mot · GE02So206 · 1991-01-25 00:00:00 — Därkontrollerar man bl.a. kolesterolhalten och ger råd om enlivsföring som kan göra pensionärerna friskare.Verksamheten leds av en pensionerad läkare. Sammamottagning har också en hörselvårdsverksamhet. Detta kanbli en modell för andra delar av landet.Där man skapar förutsättningar blommar idéerna.Enskilda alternativ till den offentliga vården dyker upp dåoch då. Det är god politik, men den förverkligas inte avpolitiker, utan av enskilda entreprenörer. Det fina är attdetta inte är något som planerats fram av några centraltplacerade politiker. De goda resultaten visar sig ompolitikerna vågar ge utrymme för människor att förverkligaprojekt efter eget huvud.Ett sådant exempel är bostadsrättsföreningen iUppsala. Björkåsa erbjuder äldre människor ett alternativtboende i deras gamla, invanda miljö. Det är särskilt viktigtatt man får bo kvar i sin invanda miljö, att fågå till sitt gamla postkontor och möta bekanta ansikten pågatan, framhåller , som är en aveldsjälarna bakom projektet.Ett annat exempel, värt att uppmärksamma, är denpensionärsförening i som tagit initiativ till'''. Under ledning av denentusiastiske ordföranden uppförandet av 115 bostadsrättslägenheter iolika storlekar, grupperade omkring en ''minivårdcentral''.Hela projektet kommer till stånd utan att kommunenbehöver investera några medel i anläggningen. Dessatankar sprids också i allt snabbare takt och i flera kommunerrunt om i landet planeras och projekteras för liknandeverksamheter. ''Miniåldris'' är ett nytt sätt att ta hand om äldre iglesbygd. Förslag med denna innebörd har lagts fram iJämtland, där man avser att bygga mindre hus förgruppboende med personalutrymmen ute i glesbygden.Vårdkostnaderna kan sjunka och det blir lättare attrekrytera personal till äldreomsorgen. I finns detute på landsbygden redan mindre enheter där äldre bor. ''Det måste få vara roligt att bli gammal också''. Underdetta motto har Ingelsgårdens äldrekooperativ påbörjat enbyggnation av en gruppbostad med sex tvårumslägenhetersamt gemensamma utrymmen i den lilla byn iStrömsunds kommun. Byborna bygger själva, genom sin förändamålet bildade ekonomiska förening. Medlemmar ikooperativet är de boende, deras anhöriga samt andrabybor. Alla boende deltar i beslut som rör verksamhetensamt utför de arbetsuppgifter som de kan och vill.Ingelsgården skall sjuda av allsköns livsbejakandeverksamheter, till trivsel och glädje för alla.Med bl.a. försäkringsbolag som medfinansiär kan olikaformer av seniorprojekt utvecklas. Sådana konceptunderlättar äldreomsorgen för kommunerna utan attskattemedel behöver tillskjutas. Därutöver öppnasmöjligheter till ett ökat samarbete med huvudmännen förhemtjänst och hemsjukvård. Det kan innebära att projektetkompletterar eller på entreprenadbasis tar över dessatjänster. Exempel på denna nya boendeform medfullservice för äldre är Hiertagården på ochEkebyHus i Uppsala.Samtidigt har emellertid pågått en utveckling där mångamindre enskilda sjuk- och vårdhem har lagts ned utifrånprincipen om avinstitutionalisering. Vi anser att detta är fel.Det är högst oansvarigt av kommuner och landsting attförorsaka att små, väl fungerande, enskilda sjuk- ochvårdhem tvingas upphöra, som behovet av vårdoch omsorg är ökande. De enskilda sjukhemmen börstimuleras till, inte hindras från, att alltmer ägna sig åtsjukhemsvården. Ytterligare enskilda alternativ börtillkomma.SjukhemÄven om en god dag- och hemsjukvård kan ge mångamöjlighet att bo hemma och även med väl fungerandeålderdomshem kommer ändå behovet av långvård i någonform att finnas kvar. Denna vårdform behöver dockförändras och förbättras. Patienterna måste erbjudas enmer hemliknande miljö, främst genom mindre sjukhemmed god omvårdnad och bra behandling och utan deninstitutionsprägel som stora långvårdskliniker eller sjukhushar.Patienterna måste få välja mellan eget rum eller att botillsammans med andra. Eget rum är inte det bästa för alla.Ensamhet kan vara mycket påfrestande. Att timme eftertimme, dygn efter dygn ligga med stängd dörr, som endastöppnas för snabba aktiviteter från personalens sida, kan bliouthärdligt.Patienternas människovärde måste värnas. Dettainnebär också att patienterna skall ha rätt till normalarutiner.I små hemliknande sjukhem kan miljön utformas så atthänsyn tas till de särskilda behov och förutsättningar som deboende har. Som exempel kan nämnas färgsättningen. Närögat blir sämre behövs starkare färger. Sådant behöveruppmärksammas vid inredningsval, köp av textilier m.m.De äldre skall ha utymmen för egna möbler, tavlor ochandra kära ägodelar i sitt rum. Korridorerna och andrautrymmen skall möbleras och utformas så atthemmaprägeln stärks.Undanröj hinderNågra givna patentlösningar för hur vi skall lösa den krissom äldrevården befinner sig i och hur morgondagensvård skall utformas finns inte, men vi vill ändå peka pånågra tänkbara åtgärder:Största möjliga stöd till demsom själva vill vårda sina gamla hemma skulle avlastainstitutionsvården.Mindre vårdenheter så nära de gamlasbostad som möjligt skulle ge en mera personlig vård och detskulle vara lättare för anhöriga att komma på besök.Attinrätta en svensk motsvarighet till de danskaplejehjemmen, förslagsvis kallad ''servicehem'', skulle gestörre trygghet för många. De skulle kunna vårdas i en merahemliknande miljö och yngre vårdbehövande skulle kunnafå en mera adekvat vård.Servicehusen kan utvecklas vidare genom att dagensfunktioner i form av långvårdsklinik, gruppboende,ålderdomshem och rehabilitering samlas under samma tak.Den som flyttar sitt hem till servicehemmet och är frisk fårstanna i sitt ''hem'' också när vederbörande blir sjuk. Dettakan åstadkommas genom att servicehuset kompletterasmed inbyggda sjukvårdsresurser. I servicehuset skall mankunna erbjuda en gammal människa en bostad -- ett egethem -- där hon har möjlighet att stanna livet ut. Det har storbeydelse för de anhöriga att kunna fortsätta besöken i etthem som hålls intakt. Med en sådan inriktning av denpraktiska politiken torde det vara möjligt att nå densjälvklara målsättningen, att ge våra gamla ett eget hemi äldrevården.SjukhusvårdenEn väl fungerande sjukvård är en förutsättning för attmålsättningen inom äldreomsorgen skall kunna uppnås.Kraven på sjukvården kommer att öka även om svenskapensionärer blir friskare. finns i vårt land ca300 000 invånare som är eller äldre, och dennaåldersgrupp kommer att öka med över 100 000 personerunder . Kraven på hemsjukvårdenkommer att öka. Samma sak gäller sjukhusvården.Var tredje ålderspensionär blir under ettkalenderår intagen för akutvård. En tredjedel av Sveriges80-åringar och äldre vistas i någon form av institution ochen tredjedel av dessa vårdas på sjukhem. Livslängden för deäldre har ökat med det . Denslutna somatiska akutsjukvården är ett av samhälletsviktigaste stöd för att äldre skall kunna fortsätta att bohemma . Antalet akutvårdsplatser fårinte fortsätta att minska om detta går ut över de äldresbehov av sjukvård. Denna utveckling måste bromsas. Endamöjligheten att klara framtidens vårdbehov för de äldre äratt släppa in enskilda alternativ.En humanare demensvårdAntalet 80-åringar och äldre kommer att öka med ca 40procent i fram . kommerantalet ungdomar i 15--20-årsåldern att minska med 20procent. Detta kommer att ställa stora krav påutformningen och personalförsörjningen till äldrevården, iall synnerhet som konkurrensen om ungdomarna blir allthårdare. En 80-åring har ett vårdbehov som är 16--20gånger större än en 60-årings.Många vårdbehövande äldre har drabbats avdemenssjukdomar. Oavsett om grundorsaken ärAlzheimers sjukdom eller multiinfarktsjukdom ärmöjligheterna till effektiv bot ytterst begränsade. Det ärangeläget att utveckla det friska i stället för att främstbehandla det sjuka hos dessa människor. De bör vistas i enstabil miljö, utan omflyttningar. De behöver mer än andrakontinuitet i vården och en fast vårdpersonal.Ansvaret för inrättandet av gruppboende åvilar i dagkommunerna. Huvudmännens ambitioner att bygga utdenna boende- och vårdform är naturligtvis beroende av deekonomiska resurser som de förfogar över. Staten bidrar tillolika boendeformer för service och omvårdnad genom t.ex.statsbidrag till social hemhjälp, kommunalt bostadstilläggoch räntestöd vid ny- och ombyggnad.Vi har därför länge efterlyst stimulansbidrag förgruppboende, bl.a. i motion 1988/89:So233. I den förutomnämnda äldrevårdspropositionen har regeringen delvistillgodosett detta förslag i enlighet med det uttalanderiksdagen gjorde, då reservationen nr 6 i betänkandet1989/90:SoU12 vann bifall.Det är angeläget att kommuner och landsting fårmöjlighet att utveckla gruppboendeformer avpassade efterlokala behov och förhållanden.Det regelverk som bl.a. bostadslåneförordningen ställerupp och som låser fast bostädernas utformning ochgruppernas storlek återstår dock att avveckla.Propositionen innehöll inga förslag i den delen.Huvudmännen måste kunna finna adekvata lösningaravpassade till de äldres behov, utan hinder av statliganormer. Bidragen måste vara tillgängliga även för sådantboende som inte organiseras av kommunen.Socialutskottet vidtog därför ändringar i propositionen,vilket innebar att ett enhälligt utskott ställde sig bakom detkrav som de tre borgerliga partiernas företrädare anfördei den avvikande mening som fogades till bostadsutskottetsyttrande, nämligen att regelsystemet -- låneregler ochstatsbidragsbestämmelser -- för gruppboende försenildementa skall ses över och att sådana lösningar somkan möjliggöra ett decentraliserat beslutsfattande skallsökas. följde utskottets förslag.Riksdagsbeslutet innebar vidare att 300 miljoner kronorper år skall avsättas till stimulansbidrag tillgruppboende för åldersdementa och psykisktutvecklingsstörda samt att avsätts föratt stimulera utbyggnaden av nya boendeformer förpsykiskt sjuka och fysiskt handikappade.Det är nu angeläget att intentionerna i riksdagsbeslutetföljs upp. Regeringen måste därför möjligtåterkomma med förslag till som innebär attbostadslåneförordningens regler förändras på det sätt vi härhar förordat.Alzheimers sjukdomSjukliga vävnadsrubbningar som upptäcktes ochanalyserades och i början av 1900-taletav och som rörde förändringar inervcellerna och deras utskott har lett till att vetenskapennu anser sig kunna konstatera att det är fråga om en nysjukdom kännetecknad av tilltagande intellektuellavtrubbning och vars sjukdomssymptom kan inträda före65-årsåldern, ja redan och undantagsvis ännutidigare. Begreppet 'presenil demens'' har präglats sombeteckning på denna nya form av åldersförändringar.Sedermera har andra liknande sjukdomar tillhörandekategorin ''presenil'' kunnat konstateras.Begreppet demenssjukdom är det medicinsktvedertagna och kommer därför att användas här trots attdet för lekmän ofta anses ha en mer nedsättande innebördän ordet ''ålderssjukdom''. Den vanligaste av dessasjukdomar är utan gensägelse Alzheimers sjukdom. Dendrabbar mellan av äldre över 65 år.Antalet Alzheimersjuka i uppskattas till ca40 000. Till en början ansågs nämnda sjukdom uteslutandeomfatta åldrar under men bedömdessamma sjukdomsbild känneteckna även äldre. Därefter --framför allt till följd av den biokemiska forskningenslandvinningar -- har vissa forskare åter velat betrakta dentidiga och den sena formen av Alzheimerssjukan som olikasjukdomar, ehuru med många gemensamma drag. Manbrukar tala om ''demens av Alzheimertyp''. Numeraföreligger dock allmän enighet om att det råder klaragränser mellan det ''normala'' åldrandets psykiska ochfysiska personförändringar och de som har sin grund iAlzheimers sjukdom och andra ålderssjukdomar.Behov av kunskaper och forskningEn stor del av befolkning har endemenssjukdom med svåra handikapp. Till detta kommerett okänt antal med lätta till medelsvåra demenstillstånd.Antalet sjuka kommer att stiga kontinuerligt , huvudsakligen beroende påden ökade medellivslängden.Det finns många skäl att satsa ökade utredningsresurserpå demenssjukdomarna. Vid en noggrann medicinskutredning kan ofta kroppsliga och psykiska sjukdomarpåvisas som förklaring till patientens demensliknandesjukdomsbild. Dessutom kan vissa av dessa sjukdomarbehandlas med gott resultat. Genom utredningen kandessutom den sjuke och anhöriga få en tillförlitliginformation om sjukdomen, och om de möjligheter somfinns att få behandling och ekonomisk och praktisk hjälp.Kunskap om ålderssjukdomar finns i första hand inompsykiatrin, neurologin och geriatriken. Det finns ingenmedicinsk disciplin som officiellt har ett samlat ansvar, utanansvaret för utredning och vård av dementa har på lösagrunder på många håll flyttats från psykiatrin tillgeriatriken, d.v.s. till en resurssvag specialitet och med fåundantag (bl.a. ) har resurserna inte följt medpatienten. De nuvarande specialiteterna behöver i ställetökade resurser. Utredning om vård av dementa är krävandeoch förutsätter kvalificerad personal. Det är nödvändigt atti varje län ha tillgång till en särskilt ansvarigutredningsavdelning med resurser inom röntgen- ochneurofysiologiområdet. På vissa håll i landet liggerutredningsansvaret kvar inom psykiatrin (bl.a. ).Genom att primärvården får ett allt större ansvar försjukhemsvården ligger även där ett stort vårdansvar.Det säger sig självt att den allvarliga situation som vi härbeskrivit måste få konsekvenser såväl för den medicinskaforskningens inriktning som utformningen av det allmännasvårdinsatser samt också för den information och det stödsom det allmänna måste vara berett att ge anhöriga tillnärstående som drabbas av demenssjukdomar.Krav på ökade forskningsresurserI en moderat motion till /88 (mot.1987/88:So477) redovisades en del av det forsknings- ochutvecklingsarbete som bedrivs i vårt land rörandeifrågavarande sjukdomar, bl.a. i , ochUmeå. har forskningen ytterligare intensifieratsinom ramen för de resurser som stått till förfogande. Dessaär dock klart otillräckliga och mycket återstår innanforskningen har de möjligheter som sjukdomarnasomfattning och svårighetsgrad kräver. I förhållande tillannan medicinsk forskning är detta område åsidosatt. Detär desto mera angeläget att en ändring kommer tillstånd som vissa nya forskningsrön tyder på framsteg både idiagnostiskt hänseende och i fråga om möjligheterna attfinna adekvata botemedel. Vissa forskare vågar rent av göragällande att det inom ett tiotal år bör vara möjligt att nåsådana framsteg att ålderssjukdomarnas problem står införsin lösning.Erfarenheter från bl.a. och visar attframgångsrik forskning kräver dels ett tillräckligt stortunderlag av ålderssjuka, dels brett upplagdaforskningsresurser. finns i sådana resurserblott inom speciella ''Alzheimercentra'', där såväl klinisksom preklinisk forskning kan bedrivas. I har denpsykiatriska sjukvården under ledning av docent avdelat betydande resurser för diagnostik ochakutsjukvård för äldre. En metod för mätning av hjärnansregionala blodflöde har förbättrat diagnostiken avdemenssjukdomar och gjort det möjligt att skilja dessa frånfalsk demens orsakad av t.ex. depressionstillstånd hosäldre.Den psykogeriatriska kliniken i har ettövergripande ansvar för diagnostik, behandling ochvårdutveckling avseende demenssjukdomar. Särskildaöppenvårdsteam, bestående av läkare, sjuksköterska,psykolog och kurator, samarbetar med distriktssjukvårdoch socialtjänst. En professur i geriatrisk psykiatri harinrättats. De nuvarande resurserna behöver emellertidkompletteras med en professur i neuropsykologi medinriktning på neuropsykologiska och neurofysiologiskametoder för tidig diagnostik av demenssjukdomar.Karolinska institutet har genom en nysatsning motneurogeriatrisk forskning inrättat Institutionen förgeriatrik, placerad vid . Institutionen hartilldelats två professurer, dels en klinisk tjänst ilångvårdsmedicin/geriatrik, dels en professur inriktad motbasal geriatrisk forskning.Enligt vår mening bör vid varje universitetssjukhusfinnas regionala centra för diagnostik, behandling,vårdutveckling, forskning och undervisning med inriktningpå demenssjukdomar. Dessa centra skall tillförsäkrasresurser inom psykiatri, neurologi, geriatrik ochneuropsykologi samt diagnostiska resurser inom röntgenoch neurofysiologi.Samtliga universitetssjukhus måste dessutom gesresurser för undervisning och forskning rörandedemenssjukdomar och psykiska sjukdomar hos äldre.Befolkningsutvecklingen motiverar särskilda professurer igeriatrisk psykiatri vid dessa sjukhus.Vårdens anpassning till de demenssjukaDå det gäller vården av de sjuka måste en kedja skapasav differentierade möjligheter anpassade till sjukdomarnasförlopp samt de anhörigas och sjukas villkor ochförutsättningar. När den medicinska vetenskapen nu ansersig vara på det klara med att det verkligen är fråga omsjukdomstillstånd och inte om ''normala''åldersförändringar kan ett välfärdssamhälle värt namnetinte rimligen slå sig till ro. Då kan av humanitära och socialaskäl med fog resas anspråk på att nödvändiga ytterligareinte bara forskningsutan också vårdresurser tillskapas.Detta har inte bara medmänskliga och självklara etiskaaspekter. Även av privat- och samhällsekonomiska skäl ärdet betydelsefullt att inte blott hejda ett sjukdomsförloppsom innebär att människor tvingas bryta kontaktenmed sitt aktiva liv utan också att ge dem som drabbas bästamöjliga livsuppehållande vård.Som redan sagts kännetecknas främst Alzheimerssjukdom av ett fortlöpande och allt mer svårartat förloppfrån de första knappt märkbara tecknen på försvagning avden mänskliga personligheten till nedbrytning och totalhjälplöshet. Just denna, än så länge i stort settsjälvverkande, och medicinskt svårpåverkbara processmåste styra vårdpolitikens uppbyggnad och inriktning.Under sjukdomens första stadier är vård av den sjuke ihemmet och helst av egna anhöriga den bästa och för densjuke och dennes familj självklara vårdformen. Just dennormala vardagliga kontakten mellan den sjuke och dennesnärmaste samt att vanliga rutiner kan upprätthållas så längesom möjligt utgör en psykisk stimulans för den sjuke somkan vara ägnad att fördröja sjukdomens utveckling. Deninvanda miljön underlättar den sjukes orientering och ökardennes trygghet.Om anhöriga saknas eller inte orkar med sitt vårdarbetebör hemsjukvård och dag(sjuk)vård i första hand utnyttjas.Den sjuke bör dessutom ges hjälp genom hemtjänst --eller enskild -- med mat, hygien och städning.Nästa steg i vårdkedjan kan vara avlastnings- ochväxelvårdplatser på geriatriska eller psykogeriatriskavårdavdelningar eller lokala sjukhem. Den sjuke kan vistasnågra veckor i sitt hem och på vårdavdelning.Sådan vård kan ge både stimulans åt den sjuke och behövligavkoppling åt anhöriga. Det är viktigt att den berördapersonalen får en adekvat utbildning och attvårdavdelningen är liten och kan erbjuda en hemliknandemiljö.Institutionsanknuten hemsjukvård utgör en utvecklingav växelvården och innebär att personalen vid en geriatriskavdelning ansvarar för den sjuke även när denne befinnersig i sitt hem. Detta kan vidareutvecklas med särskildaöppenvårdsteam som besöker patienterna i hemmet eller påvårdinrättningen och ger stöd och råd till anhöriga ochsjuka.För lindrigt sjuka -- det vill säga i början av ettsjukdomsförlopp -- utgör ålderdomshem eller servicehusmed helinackordering en mellanvårdsform som buffert tillsenare institutionsvård.Dagsjukvård för demenssjuka i kommunens ellerenskildas regi är ett angeläget vårdalternativ. Härigenomkan även relativt svårt demenssjuka individer bo kvarhemma där omständigheterna i övrigt så tillåter.Dagsjukvården erbjuder aktivering och social gemenskapsamt avlastning och stöd till anhöriga samt möjlighet fördem att sköta egna angelägenheter. Vårdalternativet kräversjälvfallet lämplig och välutbildad personal.Tyvärr har i debatten institutionsvårdens intresserade,välutbildade men ofta slitna personal alltför litetuppmärksammats och uppskattats. En förändring avinstitutionsvården genom övergång till mindre vårdenheteroch hemliknande miljöer är nödvändig för att behålla ochnyrekrytera personal till denna vårdsektor. Ett bättrealternativ är gruppboende för demenssjuka. Det innebär atten mindre grupp sjuka vårdas under hemlika former i ettslags boendekollektiv. De får möjlighet att själva deltaga iarbetet och får därmed, samt genom samvaron med andra,stimulans och uppmuntran.Eftersom något effektivt botemedel ännu icke torde ståtill förfogande för patienter med åldersdemens gårsjukdomsförloppet -- som redan sagts -- nära nog obevekligtmot en försämring. Som vi också påvisat bör dock allastimulansmöjligheter och trygghetsaspekter i det längstabeaktas samt vården steg för steg anpassas därtill. Först i detallra sista helt hjälplösa skedet måste något slagsinstitutionsvård i egentlig bemärkelse komma till stånd.Det är angeläget att hälso- och sjukvården anpassasbättre till behoven hos dem som drabbas av endemenssjukdom. Vården måste bli mer differentierad. Dedemenssjuka måste kunna bo kvar ochvårdas i sitt eget hem. Detta förutsätter en godsamplanering av den vård som ges av den egna familjen ochav andra vårdgivare. För många demenssjuka ärdagsjukvård kombinerad med eget boende ett gottalternativ. Det är därför angeläget med en satsning pådagvård för åldersdementa. Ett rimligt mål bör vara att alladementa skall kunna erbjudas plats i dagvård inom dennärmaste tioårsperioden.Behovet av informationVad här sagts understryker vikten av att de anhöriga i etttidigt skede kan få allsidig information och råd omsjukdomen och om de vårdmöjligheter som står tillförfogande och vad som är bäst för den sjuke. Såvitt vi kanfinna är bristerna i just detta hänseende på sina hållobestridliga. De anhöriga står rådvilla och hjälplösa ochderas redan förut bekymmersamma situation blir lättförtvivlad.På många håll tycks till och med läkare och vårdpersonalvara mindre väl orienterade om vilka möjligheter som stårtill buds och vilka råd som skall ges den sjukes anhöriga.Dagens svenska sjukvård är med andra ord inte anpassadtill de svårigheter och behov som möter den växande skaraav demensssjuka. I det hänseendet har ettsärskilt ansvar.Vårdgaranti till allaDen sjukvårdsdebatt som på moderat initiativanordnades i föranleddes av de nu alltmer uppenbara bristerna i den offentliga svenskasjukvården.Långa operations- och vårdköer kan inte accepteras,allra minst när patienterna riskerar hälsan eller livet iväntan på vård. Men detta är ingen ovanlighet. Det finnsåtskilliga exempel på att vården av äldre människor får ståtillbaka, vilket strider mot hälso- och sjukvårdslagen.I mycket beror sjukvårdens otillräcklighet påcentralstyrning, stordriftstänkande, byråkrati, prestige,dålig organisation och brist på flexibilitet. Den politiskastyrningen av sjukvården är för stark. Patienternasönskemål, den medicinska kompetensen och de enskildainitiativen ges inte ett tillräckligt utrymme. Vi har i annatsammanhang upprepat vårt förslag att det s.k. Dagmar-systemet (för ersättningar från sjukvårdsförsäkringen) skallavskaffas, eftersom det inskränker patienternas möjligheteratt fritt välja läkare och sjukgymnast.Vi har också föreslagit en väsentlig förbättring förpatienterna genom en allmän, obligatorisksjukvårdsförsäkring som ger patienterna valfrihet utan attöka den enskildes kostnader. Genom attsjukvårdsförsäkringen bättre fördelar vårdens resurser kanen stor del av kostnaderna för långa sjukskrivningar,förtidspensioneringar och andra hjälpinsatser från detallmänna undvikas. I stället kan resurserna användas för attge vård , det vill säga minska vårdköerna och dekostnader dessa för med sig såväl för den enskilde somsamhället i stort. Patienter som vistas påsjukhuskliniker utan att behöva den kvalificerade vård somdär ges kan få omsorg i andra former.