mot · GE02Ju821 · 1991-01-25 00:00:00 — De handlarimpulsstyrt och har låg självkänsla samt har i barndomeninte sällan blivit utsatta för övergrepp och ofta flyttats frånhem till hem.VåldsoffretVar man bor och hur man lever är två viktiga faktorernär det gäller att få en uppfattning om vem som blirbrottsoffer. En stadsbo löper större risker att drabbas avvåld än en person som bor på landet. Yngre män, andragenerationens invandrare och ensamstående kvinnor utgörandra riskgrupper.Den som umgås i kriminella kretsar är också mer utsattför våld än andra människor. Våldet mellan medlemmar igrupper av missbrukare och kriminella har ökat kraftigt.Stöd till brottsoffrenBrottsoffrens situation måste uppmärksammas mer änidag. Hänsynen till offrens berättigade krav på skydd motvåldsverkaren ska därmed prioriteras på ett helt annat sättän tidigare. Vid avvägningen mellan offrets ochgärningsmannens rätt liksom vid bedömningen avallmänhetens rätt till skydd mot våldsverkare skaskyddsaspekterna tillmätas större betydelse än idag.Program för stöd till brottsofferHuvudprincipen för stödet till brottsoffren ska vara attdet är ett gemensamt ansvar att stärka brottsoffrets ställningoch att så långt möjligt lindra de skador som brottet givitupphov till. I detta arbete engageras ett stort antalmyndigheter och organisationer. Rättsväsendet,och sjukvården är de samhällsmyndighetersom främst kommer ifråga. Därutöver engageras inte sällanett antal privata och/eller ideella organisationer. Hit hör ex.brottsofferjourerna men även försäkringsbolagen.För att möjliggöra ett effektivt och samlat agerande tillförmån för brottsoffren bör ett program för stöd tillbrottsoffer utarbetas. Av programmet bör framgå dels deansvar och uppgifter som olika myndigheter ochorganisationer skall ha dels ock de samarbetsformer som ärnödvändiga att utveckla eller etablera. Utredningen, somskall vara parlamentariskt sammansatt, bör bedrivas medskyndsamhet.Information till brottsofferDe insatser som vidtagits för att ge stöd och hjälptill brottsoffer är otillräckliga. Särskilt allvarligt är bristernai informationen rörande offrens rättigheter och de reglersom rör rättsprocessen samt den bristfälliga informationenkring vilka olika stödinsatser som samhällets myndigheteroch olika ideella organisationer m.m. kan erbjuda.Om brottsoffren får ökad kunskap i alla de frågor somrör brottet m.m. stärks offrens möjligheter att ta tillvara sinrätt liksom deras möjligheter att bearbeta de skador sombrottet orsakat dem.Polisen är den myndighet som kommer i kontakt medbrottsoffren redan på ett tidigt stadium. Det bör därför åvilapolisen att svara för att offren får tillgång till deinformationer som kan krävas. Så gott som alla offer bör fåen personlig kontakt med en polisman. Möjligheterna attinrätta ett särskilt telefonnummer -- lika över landet -- ditoffren kan ringa för information om olika stödformer böräven prövas.Individuella vårdprogram för våldsofferAkuten på i har detsenaste året tagit emot 540 offer för det brutala gatuvåldet.Under två års tid har effekterna av våldet kartlagts ochbilden av offrens utsatthet är skrämmande. Offrens behovav stöd och hjälp är av olika karaktär beroende på offretsspeciella situation. Individuella vårdprogram bör därförupprättas så att de drabbade får adekvat hjälp.Samhällsansvar för kvinnojourer/brottsofferjourerJourverksamheten är helt beroende av ideellainsatser. Många jourer arbetar med ytterligt knappaekonomiska resurser. De kommunala bidragen tillverksamheten varierar. Mot bakgrund av det värde somjourarbetet har för brottsoffer måste staten ha en beredskapför att ta det övergripande ansvaret för jourernas fortsattaverksamhet. Detta får dock inte innebära att jourernasnuvarande fristående ställning riskeras -- det ideella inslagetoch den självständighet detta ger i förhållande tillmyndighetsorganisationen är en styrka i jourarbetet ochmåste bevaras.Fler brottsofferjourerMålet bör vara att det skall finnas minst enbrottsofferjour i varje polisdistrikt. finns ca 30brottsofferjourer runt om i landet.Alla brottsofferjourer som växer fram måste få det stödde behöver. Även om dessa former av hjälpinsatser till stordel baseras på frivilliginsatser krävs ett aktivt agerandelokalt från främst polis och socialtjänst för att fåverksamheten att fungera effektivt.Brottsofferjourernas Riksförbund har en centraltsamordnande roll för de lokala brottsofferjourerna.Förbundet samlar och sprider goda idéer mellan de lokalajourerna och erbjuder även dessa utbildning av exstödpersoner. För att möjliggöra en fortsatt snabbutbyggnad av lokala brottsofferjourer är det viktigt attBrottsofferjourernas får erforderliga resurserfrämst för information och utbildning. bördärför erhålla ytterligare i särskilt bidrag /92.Stöd till barnjourverksamhetBarnen är en särskilt sårbar grupp av brottsoffer. Debarn och ungdomar som utsätts för våld och övergrepp avandra barn/ungdomar eller av föräldrar/andra vuxnabehöver mycket stöd och hjälp. Om barnen utsatts försexuella övergrepp eller misshandlats av en vuxen sombarnet står i ett särskilt beroendeförhållande till fordrassärskilda insatser.Många barn har sökt stöd hos organisationer som exBRIS och . Den telefonjourverksamhet somdessa driver är mycket viktig för dessa barn. Även närbarnen kan söka stöd hos sina föräldrar eller andranärstående kan det vara viktigt att anonymt kunna tala medoch få råd av andra vuxna. Föreningen () är beroende av samhällsstöd för sinverksamhet. Förutom telefonjourverksamheten driverföreningen en utåtriktad opinionsbildande verksamhet somär viktig. För att möjliggöra en fortsatt intensiv verksamheti föreningens regi föreslår vi ett ökat bidrag till om 500000 för /92.Kvinnors hjälpbehovKvinnors särskilda hjälpbehov efter våldsövergreppvarierar. I akuta krissituationer har flertalet kvinnor behovav medicinsk vård, skyddat boende och psykologiskt stöd.Efter de akuta hjälpinsatserna fordras en långsiktigtuppföljande kontakt. Behovet av psykologiskt stöd varierarfrån stödsamtal till kvalificerad psykoterapeutiskbehandling.De drabbade kvinnorna har ofta behov av säkerhet ochsekretess. De bör i förekommande fall få rätt att bytapersonnummer. Regeringen bör därför föreläggariksdagen förslag om rätt till byte av personnummer medutgångspunkt i det förslag som lagts i 1983 årsfolkbokföringskommitté.Misshandlade kvinnor har också behov av rådgivningoch information, bl.a. om aktuell lagstiftning, förutomekonomisk och praktisk hjälp i form av ny bostad ochdaghemsplats.Stöd till kvinnojourerDe insatser som landets kvinnojourer gör har storbetydelse för de drabbade kvinnorna. Trots många gångerknappa ekonomiska resurser hjälper jourerna mångautsatta kvinnor i akuta nödsituationer. Det ideella arbetesom kvinnojourerna utför måste lönas bättre. Stödet tilljourerna är ofta knappt och varierar från kommun tillkommun.Jourerna behöver inte enbart ekonomiskt stöd. Hjälpmed lokaler, skyddade lägenheter för de drabbade ochutbildning av stödpersoner är av lika stort värde förjourernas arbete.Samhällets olika stöd till jourernas verksamhet får inteutformas så att jourernas fristående ställning äventyras. Detligger ett särskilt värde i att slå vakt om jourernas friståendekaraktär.Skydd för utsatta våldsofferCenterpartiet har krävt skärpningar avlagen om besöksförbud. har i enlighet med encentermotion beslutat att skärpa besöksförbudslagen så attdet är möjligt att anhålla och häkta den som bryter motdenna lag. Detta har dock inte visat sig vara tillräckligt.När besöksförbud meddelats av domstol bör det intevara den enskilda kvinnans sak att vidta skyddsåtgärdersåsom spårning av telefonsamtal, skydd av postadress vidtillfälligt byte av bostad etc. Domstolens beslut börmeddelas, förutom polis, också televerk, postverk ochlänsstyrelse för att uppnå ett bättre skydd för den hotade.Sekretessreglerna för vidtagna skyddsåtgärder måste varatillfredsställande utformade.Bygg ut jourfamiljssystemetUtbyggnaden av jourfamiljssystem utgör ett viktigtinslag för att hjälpa utsatta familjer. Jourfamiljernaerbjuder dessa stöd och skydd.Systemet med kontaktpersoner och kontaktfamiljer börbyggas ut. En väl fungerande kontaktfamilj är ofta avavgörande betydelse för att den drabbade kvinnan skakunna känna trygghet för sina barn. En kontaktfamilj kanockså ofta fungera som en välbehövlig avlastning förkvinnan när det gäller ansvaret för barnen. Ansvaret förverksamheten med kontaktpersoner/kontaktfamiljer åvilarkommunerna.Höjda skadeståndsbelopp och förskottsutbetalning avskadeståndDe skadestånd som utdöms till brottsoffren måste höjas.Kompensationen för framför allt ideell skada är generelltsett mycket låg och den motsvarar på intet sätt utståttlidande. Lidandet kan naturligtvis inte helt ersättas i pengarmen det är viktigt att samhället markerar en vilja att så långtmöjligt lindra skadan och att man därigenom erkännerbrottsoffrens rätt till ersättning. Vi förutsätter att denutredning som regeringen tillsatt för att analysera frågan omideellt skadestånd behandlar denna fråga på ett positivt sätt.Centern har under en följd av år arbetat för en förändringav praxis när det gäller ekonomisk kompensation ochskadestånd till våldsoffer.Regeringen har , i anledning av riksdagensbeslut, utfärdat tilläggsdirektiv till kommittén (1989:01) omideell skada. Av direktiven framgår att kommittén medskyndsamhet skall överväga en ersättning till våldsoffer somförutom kompensation för utstått lidande även ger ettutrymme för en förändring av livssituationen. Riksdagenbör dock redan nu uttala att skadeståndsnivåerna för ideellskada bör höjas.Vid sakskada och förmögenhetsskada gällerbegränsningar i rätten till brottsskadeersättning, och statensskyldighet att förskottera skadestånd härför är imotsvarande mån inskränkt. Vi anser att denna ordninginte är tillfredsställande. Enligt vår mening bör en ordningövervägas där staten normalt förskotterar skadestånd ävenför sakskada och ren förmögenhetsskada underförutsättning att skadeståndsskyldigheten fastställts i dom.Staten skall garantera att utdömda skadestånd tillbrottsoffer utbetalas. I detta sammanhang bör ävenövervägas i vilken mån det allmänna ska varaersättningsskyldigt för skador som villkorligt frigivnaförorsakar.Lagen om målsägandebiträdeReglerna i lagen om målsägandebiträde har nyligenändrats av . En målsägande har rätt till egetbiträde i vissa fall. Det gäller främst offer för våldsbrott avolika slag. I en motion till förordade centerpartieten förändring i lagen innebärande att målsägandebiträdeockså skulle kunna beviljas andra än våldsoffer. Somexempel på fall där biträde är befogat nämnde vi bl.a. äldremänniskor som drabbats av integritetskränkande brott, ex.bostadsinbrott, och som är i behov av särskilt stöd underrättsprocessen. avvisade förslaget.Våldskommissionen föreslår i sitt betänkande Våld ochbrottsoffer (SOU 1990:92) en utvidgning av rätten tillmålsägandebiträde till dem som utsatts för övergrepp irättssak, när fråga är om besöksförbud samt i fall av våldeller hot om våld mot tjänsteman. Intentionerna ikommissionens förslag överensstämmer väl med centernsuppfattning. Det får ankomma på regeringen att presenteraförslag i denna riktning.Målsägandebiträdets uppgift är att stödja och hjälpabrottsoffret samt ta tillvara offrets intressen idomstolsprocessen. Biträdets uppgifter är dock begränsadetill själva rättegången. Målsägandebiträde ersätts enligträttshjälpslagen.Målsäganden har rätt att överklaga dom i högre instans.I 20 kap 8 § andra stycket RB stadgas: Har åklagaren väckttalan, äger målsäganden biträda åtalet; han må ock i högrerätt fullfölja talan.Av lagen om målsägandebiträden 2 § framgår dock attmålsägandebiträde ej får förordnas i det fall åklagarenbeslutar avstå från att fullfölja talan. I dom frånhovrätten över och framgår också attmålsäganden i dessa fall inte kan företrädas av sitt biträdeeftersom målsägandebiträdets uppdrag inte anses omfattafullföljd av talan vare sig i skadeståndsdel eller ansvarsdel.Om målsäganden fullföljer talan svarar han därmed självför biträdets kostnader. Rättshjälp utgår inte. Omdomslutet i högre rätt går målsäganden emot ska handessutom ersätta motpartens rättegångskostnader.Enligt uppfattning är det rimligt attmålsäganden har möjligheter att fullfölja talan, i vart fallavseende skadeståndsdelen. Lagen om målsägandebiträdebör därför kompletteras med en regel. Det får ankomma påregeringen att presentera förslag av denna innebörd.Misshandel ändrades lagen så att rekvisiten för brottetgrov misshandel ändrades. Skälen för ändringen var attmarkera lagstiftarens inställning att gärningsmannenshänsynslöshet/råhet vid brottstillfället ska grunda dom omgrov misshandel. Grov misshandel är ett allvarligt brott medett högt straffvärde. Vi anser att straffminimum för grovmisshandel bör höjas från ett till fängelse.Normalpåföljden på brottet misshandel ska varafängelse eller annan frihetsberövande påföljd. Endast i defall graden av våld kan bedömas vara ringa ska annanpåföljd komma ifråga.Ändring av tvåårsregelnDen s.k. tvåårsregeln, dvs. möjligheten till uppskjuteninvandringsprövning, medför i många fall svårahemförhållanden för invandrarkvinnor. Regeln innebär attnär en utländsk kvinna eller man kommer hit för att gifta sigmed en svensk medborgare ges först uppehållstillstånd . Består förhållandet får kvinnaneller mannen permanent uppehållstillstånd.Regeln, som tar sikte på att minska antaletskenäktenskap ofta grundade på s.k. kvinnoimport, medfördock att många kvinnor hamnar i en tvångssituation. Devågar inte bryta förhållandet, trots misshandel ochövergrepp, av rädsla att bli utvisade. För dessa kvinnorfinns sällan något alternativ. De har ingen framtid ihemlandet och stannar därför kvar i förnedrandeäktenskap.Tvåårsregeln bör därför ändras i syfte att minskariskerna för att misshandlade kvinnor tvingas stanna kvar iett äktenskap.Mansjourer/kriscentraMän som t.ex. misshandlat kvinnor eller barn, självablivit utsatta för övergrepp eller gått igenom en skilsmässabehöver någon att tala med och någon som stöttar dem. Idessa situationer kan bl.a. mansjourer eller kriscentra förmän behövas. Verksamheten vid bl.a. kriscentrat iGöteborg har visat sig fylla ett mycket viktigt syfte. Allt flermän tar emot den hjälp som dessa centra kan erbjuda.Män som gjort sig skyldiga till övergrepp mot kvinnorbehöver vård och efterbehandling. Inom kriminalvårdensram har olika projekt i syfte att finna vård- ochbehandlingsformer för våldsmän prövats. De erfarenhetersom har vunnits på detta område bör tas till vara. Fortsattutveckling av effektiva behandlingsprogram för våldsmän ärangelägen.NarkotikabrottNarkotikan är ett svårt samhällsproblem och orsakenbakom en betydande andel av den ökande brottsligheten.Hanteringen av narkotika är ofta förbunden med våld ochdetta innebär att kampen mot narkotikan är angelägenockså för att komma till rätta med våldsbrottsligheten.Enligt skolundersökning har 3---avlandets skolungdomar prövat narkotika. Enligtundersökningar bland värnpliktsinskrivna pojkar hade år1988 prövat narkotika. Även om andelenverkligt unga ungdomar som brukar narkotika således numinskat något, kan situationen snabbt förändras.Olika myndigheter rapporterar om ett ökat missbruk avamfetamin och kokain bland unga och vuxna som är socialtetablerade. Kombinationen narkotika--alkohol är vanlig idenna grupp.Det ökande bruket av narkotika i skenbart stabilasociala miljöer är allvarligt och måste stoppas. ''Helgmissbruket'' ger främst barn och ungdomar tillmissbrukande föräldrar en felaktig bild av missbruketseffekter. Också ur den stora gruppen ''helgmissbrukare''rekryteras de grava narkotikamissbrukarna.Bekämpa narkotikamissbruket i alla ledBekämpningen av narkotikamissbruk måste ske i allaled; vid produktionen, vid gränserna men framför allt ibrukar- och langarleden. Genom att försvåra förgatulangare begränsas bl.a. möjligheten att förse nyfiknaungdomar och andra nybörjare med droger.Erfarenheterna från bl.a. den verksamhet sompolismyndigheten i genomförde ,visar att narkotikamissbruket kan hejdas. Genom enintensiv satsning mot gatulangning samt bevakning avkända narkotikamissbrukare/langare kunde polisenuppspåra ett stort antal socialt väl etablerade men okändamissbrukare. Narkotikamissbruket på orten begränsades påett markant sätt.Mer än varannan prostituerad i är intravenösnarkotikamissbrukare. Dessa kvinnor utnyttjas på etthänsynslöst sätt. Prostitution, både manlig och kvinnlig, ärdessutom en av de allvarligaste spridningsvägarna för HIV-smitta. Prostitutionen har i många fall blivit ett sätt attfinansiera narkotikamissbruket. Därför måstebekämpningen av narkotika ske med kraft, inte minst iprostitutionsgrupperna. Det är således viktigt att polisensgatulangningsgrupper får ökade resurser.Narkotikafria kriminalvårdsanstalterFörekomst av narkotika på kriminalvårdsanstalterna ärett stort problem. Detta kan begränsas genom endifferentiering av narkomaner och icke-narkomaner när detgäller anstaltsplacering. Kontrollen på anstalterna av deintagnas narkotikainnehav måste göras effektivare.Reglerna och tillämpningen av kontrollen av post,telefonsamtal och besök bör skärpas för att hindrainsmuggling av narkotika.Inställningen till narkotika bland de intagna på landetsfängelser måste förändras så att flera blir villiga att ta itumed sina narkotikaproblem på allvar under och efteranstaltstiden. Betydelsefullt i detta sammanhang äruppbyggnaden av särskilda motivationsavdelningar. Sådanaavdelningar finns på de slutna riksanstalterna.Målsättningen måste vara att alla fängelser skall kunnaerbjuda särskilda motivationsavdelningar. De intagna skaha rätt att välja att placeras på anstalter som ärnarkotikafria.Grova narkotikabrottslingar ska placeras på slutnaanstalter. Behovet av anstaltsplatser med särskilda resurserför omhändertagande av grava narkotikamissbrukare måsteockså ses över.Sänkt toleransnivå för innehav av narkotikaInitiativ från bl.a. har lett till att innehav avnarkotika numera är straffbart. Erfarenheter har dock visatatt toleransnivån för innehav av narkotika är alldeles förhög. har gränserna för vad som skall betraktassom ringa innehav av narkotika, t.ex. för hasch ochamfetamin, höjts både dubbelt och flerdubbelt.Före 1989 greps alltid personer med heroin- ochkokaininnehav av polis och fördes till kriminaljouren förvidare åtgärder. friges istället droginnehavarna direktefter gripandet sedan ett kortare förhör hållits på platsenoch identifiering skett. Små innehavsmängder av dessapreparat behandlas som ringa narkotikabrott och leder vidett senare skede endast till böter på . Genomdenna toleransförskjutning har samhällets reaktion blivitalltför svag. Den avskräckande och brottsförebyggandeeffekten har därmed kraftigt försämrats.Straffet för ringa narkotikabrott begränsas inte sällan tilldagsböter. Gärningsmannen har dock sällan förmåga attbetala böterna. Möjligheterna att omvandla obetalda bötertill fängelse är i praktiken i det närmasteobefintliga.Lagen är således inte i straffrättsligt hänseendetillräckligt effektiv. Det bör därför ankomma på regeringenatt föreslå en skärpning härvidlag.Öka resurserna för tullenBegränsningen av narkotikautbudet måste utgöra enhörnpelare i narkotikapolitiken. För att långsiktigt kommatill rätta med den allt mer omfattande smugglingen avnarkotika krävs resursförstärkningar. Detta bör gällatullpersonal såväl som tillgång till narkotikahundar. Detinternationella samarbetet är betydelsefullt.Förbättra resurserna för narkomanvårdenDet är nödvändigt att satsa på vård och rehabilitering avmissbrukare. Vården måste i första hand grundas påfrivillighet, men tvångsvård kan också bli aktuell. Omrehabiliteringen skall bli framgångsrik krävs ofta långabehandlingstider. Antalet behandlingsplatser påbehandlingshemmen behöver utökas och alternativabehandlingsformer utvecklas. Avsaknad avvårdmöjligheter kostar samhället stora summorpengar och orsakar stora tragedier.Vården måste ses som en pågående process medakutvård, motivationsvård och eftervård. För att vårdenskall kunna bedrivas på detta sätt krävs en samordning avsamhällets totala resurser för vården av missbrukare.Väntetiderna för intagning till frivillig missbrukarvårdmåste förkortas radikalt så att framför allt ungdomar medmissbrukarproblem snabbt får hjälp. Besked om intagningbör ges senast för att inte missbrukarensmotivation för vård skall försvinna.Tvångsvård av vuxna missbrukare (LVM) liksomtvångsvård av unga (LVU) har inte kunnat tillämpas påavsett sätt främst beroende på en stor brist på vårdplatser.Bristen på vårdplatser och bristen på en planerad eftervårdmedför att lagens intentioner inte kan fullföljas. Tillgångenpå vårdplatser för tvångsvård måste utökas.Stoppa nya preparatNya narkotiska preparat introduceras ständigt på denillegala narkotikamarknaden i . Denna utvecklingmåste hindras. Det är därför av mycket stor vikt attnyintroducerade narkotiska preparat snabbt klassificerassom narkotika och därmed faller under denstrafflagstiftning som gäller.Eget bruk av narkotikaI narkotikastrafflagen stadgas att om gärningen består ieget bruk av narkotika dömes till böter. Avsaknaden avfängelse i straffskalan har medfört att kriminaliseringen aveget narkotikabruk i praktiken blivit verkningslös. Polisensaknar möjligheter att presentera bevis såvida denmisstänkte inte frivilligt medger blod- och/ellerurinprovtagning. För att möjliggöra för polisen att ta blod-och urinprov samt genomföra husrannsakan krävs fängelse istraffskalan. Vi föreslår därför att påföljden för brottet egetbruk av narkotika skall vara böter eller fängelse. En sådanstraffskärpning ger domstolen möjligheter att döma enmissbrukare till kontraktsvård, för den som vid upprepadetillfällen dömts för eget bruk. Regeringen bör presenteraförslag till en lagändring enligt det ovan anförda.Ungdomar och brottUngdomar i åldern 15--svarar för av depolisanmälda brotten (200 000), trots att de bara utgör av befolkningen.Ungdomsbrottsligheten är dock högre än dessa siffror visar.Antalet brott begångna av barn och ungdomar under 15 årär okänt eftersom dessa inte registreras. I olika material hardock den mest brottsaktiva åldern 14 år.Antalet brott som begås av ungdomar kan därförmisstänkas vara avsevärt mycket högre än den officiellastatistiken anger. Frågan om brott begångna av barn under15 år skall registreras har diskuterats. Vi konstaterar att dennyligen tillsatta utredningen med uppgift att se över detallmännas insatser vid brott av unga har fått i uppdrag att bla överväga detta. understryker vikten av attkunskap om brott begångna av barn kommer attöka . Detta kan t ex ske genom ettregistreringsförfarande.Stöld, skadegörelse och bedrägerier är vanligaungdomsbrott. Det finns en liten grupp ungdomar som ärytterligt brottsaktiv och som begår ett stort antal brott.Barn/ungdomar är den ''vanligaste'' gärningsmannen förvissa brottstyper. av alla bilstölder utförs av ungdomari åldern 15--20 år.Att bryta mot lagen i ungdomen -- att begåbrott -- är vanligt. De allra flesta ungdomar fortsätter intemed brottslig verksamhet. Merparten av alla de ungdomarsom begått brott kommer alltså inte att bli vuxna kriminella.Den tillrättavisning och det obehag som självabrottsupptäckten innebär är oftast tillräcklig.Ett fåtal unga behöver dock tydligare signaler frånsamhället för att tidigt förstå att ''brott inte lönar sig''. Fördem är obehaget vid brottsupptäckt inte nog -- särskilt omdenna inte kompletteras med andra åtgärder.Samhällets reaktioner på ungdomsbrott ska präglas avfasthet och konsekvens. Första gången brott upptäcks är detofta tillräckligt med en tillrättavisning av polis elleråklagare. I detta ingår ex att fordra att den unge bidrar tillatt ställa tillrätta efter sig och gottgöra den skada somhandlingen orsakat. Om den brottsliga verksamhetenfortsätter är det dock oundgängligen nödvändigt att skärpaomfattningen av sanktionerna.Idag finns alltför ofta en ''låt-gå''-attityd som inte kanaccepteras. Barn och ungdomar kan gång på gång ertappasmed brott utan att de riskerar ingripande påföljder.