mot · GE02U505 · 1991-01-25 00:00:00 — Det historiska fattades ett för Sverigehistoriskt beslut. Med röstetalet 288 mot 21 beslutadeSveriges riksdag att skall ansöka om medlemskap ide europeiska gemenskaperna, EG. liberalernahar varit pådrivande för att detta steg skall tas ochvälkomnar självfallet att de fyra stora partierna nu stårbakom det.Enligt vår mening bör en medlemsansökan inlämnasunder 1991. Det är rimligt att svenska folket får ta ställningtill ett EG-medlemskap i en folkomröstning. Vi förordar atten sådan hålls i samband med riksdagsvalet då svenskafolket bör få säga ja eller nej till det färdigförhandlademedlemskapsavtalet. Efter ett formellt beslut i skulle så kunna bli medlem frånår 1995.I denna motion tar vi upp de idéer och aspekter på deteuropeiska medlemskapet som vi som liberaler anserviktiga. Det finns många områden där vi nu önskar liera ossmed de progressiva krafterna i , med vårasysterpartier i och med liberala krafterbland beslutsfattarna i , och bidra till det fortsattaintegrationsarbetet. Det finns också områden där vi somliberaler har särskild anledning att söka påverkabeslutsprocessen. Dit hör demokratifrågorna,handelspolitiken, flyktingpolitiken, biståndspolitiken,miljöpolitiken, den sociala dimensionen,jämställdhetsarbetet, alkoholpolitiken ochkonsumentpolitiken.2. Den liberala 1948 hade demokratierna tillsammans medSovjetunionen med knapp nöd besegrat nazismen, bara föratt finna att halva i stället hade dragits in i densovjetiska maktsfären. hade ersatts av Stalin.Drygt står mitt uppe i en revolutionsom måste beskrivas som liberal. Den är liberal därför attdet alltid handlar om liberalism när människor revolterarmot diktatur och förtryck och försöker bygga uppdemokratiska samhällen. Men den är också liberal därföratt den ger förutsättningar för det samarbete mellan friafolk i hela som liberaler har drömt om ända sedan1800-talets början.Europatanken är naturligtvis äldre än liberalismen. Denhar i en eller annan inkarnation funnits under större delenav vår världsdels skrivna historia. Ofta har den utnyttjatsför maktpolitiska syften som inte haft något särskilt meddemokrati och liberalism att göra. Det speciella med denliberala är att den alltid haft två sidor -- denhar både predikat befrielse för de små nationerna frånförtryck och övergrepp från olika former av främmandeövermakt och argumenterat för demokratiskt samarbete pålika villkor mellan fria europeiska demokratier. Denitalienske liberalen Mazzini var en av huvudinspiratörernabakom enande -- men han var också en av de förstasom formulerade visionen om en europeisk federation avdemokratiska republiker.Nu kan den liberala stå inför sittförverkligande. Den uppdelning av i två maktblock,ett demokratiskt och ett totalitärt, som man kunde skönja1948, har upplösts. och Comecon finns bara på papperet. Nato består, men kan få nyauppgifter. Däremot utvecklas EG i rasande takt. EFTA-länderna förhandlar med EG om formerna för ett framtidanära samarbete -- förhoppningsvis leder detta i sinom tid tillatt alla nuvarande medlemsländer i Efta blir fullvärdigamedlemmar i . Det ena f.d. östlandet efter det andraanmäler intresse för samarbete eller medlemskap. IBaltikum har man kunnat se demonstrationer medbanderoller av typen ''För ett fritt i ett enatEuropa''. Och långsiktigt måste givetvis även ochandra republiker inom inta sin naturligaplats i det demokratiska Europa.En fullständig historisk exposé över EG-samarbetetsframväxt skulle leda för långt i en riksdagsmotion. Men detär viktigt att komma ihåg att grundtanken bakom denframväxande europeiska integrationen var att söka säkrafreden i . Marshallhjälpen från till --som också erbjöds östländerna vilka tvingades tacka nej --skulle sätta de krigshärjade länderna på fötter och förhindranya depressioner av det slag som följde efter det förstavärldskriget. mellan ,, , , och Luxemburgsyftade uttryckligen till att ställa dessa länders krigsindustriunder gemensam överstatlig kontroll.Samma fredstanke återkommer i från1957 -- EG:s grundläggande dokument. För att trygga fredoch en stabil internationell utveckling har deltagarländernaenat sig om att steg för steg riva alla ekonomiska murarmellan sig. Det är de slutgiltiga stegen i den utveckling somkodifierades i den europeiska enhetsakten ochsom skall ha förverkligats i och med utgången av 1992. I sinförlängning innebär detta att samarbetet även måsteinnefatta den ekonomiska politiken och valutapolitiken ochtroligen också andra politiska områden. Om gårmed i EG kommer vi alltså in i en gemenskap som gårbetydligt djupare än den vi har känt. Det innebär ettåtagande och ett krav på oss själva att vara konsekventa ochlojala européer. Och det innebär att vi måste lära ossbetydligt mer än om vad EG-samarbetet innebär.Men EG har , innan den inre marknaden harfullbordats, spelat en avgörande och positiv roll för deneuropeiska utvecklingen. Det är naturligtvis i sig enenastående framgång att först sex och tolv europeiskademokratier har kunnat samordna mer och mer av sinekonomiska utveckling och bygga upp gemensammainstitutioner som syftar till att trygga demokrati ochciviliserade samhällsförhållanden. När , Portugaloch kom in i gemenskapen var dessa rent politiskaaspekter mycket viktiga. Demokratin i dessa f.d. fascistiskadiktaturer kunde bara bli långsiktigt säker genom att deländerna blev delar av en större gemenskap som kunde geen ny start, både för den ekonomiska och den politiskautvecklingen.Något liknande har utan tvivel ägt rum när det gällerÖst- och frigörelse. Den ekonomiskatillväxten och de stabila demokratiskasamhällsförhållandena i väst och i synnerhet inom EG harutövat en enorm dragningskraft på människor i deunderkuvade f.d. kommuniststaterna. harVästeuropas framgångar i kontrast till den socialistiskaplanekonomins sammanbrott allt mer undermineratlegitimitet och trovärdighet i de föreställningar som buritupp de östeuropeiska systemen. Den enda möjligaframtiden i , , , Östtysklandoch andra länder var att snabbt försöka återknyta till detgemensamma europeiska arvet och ta sig ur denkommunistiska återvändsgränden.I denna östeuropeiska revolution har givetvis den tyskaåterföreningen en speciell betydelse. Som Danmarksutrikesminster påpekade hösten 1990vid en konferens i för den liberala gruppen iEuropaparlamentet, är det EG:s existens som gör att vimed stor säkerhet kan säga att risken för att det nyaTyskland skall driva i väg på egen hand i världspolitiken ärutomordentligt liten. är nu fast förankrat i EG-samarbetet, och EG:s fortsatta framgång ligger i högstagrad i dess eget intresse. överbryggar EG med detenade medlemskap redan nu den gamla klyftanmellan väst och öst.Tysklands återuppståndelse, nu som partner i etteuropeiskt samarbete med klara regler och institutionersom utformas för att skydda alla deltagarländernasintressen, visar tydligare än något annat att den gamlaföreställningen att av neutralitetsskäl måste hållasig utanför, är hållbar. Den utrikespolitiskauppgift som svenska politiker nu har är att engagera vårtland i den gemensamma utveckling som sker i hela vårvärldsdel och efter förmåga bidra till återuppbyggnad i deländer som härjats av diktatur och ett misslyckatekonomiskt system. Ett bakslag för reformprocessen iSovjetunionen stör förvisso denna utveckling menförändrar inte bedömningen. leder intelängre något militärt eller ekonomiskt block och dess endalångsiktiga möjlighet att ta sig ur stagnation och förfall äratt anknyta till utvecklingen i resten av Europa.Denna utveckling gäller både EG och det f.d.Östeuropa. De östeuropeiska staterna får inte misslyckasoch vi har alla ett ansvar för att se till att de inte gör det. Enekonomisk eller ekologisk kollaps i , Tjeckoslovakieneller något annat land kan omintetgöra mycket av det somvunnits . Också för att motverka riskenför nya nationalitetskonflikter är den europeiskaintegrationen viktig. Som våra liberala vänner i detungerska fridemokratiska partiet har uttryckt det apropåden utsatta situationen för den stora ungerska minoriteten iRumänien: i det moderna är vår uppgift inte attändra på gränserna, utan att göra dem betydelselösa. Ochdet är rätt; endast så kan minoriteter skyddas och ett öppetsamhälle tryggas i alla europeiska länder.Ändå tycks många alltjämt låsa sig fast vid tanken attSverige ändå inte riktigt berörs av det som sker. Ofta tycksdetta bygga på grumliga föreställningar om vad somegentligen är svenskt. Vi tänker på vårt eget land som enliten nationalstat, som alltid hållit en viss distans till denstökiga och komplicerade omvärlden och som av egen kraftutvecklat ett välstånd som andra länder bara kan avundas.Och visst har vi mycket att vara stolta över. Det skall vita med till resten av . Men vi skall också vara såödmjuka att vi erkänner att det som åstadkommits i Sverigehade varit omöjligt utan ett internationellt samspel. Understörre delen av historien har varit ett utpräglatmångnationellt och internationaliserat samhälle. Denfinske historikern har påpekat att det som vi kallar för är bara delvis arvtagaren till det somvar före 1809.I äldre tiders kunde man tala finska i riksdagensbondestånd. Valloner och skottar gav avgörande bidrag tilllandets ekonomiska utveckling. Franska filosofer och tyskatonsättare gjorde oss delaktiga av de europeiska hovenskulturliv. Det svenska väldets största stad var inteStockholm utan . Föreställningen om som enexklusiv svensk nationalstat strider därmed mot avgörandeinslag i egen historia. En del av de invändningarmot svenskt EG-medlemskap som hörs från några partieroch politiker är mer perspektivlösa än det mesta som mankan få höra i vår ibland lite snäva politiska debatt.Argumentet att man måste se till hela och intebara till EG, är uppenbarligen helt poänglöst. När de flestaeuropeiska länder redan är med eller kan väntas kommamed i EG inom , så finns ingen sådanmotsättning. Det är också poänglöst att, som en delpolitiker gör, säga att visst skall vi se positivt på europeiskintegration, men just EG är fel form. Vi kan inte önska ossett annat än det som finns. EG innehåller de stateroch de politiska riktningar som existerar i . Vill manha en integration värd namnet så får man lov att bygga uppgemensamma institutioner och acceptera en vissöverstatlighet -- det var ju det som var den storakonstruktiva tanken med att en gång ställarustningsindustrin och sedan den ekonomiska utvecklingeni stort under en form av gemensam kontroll. Att säga sigverka för integration men ändå underkänna de viktigaste avde praktiska uttryck som den har tagit sig är mest ett sätt attdölja att man i verkligheten spekulerar i nationellsjälvtillräcklighet och rädsla för det utländska.Andra säger att EG nog kan vara bra, men att ett svensktmedlemskap inte får innebära att något försämras i vårtland. Men vem vill ha försämringar -- och vem kangarantera att inget någonsin försämras om vi står utanför?Det som räknas är givetvis de möjligheter som samarbetetöppnar. De kan utnyttjas till gagn för både vårt eget landoch hela . Men står vi utanför får vi lov att finna ossi förändringar, till det bättre och till det sämre, som allakommer ha en sak gemensamt: vi har inte haft möjlighet attpåverka dem.Det historiska beslut som riksdag fattade den 12december 1990 innebär att det nu är hög tid för svenskafolket att fördjupa sina kunskaper om det nya Europa.Detta är ett krav på förkovran med starka positivaförtecken: i god liberal anda vill vi bejaka och ta del i detpositiva som händer och göra oss en klar bild av hur justSverige kommer att påverkas av det stora åtagande som ettEG-medlemskap innebär.I den allmänna entusiasmen över den snabbautvecklingen mot demokrati i Öst- och ochett fördjupat samarbete i hela , om än grumlad avhändelseutvecklingen i och svårigheterna attövergå från diktatur och förtryck till demokrati i länder somRumänien, är det alltför lätt att hemfalla åtvanföreställningen att det nya också är det gamlatrivsamma . Men vi får inte tillbaka den epok därman ständigt tycktes dansa wienervals, konversera påcharmiga små caféer och flanera längs stränderna vid ,Spree och . Den ''gamla goda tidens'' finnsinte mer och kan inte återuppstå.Förintelsen av sex miljoner judar under andravärldskriget och massterror, liksom de tvåvärldskrigens alla övriga lidanden har skapat ett tomrum, ensaknad, mänskligt och kulturellt, som vi alla bär med oss,kanske utan att alltid vara medvetna om den. De förstördastäderna, den av tvångskollektivisering utarmadelandsbygden, alla de miljoner människor som aldrig fickväxa upp, älska, studera och arbeta, är också en del av våreuropeiska verklighet. Det är nödvändigt att vi ser det nyaeuropeiska samarbetet också mot denna mörka bakgrund.Till de krafter som skapat dessa katastrofer finns bara ettalternativ och det vill liberalerna se att Sverigesöker bidra till.3. EG och överstatlighetenFrågan om vad vi jämför med är central i varjediskussion om och EG. Det vill säga hur serSveriges alternativ till medlemskap ut? hartvå större förändringar inträffat i europeisk politik, somkräver reaktioner i svensk politik. Det ena är tillskapandetav EG:s Inre Marknad, '1992''-programmet. Det andra ärrevolutionerna i i Östeuropa.En oförändrad politik står alltså inte till buds, vare sigför oss eller någon annan nation som inte lever helt isoleradfrån omvärlden. Något som ytterligare betonar dennapåverkan utifrån är att takten i omvandlingsprocessen intekan bestämmas av svenska överväganden och behov avutredningar -- och 1992-programmet tar intepaus för att invänta Sverige!3.1. Tre alternativEn oförändrad politik finns alltså inte med blandvalmöjligheterna. Det gör däremot tre alternativ:Fullvärdigt medlemskap i , ett permanent EES-avtaleller ett modifierat status quo.Sverige kommer aldrig att på egen hand få något stortinflytande i . För att hävda våra nationella intressenmåste vi därför ständigt söka bilda koalitioner medlikasinnade länder. Ländersammansättningen kommernaturligtvis att skifta från fråga till fråga och i de flesta fallär vi nog inte mer unika i vårt tänkande än att de nordiskaländerna blir naturliga koalitionspartners (koalitioner kanvi bygga om vi är med i EG, men per definition kan vi intebygga koalitioner om vi ikläder oss rollen som ekonomisk-politisk ensamseglare i europeisk politik).Just det överstatliga momentet innebär att i de fall när''våra'' koalitionspreferenser slår igenom kan det innebäraatt våra preferenser utsträcks utanför vårt eget territorium.Det gäller inte bara ekonomi utan också frågor om stopp förmiljöutsläpp över gränserna, jämställdhet, o.s.v.Medlemskap innebär ett större inflytande än inågot annat alternativ över vårt eget öde inom denfortgående ekonomiska och politiska integrationen iEuropa. Det är viktigt att förstå att integrationen bör sessom en process som varken börjar eller tar slut ellernågot annat år; historien tar inte slut. Medlemskap medförpolitisk och ekonomisk icke-diskriminering inom EG avsvenskar och av varor och tjänster som produceras iSverige.Sverige kommer vid medlemskap i att få deltaga iden gemensamma jordbrukspolitiken. Den liberaliserasmen i betydligt långsammare takt än . Samma sakgäller EG:s externa handelspolitik på tekoområdet, sommed nuvarande trend ligger åtskilliga år efter Sveriges.Detta är nackdelar. Hur dessa nackdelar utvecklas beror påflera faktorer:a) . Uruguayrundans i varje fall tillfälligasammanbrott på grund av bl.a. EG:s omedgörlighet inomjordbrukspolitiken är djupt beklagligt. Vad slutresultatetblir vet vi inget om. Det finns dock klara tecken somtyder på en ökande vilja inom EG att reformerajordbrukspolitiken i syfte att minska överproduktionen,subventionerna och de dyrbara och för världshandelnskadliga exportsubsidierna.b) Frågan har väckts om jordbruks- och tekoexport frånÖsteuropa till EG-EFTA. Av politiska skäl är det svårt attinte släppa in produkter. Det blir allt svårare förprotektionisterna i att skydda sin produktionoch sina vinster genom gränshinder. Frågan kommer iställetatt gälla varifrån importen skall komma. Från helavärlden -- ''GATT-lösningen'' -- eller genompreferensbehandling av produkter från ?Sannolikt blir det en kombination.Observera att ett steg framåt för EG:shandelspolitik gentemot betyder mera för demän flera steg framåt för handelspolitikgentemot u-länderna.Ett permanent kan karaktäriseras somekonomiskt men inte politiskt medlemskap i (sannoliktfriare handel med varor och tjänster -- utom jordbruks- ochlivsmedelsprodukter, och sannolikt en ökad men inte heltfri rörlighet för personer). får ett magert eller heltförsumbart inflytande inom EG, särskilt i de för --och därmed oss själva -- långsiktiga och avgörandefrågorna. Vi ges ingen möjlighet att inom EG:sbeslutsprocess bygga koalitioner för att främja våra egnaintressen (alleuropeisk politik, miljöfrågor, ekonomi,jämställdhet, etc.) eller inom EG hävda vad vi självauppfattar som speciellt ''svenska'' värderingar (t.ex.solidaritet med , generell välfärdspolitik, etc.).Den ekonomiska diskrimineringen vid ett permanentEES-avtal skulle bl.a. innebära problem med att till Sverigeattrahera investeringar, vilket kan leda till minskatinflöde av ekonomiskt, tekniskt och organisatorisktkunnande. I slutändan slår detta igenom i en svagareekonomisk bas med lägre tillväxt, vilket bl.a. innebär att viskulle få företag med sämre löne- ochskattebetalningsförmåga än i medlemskapsalternativet.Överenskommelser av typ svagare kommersannolikt EG att ingå med ,och (associationsavtal) som stegpå vägen mot deras fulla EG-medlemskap eller . Sådana avtal vill de östeuropeiskaländerna för sin del ha till stånd möjligt, men här ärdet EG som bromsar.Modifierad status quo innebär fortsatt frihandelinom EG-EFTA för varor (utom jordbruks- ochlivsmedelsprodukter) och bilaterala avtal med EG närparterna kan komma överens. Detta är säkert möjligt på förEG oviktiga områden. Men på områden där EG inom sig ärsplittrat eller har en bestämd uppfattning, kan det bli svårtför att få annat än rena följsamhetsavtal, eller avtalmed för EG kort uppsägningstid. Som bekant har EG ingenpolitik för och inga krav på enhetlighet i de nationellasocialförsäkringssystemen. Det finns dock ett undantag:man söker säkerställa att individer inte skall komma i klämom de arbetar eller bor i ett annat än det egna.Man skall inte förlora pensionspoäng, rätten till eventuellfri sjukvård etc. Samma strävan har för övrigt länge funnitsbeträffande de nordiska ländernas socialförsäkringssystem.Det vore vanskligt att hänga upp vårautrikesekonomiska relationer på en så skör tråd, vilket juockså en majoritet i riksdag har kommit fram till ioch med beslutet att ansöka om medlemskap.Idag sker av vår utrikeshandel med Västeuropa.Till de svårigheter som redan nämnts under ,kommer så vid alternativet ''modifierad status quo'' endefinitiv diskriminering av svenskar inom EG: Fortsattakrav på arbets- och uppehållstillstånd, diskriminering avsvenska studenter, forskare och kulturarbetare vid EG-universitet och inom olika EG-program. Svenska åkerier,banker och försäkringsbolag diskrimineras inom EG (ochindirekt deras anställda), liksom svenska företag vidanbudsgivning till offentliga institutioner och företag inomEG. De företag som får svårast att klara utanförståendetblir inte våra multinationella jättar, utan deras svenskaunderleverantörer och andra små och medelstora företag.I debatten cirkulerar emellanåt även andra förslag; delsatt tillsammans med övriga och tredjevärlden skall bilda ett nytt block i världsekonomin ochvärldspolitiken, dels att skall ekonomiskt liera sigmed och , dels att ensidigt skullekunna bestämma på vilka politik- och varuområden som viskall vara isolerade eller självförsörjande. Dessa förslag ärav ekonomiska, politiska och kulturella skälverklighetsfrämmande.Gemensamt för de tre mer realistiska alternativen är tvåfaktorer: fri kapitalrörlighet mellan och övrigavärlden och att den spontana ekonomiska integrationen iEuropa fortgår. Kapitalrörligheten finns redanoch klockan går inte att vrida tillbaka lika litet som den nyainformationsteknologins konsekvenser kan elimineras. Denspontana ekonomiska integrationen i fortgår helatiden och har sin egen inneboende dynamik; den har blivit idet närmaste självgående. Den kommer ävenfortsättningsvis att påverka oss och frågan är därför om vivill påverka den.3.1.1. och det monetära samarbetetFolkpartiet liberalerna har framfört atten svensk EMS-anslutning vore av godo. Våra egnasträvanden att nedbringa inflationen ochväxelkurspolitikens mål att kronan skall ha ett fast värdemot andra valutor, skulle få ökad tyngd om vi deltog aktivti EMS-samarbetet. Det räcker inte att, som redan nu voremöjligt, skugga EMS-valutorna. Även centralbankernassamarbete är av stor vikt och det kräver fullt medlemskap iEMS.3.2. Överstatlighetens mekanismerOm vi vill påverka den spontana integrationen gör videtta effektivare inom EG och med hjälp av dessöverstatliga beslutsprocess än om vi står utanför. Är manmed i beslutsprocessen kan man ta initiativ till nya regler,friheter etc, deltaga i utformningen av besluten (''decisionshaping'') förutom själva beslutsfattandet (''decisionmaking''). Det senare kan vara en formsak efter det att ettärende passerat fasen med 'decision shaping''. Somensamseglare i europeisk politik skulle vi sakna dessamöjligheter.Detta kan illustreras med ett konkret exempel. Närföretagen allt lättare fusionerar över gränserna ochdärigenom kan begränsa konkurrensen till förfång förkonsumenter och spela ut nationella myndigheter motvarandra, vilken annan metod för att hålla företagen underrättsligt ansvar står då till buds än överstatligt bindanderegler? Skall människor och myndigheter i olika länder sittaoch hoppas på att ''exemplets makt'' skall gripa initiativetoch rätta till problemen? Det kanske fungerar ibland mensom system för kontroll av för hela nationer betydelsefullafrågor är det en bräcklig metod.3.2.1. Begreppet ''delad suveränitet''Ett land som deltar i överstatligt samarbete (inom EG)överlämnar beslutanderätt och suveränitet i vissa frågor tillcentrala instanser, t.ex. . Å andra sidanåtervinner nationen i suveränitet genom sinrätt vid medlemskap att arbeta inom EG. Den återvunnasuveräniteten blir för en liten stat som större än denuppgivna suveräniteten. Man kan säga att utbytet är relativtstörre för ett litet land, än för ett större, av denna utväxlingmellan överlämnad och återvunnen suveränitet.Vid medlemskap kan en aktiv politik bedrivas tillskillnad från den re-aktiva politik som blir det typiskamönstret vid utanförskap. Om EG t.ex. beslutar sig för enny politik mot syftande till dess inlemmande iEG (widening), eller att endast fördjupa den egnaintegrationen (deepening) så kommer somutanförstående land att reagera på dessa beslut. Lösningenkan bli att vi imiterar EG:s politik, inte gör något alls, ellergör något helt annat. Oavsett vad vi väljer kommer detdelvis att vara en direkt reaktion på EG:s val.Dagordningen i vår inrikes- och utrikespolitik kommer imångt och mycket att sättas av EG vare sig vi är med ellerej. Det gäller att göra bästa möjliga av Sverigessmåstatssituation. Vid analys av vår roll i måsteman jämföra olika alternativ.3.2.2. Ökad suveränitet genom överstatlighet --exemplen och BeneluxBeneluxländerna, dvs. , ochLuxemburg, är intensiva eurofederalister. Dessaländer har två stora grannar tätt inpå sig, ochFrankrike. Deras historia är rik på exempel på attekonomiska och andra beslut i dessa två länder får storbetydelse också för dem. Historien har också lärt dem attnär dessa två stora länder kommer i konflikt med varandraså dras de själva ohjälpligt in i konflikten; världskrigen ärnaturligtvis de tydligaste exemplen.För dessa små länder är det livsviktigt att kunna göra sinstämma hörd vid de storas bord, dvs. när ochTyskland fattar beslut som ''spiller över'' på dem själva.Ännu bättre blir det naturligtvis när de tillsammans med destora kan diskutera initiativ, förbereda beslut och fattabeslut.