mot · GE02So500 · 1991-01-25 00:00:00 — Den psykiatriska vården måste som all annan sjukvårdfå del av de framsteg som medicinsk forskning leder framtill. I ett utvecklingsarbete för den psykiatriska vårdenmåste ingå en utökad kontakt med andra samhällssektorer,i första hand socialtjänsten.Vi har kunnat notera att den psykiatriska vården underde genomgått stora förändringar, ihuvudsak till det bättre för patienterna. Till de positivainslagen hör inte minst den förändrade synen på psykisksjukdom. Genom att psykisk sjukdom mer än tidigarekommit att betraktas som vilken sjukdom som helst, harockså allmänhetens attityd till de drabbade förändrats tilldet bättre. Vi vill betona vikten av att de förändringar påområdet som det liggande lagförslaget rörande psykiatrisktvångsvård kan leda fram till, inte får innebära en återgångtill en mer negativ syn på psykisk sjukdom och psykisktsjuka.I anslutning till propositionen Psykiatrisk tvångsvård mm väckte en tämligen omfattande motion, somvi hänvisar till.I den här motionen har vi valt att, i första hand,framlägga några kompletterande synpunkter på de förslagsom lagts fram i ovan nämnda proposition.Det finns en bred uppslutning kring uppfattningen atttvångsvård skall tillgripas i minsta möjliga utsträckning. Detinnebär inte bara att intagningsbestämmelserna skall vararestriktiva, utan också att vårdtidens längd skall bli så kortsom möjligt. Det har angetts att ett syfte med det nyalagförslaget har varit att förkorta vårdtiden.För att detta skall vara möjligt, måste emellertidrehabiliteringsmöjligheterna vara väl tillgodosedda. Enmycket stor del av de tvångsvårdade patienterna behöverett synnerligen aktivt stöd från , bl a i form avskyddat boende och skyddat arbete. Det behövs också enallmän kontaktskapande verksamhet, om inte den enskildepatienten skall bli isolerad från samhällsgemenskapen.Propositionens förslag innebär en inskränkt tillämpningav de tillstånd som kan föranleda tvångsvård. Denstörsta enskilda diagnosgrupp som kan komma att berörasär alkoholmissbrukare. Här skall LVM kunna bli tillämpligi betydligt större utsträckning än . Gruppen är så stor attdet torde vara realistiskt att räkna med en ökning av 1 000nya LVM-fall som alltså kan behöva placeras inomsocialtjänstens institutioner.Den s k (S 1089:01) fick iuppgift att se över samverkansformerna mellan psykiatrinoch . Kommitten har fåtttilläggsdirektiv att bl a särskilt granska och föreslåförändringar vad gäller ansvarsfördelning och samverkanmellan berörda samhällssektorer. De psykisktlångtidssjukas behov av stöd skall särskilt beaktas.Kommittén skall slutredovisa sina förslag senast i juli 1992.Det finns tämligen stor risk för attMentalservicekommitténs betänkande kommer att mynnaut i att de sociala resurserna är otillräckliga i dethär sammanhanget, och att de således ännu mindre medgerett utökat ansvar. Det hade därför enligt vår uppfattningvarit en betydligt bättre tågordning att kommitténs arbetehade varit avslutat innan ett omfattande lagförslag läggsfram.De synpunkter vi här framfört beträffande behovet avsociala resurser måste, enligt vår mening, beaktas vid ettställningstagande till propositionen om psykiatrisktvångsvård.Psykiskt utvecklingsstördaEn grupp vars intressen inte alls bevakats i propositionenär de psykiskt utvecklingsstörda, och de fall när dessa blirföremål för åtal.En viktig förändring omsorgslag var attpsykiskt utvecklingsstörda inte skulle omhändertastillsammans med psykiskt sjuka. Anledningen till detta varatt de på de psykiatriska sjukhusen ofta for illa. Sjukhusensvårdmetodik och personalens kompetens var inte anpassadför de utvecklingsstördas situation och behov. Så är detfortfarande . En negativ följd av det i och för sigvällovliga riksdagsbeslutet att vårdhemmen förutvecklingsstörda successivt skall avvecklas är att ett antalmänniskor med utvecklingshandikapp hamnat i en svårsituation. Deras möjlighet att få adekvat vård och hjälp ärhelt otillräcklig.Antalet utvecklingsstörda som överlämnades avdomstol, var mycket litet, endast 1--2 per år.Under senare år har antalet ökat till 10--12 . Vidberäkningar som gjorts i ett antal landsting har manuppskattat att antalet kommer att stiga betydligt framöver.Det hänger samman med att de utvecklingsstörda nu i storutsträckning befinner sig ute i samhället, ofta igruppbostäder och där retentionsrätt inte finns. På ett heltannat sätt än tidigare kommer de i kontakt medomgivningen, kanske med människor som inte harförståelse för ett avvikande beteende. Följden blir attkomplikationer uppstår som i en del fall leder till att åtalinte kan undvikas.Propositionens förslag innebär att dessa fall inte längreskall kunna överlämnas till omsorgerna (35§) och till denvårdform som t ex Salberga sjukhus representerar. Dekommer istället att överlämnas till rättspsykiatrisk vård, därderas speciella vårdbehov inte kan tillgodoses och där dekommer att sammanföras med personer som begått svårabrott.Enligt vår uppfattning skall psykiskt utvecklingsstördasom blir föremål för domstolsöverlämnande tills vidarevårdas enligt 35§ omsorgslagen. För att på lite fåtill stånd ett bättre omhändertagande bör frågan bli föremålför en särskild översyn. Detta bör ges regeringen till känna.I propositionen föreslås att instansordningen ändras såatt utskrivningsnämndernas uppgifter överflyttas tillförvaltningsdomstol. Vi har i tidigare motioner framförtinvändningar mot detta.Vi vill i detta sammanhang peka på ytterligare ennackdel med den föreslagna förändringen. Enligt nugällande lag, LSPV, gäller generellt attutskrivningsnämnden skall träffa patienten. Samma högakrav ställs inte på länsrätten. Enligt LSPV får talan hos enutskrivningsnämnd föras också av vissa nära anhöriga. Dethar haft stor betydelse för att tvångsvården inte skallframstå som en sluten institution, där också patienternasnärmaste saknar insynsmöjlighet. Enligt den nya lagen fårde anhöriga ingen besvärsrätt. Utskrivningsnämnderna harhaft möjlighet att ta upp frågan om utskrivning ellerförsöksutskrivning utan att någon formell ansökanföreligger från patienten. Motsvarande kommer inte attgälla för länsrätt. Det nya lagförslaget innebär på dennapunkt ökad byråkrati och mindre möjlighet till individuellthänsynstagande.I enlighet med vad vi framfört i andra motioner yrkar viatt nuvarande instansordning skall bestå vad gällerutskrivningsförfarandet m m.KostnadernaI regeringens nya lagförslag har någon egentligkostnadsanalys inte gjorts. Som exempel kan nämnas attantalet ärenden som tillkommer länsrätterna antas bli 7--8000 , vilket föreslagen finansiering grundar sig på.Samtliga ärenden, med undantag för passärenden (ca 50 stper år) skall överflyttas från utskrivningsnämnderna. Dessahar haft ca 17 000 ärenden . Förlänsrätter och kammarrätter beräknas kostnaderna bli 26milj kr . Från har upplysts attkostnaderna för en målfrekvens om 7--8 000 enbartbeträffande löner uppgår till 30 milj. kr . Avovanstående exempel på beräkningssätt torde framgå att enbetydligt mer omfattande kostnadsberäkning måste görasinnan beslut i frågan fattas. Detta bör ges regeringen tillkänna. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av sociala resurser tillstöd och service för psykiskt sjuka,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vikten av att psykisktutvecklingsstörda som blir föremål fördomstolsöverlämnande tills vidare vårdas enligt 35§ omsorgslagen,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en översyn av vårdenav psykiskt utvecklingsstörda i syfte att få ett bättreomhändertagande,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ett bevarande av nuvarandeinstansordning rörande beslut och prövning av psykiatrisktvångsvård,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en omfattandekostnadsberäkning vad gäller konsekvenserna avlagförslagets olika delar.