mot · GE02So486 · 1991-01-25 00:00:00 — förvånades säkert många avLandstingsförbundets enkät gällande dödshjälp. Nästan 60procent av de tillfrågade gav uttryck för den meningen ''attläkarna borde kunna hjälpa en obotligt sjuk patient medsvåra lidanden att ta livet av sig, om patienten uttryckligenönskar det''. Man frestas förmoda att formuleringen varvald med tanke på att om möjligt skapa en negativinställning till dödshjälp. Detta till trots blev resultatet detnämnda. Det är också värt notera att de högsta siffrorna --77,-- representerades av åldersgruppen 18--24 år.Med tanke på den medicinska teknikens snabbaframmarsch kan man självklart befara att allt flera alltlängre hänvisas till ''dödens väntrum'' i livets slutskede.Avvägningen mellan livsförlängande åtgärder och rimliglivskvalitet är med nu gällande lagstiftning vansklig. Ettavbrytande av behandling som läkaren finner meningslösriskerar honom anmälan till , varför fortsatt behandling gärna prioriteras.I all vård måste i görligaste mån patientensgrundlagsfästa självbestämmanderätt respekteras. Denrätten är i lag garanterad patienten vad gäller behandlingoch det finns uppenbarligen starka skäl att respekterasjälvbestämmanderätten också när patienten vill lämna detliv som enbart blivit en plågsam börda. Man kan fråga sigmed vilken rätt samhället i det läget beslutar utan hänsyntill den vars liv det gäller. Naturligtvis kan man hänvisa tillgällande sjukvårdsetik, vilken emellertid inte sällan blir enetik som patienten får betala med sitt utdragna lidande.Distinktionen mellan passiv och aktiv dödshjälp kan, medhänsyn till nuvarande avancerade medicinska teknologi,svårligen vidmakthållas.Rimligen finns ingen principiell skillnad mellan''åtgärden'' att stänga av respiratorn eller att ge en injektionsom får patienten att avsomna. Båda är ''åtgärder'' -- ävenavbrytande av medicinsk behandling -- som måsteverkställas av någon.Vad gäller rättsläget i anledning av dödshjälp har ocksådetta undergått en förändring under påverkan avopinionen. Av senare rättsfall att döma har domstolarna enförändrad syn på den som med samtycke berövar en annanlivet. Även om brottsrubriceringen angetts som dråp harpåföljden blivit villkorlig dom. Utredningen -- Frihet frånansvar SOU 1988:7 -- uttalar att det i sådana fall ''skulle varauppenbart stötande för den allmänna rättskänslan att dömatill ansvar''.Det torde vara klokt att se över lagstiftningen på dettaområde, där lagens bokstav och anda kommit att gå starktisär. Ovan nämnda statliga utredning ochFängelsestraffkommittén rekommenderar också att helafrågekomplexet om ''rätten till vår död'' får enförutsättningslös översyn.Naturligtvis skall inte ekonomiska faktorer vara någotmotiv för dödshjälp. Men i ett läge där sjukvården mot sinvilja tvingas till prioriteringar i vårdklientelet synes detrimligt att den som har en klart dokumenterad vilja att ilivets slutskede avstå från livsuppehållande behandling elleravstå från livet självt, borde få sina önskemål tillgodosedda.Vad gäller problematiken patientens rätt--läkarensskyldighet kan hänvisas till det sätt på vilket man löst dessafrågor i samband med den fria aborten, i sig en dödshjälpoch logiskt ett starkt argument för självvald dödshjälp ilivets slutskede.Denna motion innebär ett vaktslående om människansrätt till en värdig död. Med hänvisning till det anförda hemställsatt begär att regeringen utreder frågan omfrivillig eutanasi.