindras.Arbetsmarknadspolitiken skall utöver utbildning ochrehabilitering ta ansvar för allas rätt till ett arbete.Beredskapsarbeten och andra tillfälliga lösningar måsteanvändas. Dessutom måste regeringens ekonomiska politikdirekt ta ansvar för människan och motverka en uppgång iarbetslösheten.4.4. Slå vakt om den generella välfärdspolitikenAllas rätt till arbete, sjukförsäkringssystemet,pensionssystemet och kommunernas socialt viktiga delar ärgrunden i den generella välfärdspolitiken. Medförsämringarna i sjukförsäkringen, som beslutades , och den redan tidigare påbörjade åtstramningenav kommunernas verksamhet är den generellavälfärdspolitiken i gungning.En av ekonomins grundvalar skall vara rättvisa,jämlikhet och solidaritet. Därför måste den generellavälfärdspolitiken hävdas mot varje angrepp. En lägreambitionsnivå lämnar dörren öppen för välfärd efterplånbokens storlek, privatiseringar och ytterligareförstärkta orättvisor.Med nuvarande politik är kommunernas socialt viktigadelar den största krisbranschen. Trots volymtillväxtenunder 80-talet har behoven ökat mer. Kommunernasekonomi är körd i botten. Statens begränsningar avskatteunderlaget och transfereringar är en huvudorsak.I den kommunala offentliga verksamheten utförs någraav samhällets viktigaste uppgifter i vård, omsorg, skola ochkultur. Resurser krävs på flera plan, både när det gällerökade insatser för att klara männskors behov inom dessaområden och när det gäller de anställdas förhållanden,arbetsmiljö, arbetstid och lön.Vänsterpartiet vill ha en effektiv och ändamålsenligoffentlig verksamhet utan att för den skull överföranäringslivets värderingar. Det behövs inga privata lösningareller privata vinstintressen för att klara dessa uppgifter.Privatfinansiering är definitivt utesluten.Det kommunala skattestoppet i kombination med denständiga urholkningen av statens bidrag till kommunernaleder till social nedrustning.Statsbidragen till kommunerna ska även i fortsättningenutgå som riktade sektorsbidrag. Två viktiga skäl liggerbakom denna ståndpunkt. För det första för att staten skallkunna ge sina bidrag inte som en allmäninkomstförstärkning, utan till av samhället prioriteradeåtgärder. För det andra för att staten ska kunna utvärderaatt statsbidragen fått avsedd effekt.Vänsterpartiets alternativ innehåller en satsning på ettkommunpaket som på årsbasis ger nära 10 miljarderkronor. Dessutom sker satsningar i budgetpå områden som ytterligare stärker kommunerna, bl.a.skolan.4.5. SkatteomläggningenVänsterpartiet har inte accepterat principerna bakomskatteomläggningen. Framför allt är det tre områden somgår på tvärs med en rättvis fördelningspolitik. För det förstahöginkomsttagarnas stora skattesänkningar i jämförelsemed de lågavlönade. För det andra finansieringen, somdrabbar boendet och kollektiva transporter särskilt hårt,och för det tredje den låga företagsbeskattningen.Vänsterpartiet företräder en kraftfull fördelningspolitikbaserad på arbetarrörelsens rättvise- och jämlikhetsideal.Grunden för fördelningen ges i kampen mellan kapital ocharbete, framför allt i lönekampen. Staten skall inte somhittills blanda sig i lönerörelserna på arbetsköparnas sida.Skatt skall utgå efter bärkraft. Skatt på kapital ochspekulation är centralt liksom att skattesystemet skall gynnade lägsta inkomsttagarna. En central fråga i skattepolitikenär slopad matmoms, kombinerad med skärpningar av skattpå kapital och höginkomsttagare.I skattemotion till årets riksdag föreslåskorrigeringar i skatteomläggningen, bl.a. kraftigt skärptskatt för högavlönade, företag och borttagande av moms påkollektivresor.4.6. Tillväxt och miljöBasen för den mänskliga existensen är den biologiskaproduktionen och jordens förråd av ändliga råvaror. Detta''naturresurskapital'' måste vi hushålla med och vårda så attdet består. Detta kan tyckas som en självklarhet, meninsikten har kommit sent. Bristande hushållning och negativmiljöpåverkan har fört världen till gränsen för vad debiologiska systemen kan tåla.Den ekonomiska tillväxten är inget självändamål.Produktion som leder till onödig lyxkonsumtion, högenergiförbrukning, samt nedslitning av människor ochmiljö, är i själva verket raka motsatsen till ökad välfärd.Idag baseras industriproduktionen på fortsatt intensivtråvaruutnyttjande. Återvinning sker i alltför litenomfattning. I produktionsleden skapas miljöfarligaprodukter, utsläpp och avfall. Produktionens kretsloppmåste slutas och likna naturens. Återvinningsmaterialmåste bli en viktig råvara. Resurshushållning måstestimuleras.Ett demokratiskt system ger möjligheten att sättaomsorgen för miljön före kraven på ensidig tillväxt.Det är enligt uppfattning också självklartatt hänsyn tas till situationen i andra länder. Jorderosion,försaltning och intensivt kemikaliejordbruk är någrafaktorer som hotar den globalalivsmedelsförsörjningen. Jordens resurser är inte baraojämnt fördelade, utan också begränsade. Denresursförbrukning vi vant oss vid i är knappastmöjlig i världen i stort. Det är inte möjligt urmiljösynvinkel.För del innebär dessa förutsättningar ettklart ställningstagande mot miljöförstöring ochresursslöseri. Genom lagstiftning och kontroll, som läggeransvaret hos producenten och genom utbildning ochinformation skall investeringarna i ökad utsträckning styrasöver mot miljövänlig produktion. Utvecklingen får inteinnebära att vi i ökar vår förbrukning av jordensresurser.I dag finns en mycket stor insikt om hur allvarligsituationen är. Denna insikt måste ligga till grund inte baraför det vi traditionellt betecknar som miljöpolitik, utan förpolitiken på många andra områden: samhällsplanering,industripolitik, forskningspolitik m.m.Uppbyggnaden av energisystem, trafiksystem ochindustriella processer måste förändras så att våra samhällenblir ekologiskt uthålliga. har tagit detta somutgångspunkt för politiken på alla områden.4.7. Energipolitiken på fel väg 80-talets oklara energipolitik och brist på konsekvenshar resulterat i en olycklig överenskommelse omenergipolitiken mellan regeringspartiet, ochcentern. En uppgörelse som förskjuter avvecklingen avkärnkraft framåt i tiden och i praktiken kommer att spädapå vår energikonsumtion, i stället för att inleda hushållningoch sparande. Det är uppfattning att detkrävs en handlingsinriktad, konsekvent och ny energipolitikför att klara viktiga mål inom miljö-, fördelnings-, energi-och utrikespolitiken, samt för att få till stånd enkonkurrenskraftig industriell utveckling.Sverige ligger i topp internationellt när det gällerenergikonsumtion per person. Det kan delvis förklaras medden höga industrialiseringsgraden, vår industristruktur ochdet kalla klimatet. Men vi är också dåliga på att användaenergin på ett vettigt sätt. Så har t.ex. dumpningen avelpriset, med åtföljande expansion av direkteluppvärmdavillor, tvingat in många villaägare i ett urhushållningssynvinkel förödande elberoende.Ny teknik kommer att leda till en minskning avelkonsumtionen, men frånsett detta krävsomstruktureringar av energikrävande processer inomindustrin. Elintensiv industri måste självfallet få den energiden behöver, men det måste finnas styrmedel, såatt en satsning sker på effektiv energianvändning.Sverige är ett högteknologiskt land som har levt högt påatt ligga främst inom ett antal näringar ochkunskapsområden. Utvecklingen går mot att vi ocksåexporterar kunskap och administrativa system inom mångaområden. Det är då av central betydelse att staten ansvararför och satsar på forskning och utbildning inomteknologiområdet.4.8. Näringspolitik för självständighet och miljöDe svenska direktinvesteringarna i utlandet har ökatfrån 4,6 miljarder till . Redanför 1990:s är de preliminärainvesteringarna i utlandet 78,9 miljarder kr.Direktinvesteringarna i fastigheter utomlands var 12,4miljarder . För jan--är investeringarna 14,5miljarder kr.Ett stort problem i bytesbalansstatistiken är postenavkastning av kapital, som visar på det ökadekapitalutflödet i form av räntebetalningar på lån upptagna iutlandet.Utvecklingen visar på en fortsatt förflyttning avtyngdpunkten i investeringarna mot utlandet. Det är enoroande utveckling som underlättats av regeringensensidiga exportinriktning av politiken, underdånighetenoch flatheten gentemot EG och slopandet avvalutaregleringen.Denna tyngdpunkt i investeringsströmmarnaundergräver självständighet.Kapitalkoncentrationen och vinstökningarna har medförtökade investeringar i , men alltför stora delar hargått till finansiella placeringar och spekulation.Sverige har inte någon offensivt utformadindustripolitik. Regeringens industripolitik baseras ochstyrs främst från den av kapitalet kontrollerade marknaden.Resultatet är att framtidsinvesteringar sker i alltför ringaomfattning. De huvudsakliga investeringarna har skett föratt bygga ut kapacitet eller satsningar i ''mogna'' branschersom inte kommer att vara de områden som expanderar iframtiden. Det senare är en stor del av förklaringen tillproblemen med tillväxt och produktivitet.Det krävs en medveten industri- och näringspolitik sombryter med nuvarande trender. Det krävs ett ansvarsfulltinvesteringskapital som ser som sitt hemland.AP-fonderna och löntagarfonderna bör få denna nyauppgift. AP-fondernas kapital skall användas för dennautveckling genom att de lokala arbetarkollektiven ges ökadmakt över sparande och investeringar. Med dessa fondersom grund kan regeringen skapa en industripolitik sombeskär privatkapitalets äventyrliga politik och utifrånregionaloch samhällsekonomiska utgångspunktergaranterar framtidsinvesteringar i Sverige.En ny industri- och näringspolitik skall styras utifrån deekologiska betingelser som vi redovisat underavsnittet 4.6. Det behövs en medveten styrning avnäringslivets utveckling mot produktionsmetoder, teknikoch material som är skonsamma mot miljön.4.9. InfrastrukturenSamhällsutvecklingen måste styras mot regional balans.Satsning på infrastrukturutbyggnad i de regionalpolitisktutsatta områdena är strategiskt viktigt. Därför krävs endemokratisk och samhällelig behovsinriktad styrning för enmiljömässigt och regionalpolitiskt rättvis infrastruktur.Vänsterpartiet har föreslagit en miljardsatsningpå detta område och återkommer med förslag när den s.k.tillväxtpolitiska propositionen presenteras under våren.Den kapitalistiska marknaden är ingen demokratiskföreteelse. Den styrs av transnationella bolag, finansbolagoch andra kapitalintressen. Den fria konkurrensensmarknad finns bara i drömmarnas värld.För att infrastruktursatsningar ska komma helasamhället till del är det nödvändigt att den demokratiskastrukturen i landet har en planering för den utveckling manvill stimulera. I annat fall kan satsningen på infrastrukturriskera bli ett bidrag till kapitalets kortsiktigalönsamhetsintressen.Vänsterpartiet vill redan nu aktualisera behovet av eninfrastrukturfond. Denna behövs bl.a. för att finansiera ettväl utbyggt och moderniserat spårbundet system som kanutgöra stommen i marktransporterna.Även om det inte märks i produktionsstruktur ellerexportstatistik så har ett av världens mestforskningsintensiva näringsliv. En stor del av FoU-satsningarna sker emellertid i storföretag med stor del avtillverkningen förlagd utomlands. Den tilltagandeekonomiska integrationen innebär att storföretagen ihuvudsak växer utomlands. Den svenska basen blir därförinte bara mindre viktig utan dessutom mindre expansiv.Vi kan inte längre förlita oss på att de storaexportföretagen skall driva den industriella utvecklingenhär hemma. Det behövs därför en ökad expansion inomsmå och medelstora företag, inte minst för att minska vårsårbarhet. Speciellt viktigt är i det här sammanhanget ensatsning på forsknings- och kunskapsintensiv verksamhet.Riksdagen kan medverka till denna utveckling genom attskapa de grundläggande förutsättningarna i form av bredutbildning och grundforskning.4.10. EGRegeringspolitiken har och i synnerhetdet varit helt underställd aktörerna på deinternationella kapital- och finansmarknaderna.Vänsterpartiets alternativ till ekonomisk politik utgår frånatt ekonomi skall vara självständig mot deinternationella kapitalblocken, oavsett om ärmedlem i EG eller står utanför. Självständigheten frånde verkliga ekonomiska maktmonopolen -- deimperialistiska blocken -- är en huvuduppgift för svenskarbetarrörelse. Regeringen drar fel slutsats när denytterligare stärker beroendet av EG. En mer självständigutveckling för att minska beroendet är den enda vägsom kan leda till framgång.EG har tillkommit som ett politiskt uttryck förintressena hos främst dominerande delar av detvästeuropeiska storkapitalet. Dess syfte är dels säkerhets-och militärpolitiskt betingade, men även betingade av att iEuropa skapa en så oreglerad kapitalism som möjligt. EGbegränsar därmed folkligt inflytande och urgröper dennationella självbestämmanderätten. EG:s planer på en inremarknad och politisk union syftar till vidgade friheter förkapitalet, men tvång för alla stater inom gemenskapen.EG:s planer på en inre marknad 1992 är att skapa en murkring en del av . Udden är riktad mot ländernautanför EG. har alltid hävdat helaEuropatanken som vägledande. bör på allvar arbetaför samarbete med alla länder i . En alltför näraanslutning till EG kan försvåra möjligheter att görakonstruktiva insatser i t.ex. . Vi kan knytas upptill EG-kapitalets östeuropapolitik.Vänsterpartiet föreslår att uttalar sig mot attSverige underordnar sig EG:s politik. Målsättningen motEG skall vara densamma som mot andra stater: beredskaptill samarbete och frihandel men inte underordning ochberoende. skall verka för en ekonomiskvärldsordning som gynnar den tredje världens socialautveckling. Spridning av handelsrelationer, samarbete i helaEuropa, EFTA-samarbete och ökat nordiskt samarbete börvara huvudinriktningen.Vänsterpartiet har sagt nej till att i ettuttalande ska klargöra intresse av att sökamedlemskap i vill uttala fyra huvudinvändningar:Konstitutionellt: Innan beslut om medlemsansökan kan tasmåste grundlagen ändras, eftersom ett EG-medlemskapkommer att innebära att överlåter beslutsrätt tillöverstatliga organ. Enligt presidentDelors kommer det framtida EG att fatta avde beslut som tidigare fattats av nationella parlament. En såallvarlig försämring av landets suveränitet kan inte få skeutan omfattande diskussion. Ännu saknas en bred ochomfattande EG-debatt i . Beslut ommedlemsansökan kan därför inte pressas fram i stor hast.Det beslut som fattas -- oavsett vilket -- måste vara resultatav en bred debatt där hela folket getts möjlighet att delta.Utrikes- och säkerhetspolitiken: EG har redan fattat beslutatt samordna sin utrikes- och säkerhetspolitik. En snarsvensk medlemsansökan är att meddela hela världen att viavser att överge vår självständigt fördautrikespolitik. En sådan signal i dagens värld präglad avtilltagande spänning mellan nord och syd vore djuptolycklig. Den skulle allvarligt skada anseende ochroll i världspolitiken, framför allt bland den tredje världensutsugna och förtryckta stater.Bunden anpassningspolitik:Att ansöka om medlemskap vore också attmeddela att vi avser att ge upp alla svenska lagar och reglersom strider mot . På ett flertal områdeninnebär detta försämringar som drabbar både människa ochmiljö.Felaktig tidpunkt: Oavsett vad man anser om EGkan man konstatera att EG inte avser att ta in nyamedlemmar förrän den första centralaintegrationsprocessen avslutats l993. kan detvara aktuellt med nya medlemmar. har därför ingenanledning att jäkta fram. Att avvakta beslut ommedlemsansökan innebär dessutom att bilden av EGklarnar. 1993 vet vi mycket mer om vilken typ av EG vi haratt ta ställning till. Det kommer också att underlätta denpolitiska diskussionen om EG och det definitivaställningstagandet till medlemskap. Det finns således ingaskäl att under stor tidspress nu hasta fram ett beslut.4.11. Arbetslivets demokratiseringKonkreta demokratiska rättigheter till de lokalafackföreningarna och de anställda på arbetsplatserna är1990-talets viktigaste politiska fråga. Det handlar om attutgå från partsförhållanden, i stället för samarbete mellanparter, som från början har helt ojämlika positioner. Denena parten äger produktionsmedlen, medan de anställdasäljer sin arbetskraft. De har inte gemensamma intressen.Medan kapitalägarna har förräntning av sitt kapital -- höglönsamhet -- som sitt främsta intresse, har de anställda somhuvudintresse en trygg försörjning, möjlighet till utvecklingoch bra arbetsmiljö.Medbestämmandefilosofin har aldrig gynnat dearbetande. Det krävs nu en sådan demokratisering avarbetsplatserna att villkoren förändras. Det krävsomedelbart förändringar av arbetsorganisationerna så attde arbetande får ett direkt inflytande över sina arbeten. Detkrävs insatser för en teknologiutveckling som sprider maktoch motverkar elitism. För detta krävs demokratiskarättigheter i arbetslivet.Vänsterpartiets ekonomiska politik syftar till att ändradagens orättvisa, ojämlika och osolidariska samhälle tilldess motsats. Förändringarna måste börja i arbetslivet.4.12. Maktkoncentration -- demokrati och vinstEn grundläggande demokratisk fråga är vem som skallha den avgörande bestämmanderätten över produktionenav varor och tjänster och därmed bestämma relationenmellan människorna och deras villkor.En avgörande fråga i samhället gäller meningen medmänniskors arbete och produktiva insatser: skall dessa varatill för folkets väl eller öka bolagens vinster ochförmögenheter ?! Den socialdemokratiska regeringen haraccepterat kapitalmakten vilket strider motarbetarrörelsens ursprungliga strävanden, attdemokratisera det ekonomiska systemet.Koncentrationen av kapital och centralisationen av maktoch ägande fortgår i vårt land. Från de 15 dominerandefinansgrupperna kan vi nu urskilja fyra. Störst ärhuset , vilket kontrollerar företag med ca 400000 anställda. De övriga ärHandelsbanken/Industrivärlden, och visade att makten över det ''privata''näringslivet ligger i allt färre händer. Till detta skall läggasdet ökade internationella beroendet och de svenskastorföretagens internationalisering.En demokratisering av ekonomin är grundläggande föratt motverka storfinansens maktkoncentration och dessavgörande inflytande över samhällets utveckling.Demokratiseringen måste utgå från makten i arbetslivet.Demokratin i arbetslivet skall understödjas med beslut omövergripande riktlinjer för ekonomins utveckling samtstyrning av de avgörande samhällsinvesteringarna.Demokratiskt ägande och kontroll av bank- ochfinansinstituten är nödvändig i en sådan politik.Industrialismens historia präglas av kampen mellanarbete och kapital. Det stora folkflertalet har enbart kunnatförsörja sig genom att sälja sin arbetskraft tillproduktionsmedlens ägare.