mot · GE02Kr22 · 1991-04-08 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:123 Fornminnesbrott m.m. För den svenska historien och den kommandedokumentationen av densamma är den nu framlagdapropositionen välkommen. Emellertid är skyddet avsvenska fornlämningar, både upptäckta sådana ochkommande, ej tillfyllest. , som fåranses ha den högsta kompetensen i landet rörandefornminnesfrågor, förespråkar ett betydligt starkare skydd,och det är ägnat att förvåna att regeringen inte valt att följaregeringens egen myndighet i dessa frågor.Det är också ägnat att överraska att regeringen i dennaproposition inte särskilt behandlar sjöfynd, vilket hade varitnaturligt med hänsyn tagen till att omätliga arkeologiskaskatter finns i haven runt våra kuster.Straffskärpning för brott mot kulturminneslagenRegeringen för genom propositionen in ett nytt brottsom sammanfattar brott mot fornfynd i fornminnesbrott.Som framgår är remissinstanserna inte eniga och mot denbakgrunden är det viktigt att självständigt vägerremissinstansernas argument mot varandra och tar på sigansvaret för att vår historia så skyddas att den metodisktkan utredas och dokumenteras utan att den ödeläggs avfornminnesplundrare.I detta sammanhang tycks varaden remissinstans som mest oroar sig för utvecklingen, ochämbetet föreslår också det mest långtgående skyddet.Jag är beredd att stödja ämbetets bedömning. Jag gördet med stöd av flera fakta som talar i en bestämd riktning.För det första är rapporter från andra ländernedslående: här finns en stor marknad för fornfynd. Svartaoch grå marknader och försäljare som tillhandahållerfornfynd för hugade spekulanter till enorma priser. Dettaleder också till att många är beredda att ta på sig rollen somplundrare eftersom vinsterna i hanteringen är stora.Sedan lagstiftningarna skärpts i andra länder har Nordenkommit att framstå som en obruten och oöppnad depå avfornfynd.För det andra har personer som gripits undersenare år visat sig vara utländska medborgare som vidanträffandet varit så utrustade att man kan påstå att derasinriktning varit professionell och yrkesmässig. Även deraskartläggning av svenska fornfynd har pekat motvetenskaplighet och en långtgående planering.Inför internationella fornminnesplundrare som kanskapa sig oerhörda vinster i pengar blir regeringens signalatt de kan riskera samma straff som för snatteri i en vanliglivsmedelsbutik. Avancerad utrustning kommer inte attbeslagtas såvida man inte bär omkring på metalldetektorer.För grovt fornminnesbrott riskerar man fängelse.Det är ett straff som är avsevärt lägre än för brottet grovstöld, dvs. ett vanligt villainbrott. Överåklagaren vidregionåklagarmyndigheten i har sammainvändning och menar att det grova fallet av brott motfornminneslagen skall åsättas samma påföljd som för grovstöld.Straffet för fornminnesbrott bör således sättas och högst fängelse. För grovtfornminnesbrott skall dömas till lägst ett och högst sex årsfängelse.Rikspolisstyrelsen föreslår i sitt yttrande attfornminnesbrott bör tas in i , ett påpekandesom är helt riktigt och värt att beakta.Regeringen ger fel signaler; i den nu framlagdapropositionen innebär ingen avgörande förändring utankommer att verka närmast inbjudande till internationellafornminnesligor. har därför ett viktigt och tungtansvar i denna synnerligen viktiga fråga. Straffen börskärpas så att det framstår som synnerligen riskfyllt att begåfornminnesbrott i vårt land. Straffets höjd visar också medvilket allvar vi ser på rubbandet av vårt lands förhistoriskafynd.FörverkandeprinciperFörverkandeinstitutet är en självständig rättsverkan avbegånget brott i svensk lagstiftning och omkring denrättsprincipen råder inga delade meningar.Det är naturligtvis korrekt att fornfynd som anträffas hosnågon skall förklaras förverkade eftersom de tillhör staten.Fornfyndet är alltså att betrakta som stöldgods i vanligmening. Självklart skall inte enbart metallsökare varaförverkade, fornfynd kan vara av annat material ochlokaliseras på andra vägar. Därför skall alla instrument,även dykarutrustningar vid skövling av fornfynd,kunna tas i beslag liksom kartor och andra former avhjälpmedel som gärningsmannen använt sig av och som inteär att anse som normal personlig utrustning.Även frågan om fordon som är särskilt inredda ochutrustade för att kunna ta emot och oskadat frakta fornfyndskall kunna förverkas. Fordonet är i den skepnaden att ansesåsom ett brottsverktyg, vilket kan förverkas. Idessa speciella fall är det dock särskilt påkallat att i lagförordna om förverkande av för brottet särskilt ombyggdaeller i annan mening iordningställda fordon.Regeringen bör återkomma till med ett nyttförslag i denna fråga.Marina fornfyndSlutligen berör inte propositionen de stora och mångamarina fornfynd som omger svensk kust. Redan har någraviktiga skepp så brandskattats av tjuvar att deras värde införtänkta bärgningar nästan helt försvunnit och frågan är omdessa skepp någonsin bedöms som meningsfulla att bärga.Det är därför viktigt att straffsanktionerna är kraftfullaoch distinkta till sin utformning. harattackerna och skövlingen av fornfynd varitomfattande och kunnat ske genom att övervakningen tillsjöss tunnats ut. Det bör ankomma på regeringen attföranstalta om att marinen och liksompolisen informeras om var exakt våra fornfynd finnsoch att det bör ankomma på dessa myndigheter att nogaundersöka dykningsexpeditioner i närheten av dessafornfynd. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om påföljderna för fornminnesbrottoch grovt fornminnesbrott,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om nödvändigheten av att lagen(1988:950) om kulturminnen m.m. införs i ,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en utförligförverkande bestämmelse innefattande även andrahjälpmedel vid fornminnesbrott än metallsökare,4. att anslår medel till berörda huvudtitlar fören ökad och mera skärpt tillsyn av vattenområden ianslutning till kartlagda fyndplatser.