mot · GE02Jo252 · 1991-01-25 00:00:00 — BakgrundAllt ägande är förenat med ansvar. Detta har alltid variten grundregel i varje civiliserat samhälle. Det gäller isärskilt hög grad naturtillgångar.Odlingsmark och skog hör till mänsklighetensoskattbara tillgångar som svarar för huvuddelen avmänsklighetens behov av föda. De är tillgångar som urmoralisk synpunkt måste anses tillhöra hela mänsklighetenoch skall utnyttjas med ansvar inför både nu levande ochkommande generationer. Det kan därför aldrig varalikgiltigt för världssamfundet eller för det enskilda landethur dessa naturtillgångar förvaltas.Skalden skrev en gång: ''Men densom hejdar växtens fart/ och lägger jord igen/ begår en syndav värre art/ än den som dräper män.'' Detta låter kanskeöverdrivet, men är mer aktuellt än när det skrevs. Påen jord, som blir allt mer överbefolkad, är odlingsmark ochskog oersättliga tillgångar. Om de förslösas leder det tillsvältdöd för medmänniskor. Svält drabbar hundratalsmiljoner människor.Trots uppodlingsförsök minskar tillgången påodlingsmark per invånare i världen . Sedan 1981har världens jordbruksareal minskat. Dessutom minskarmarkens produktivitet (, LesterBrown 1990).De lagar som reglerar bruket av odlingsmark och skogm.m. måste ta hänsyn både till brukarens och samhälletsintressen. Samhället måste då fattas i vid mening,inkluderande andra folk och kommande generationer.Det finns i vår kultur en tendens att översätta våraerfarenheter från industriell produktion till alla livetsområden. För att det är rationellt att tillverka motorer istora fabriker har många trott, att det är rationellt attutbilda barn i stora skolor. Man har trott att jordens brukkan jämställas med industriell produktion trots att det rörsig om oerhört komplicerade biologiska processer därmänniskan har medverkat och påverkat sedan årtusenden.Detta synsätt har legat bakom det sovjetiskakolchossystemet.Det finns också i vårt eget land föreställningar om attjorden och skogen kan brukas lika bra med anonymt,storskaligt ägande i aktiebolagsform. Hela den statligapolitiken på jordbruksområdet harvarit starkt influerad av tanken att jordbruk kan likställasmed industri. Sådant tänkande har präglatjordförvärvslagen vars främsta syfte har varit att skapa''rationella brukningsenheter''.Enligt uppfattning är detta ettmaterialistiskt, kortsiktigt och okunnigt betraktelsesätt.Erfarenhetsmässigt har enligt meningstorskaligt jordägande av stat, kommun, stora bolag ochandra storägare oftast visat sig vara mindre ansvarsfullt, ochofta också mindre effektivt, än ägande i måttlig skala, därägaren eller ägarna själva aktivt deltar i jordens bruk.Enligt samhällssyn är det väsentligt attundvika, att jorden blir föremål för spekulativt ägande avmänniskor som inte betraktar jorden som något annat än enkapitalplacering. Likaledes är det inte acceptabelt att ettjordbruk behandlas som en fritidsbostad för förmögnapersoner som har helt andra huvudsysselsättningar ochintressen än jordbruk.Praxis har lett till att allt fler icke-jordbrukare kunnat förvärva jordbruk. Dessutom behållerarvingar av jordbruk som inte är jordbrukare ofta sinagårdar. Detta har drivit upp priserna påjordbruksfastigheter så att avkastningen på gården inteförräntar fastighetens pris. Detta omöjliggör förjordbruksutbildade ungdomar utan stort eget kapital attförvärva jordbruk.Detta är bakgrunden till krav på bo- ochbrukarplikt.2. Definitioner och principerMed bo- och brukarplikt förstås att huvudregeln förjordens bruk skall vara att ägaren är bosatt på eller invidden odlingsmark han äger och i möjligaste mån tar ansvarför och deltar i bruket av jord och skog.En mycket stor del av svenskt jordbruk drivs som bekantsom arrenden. Det är vår uppfattning att detta skallminskas så, att en allt större andel av jordbruksmarken blirägd och brukad av jordbrukare som äger marken de brukar.Det hindrar inte att vi kan tänka oss att jordbruk kan drivassom ägarkooperativ om det sker i måttlig skala och omdelägarna normalt själva brukar jorden.En sådan omställning av svenskt jordbruk måste få taavsevärd tid men bör genom en effektivlagstiftning påbörjas möjligt. Huvudregeln skallvara att principen aktualiseras vid varje ägarskifte och varjegång ett arrende skall förnyas.Det måste vara orimligt att tillämpa bo- ochbrukarplikten drakoniskt. Kravet att ägaren skall bo invidjordbruksfastigheten kan genomföras tämligen strikt, mengivetvis skall inte arvingar som är minderåriga eller somutbildar sig för att bruka fastigheten tvingas att bo därförrän de är kapabla att överta ansvaret. Likaledes skallägare som av sjukdom eller ålder tvingas att bosätta sig påannan plats ej fråntas sin jord.Likaså kan man aldrig kräva att ägaren ensam ochpersonligen skall bruka jorden utan regeln skall vara attägaren/ägarna tar huvudansvaret för brukandet och harjordbruket som en huvudsysselsättning. Det är inteacceptabelt att en ägare bor på fastigheten men heltöverlåter bruket till anställd personal medan familjen heltägnar sig åt annan verksamhet. Däremot är det enligt våruppfattning inte bara acceptabelt utan till och med önskvärtatt människor skall kunna bli deltidsjordbrukare, d.v.s. attde vid sidan av ett annat yrke bebor och brukar en litenjordbruksfastighet.Man kan naturligtvis ifrågasätta varför de barn varsföräldrar äger jord skall ha företrädesrätt till att blijordbrukare. Varför skall en människa kunna råda över vadsom händer med hans egendom efter döden? Arvsrätten ärå andra sidan en urgammal regel i vår kultur grundad pådjupt liggande biologiska instinkter och vi vill ingalundaavskaffa den. Men i frågan om jord bör den förknippas medvillkor.Huvudregeln blir då att den arvinge som inte vill för egendel tillämpa bo- och brukarplikten måste sälja sinjordbruksfastighet till någon som vill och kan tillämpadenna huvudregel. En ung arvinge bör givetvis få tillräckligtid för att växa upp och utbilda sig innan han tvingas taställning till om han vill bli jordbrukare eller något annat. Idet senare fallet måste han/hon då sälja sitt arv.När arrendekontrakt går ut skall arrendatorn erbjudasatt köpa fastigheten med bo- och brukarplikt. Om han ejönskar detta kan parterna komma överens om fortsattarrende. Men ägaren kan också återta sin rätt att brukafastigheten.När det gäller rena skogsfastigheter behöver intebrukarplikten gälla, däremot boplikten. Detta beror på attskogen har så många andra användningsområden än attproducera virke och att dessutom skogens omloppstider ärså långa att det är svårt att avgöra vad som är brukande. Förnaturvårdens del är det tvärtom positivt om inteskogsmarken utnyttjas så hårt för virkesproduktion. Vidpension eller långvarig sjukdom måste naturligtvisfastighetsägaren ha rätt att bo kvar på gården även omhan/hon inte själv kan bruka marken. Men om det finnsintresserade människor som vill bruka marken bör denarrenderas ut.Den som köper eller ärver jordbruksfastighet underuppgivande av avsikt att bebo och bruka densamma men ejinom rimlig tid verkställer detta går miste om sin rätt att ägafastigheten och måste då försälja densamma till ägare somuppfyller förpliktelsen.Eftersom jorden är en för mänskligheten oskattbartillgång är det förenat med ansvar att äga jord. Därför måstedet finnas en fungerande lag som gör det möjligt för detallmänna att ingripa mot den som uppenbart vansköter sinjord. Odlingsmark får ej utan särskilt tillstånd användas förandra ändamål än odling. Vi föreslår att skötsellagen skärpsi detta avseende.Den nuvarande jordförvärvslagen behöver radikaltförändras och skötsellagen behöver skärpas. ärdet enligt vår mening nödvändigt att få till stånd en radikalförändring av jordbrukspolitiken på flera områden för attuppnå ett ekologiskt, långsiktigt och solidariskt utnyttjandeav jord och skog. I denna motion har vi tagit uppprinciperna för ägande och brukande. I andra motioner harvi behandlat frågan om brukningsmetoderna.3. Statlig markDomänverket, statskyrkan och universiteten ägermycket jord- och skogsbruksmark. Vi tycker att de som ärintresserade av att vara egna skogs- och jordbrukare skall fåchansen. Därför bör domänverkets, kyrkans ochuniversitetens mark säljas ut till enskilda som ärintresserade. Vi vill också uppmuntra dem, som vill brukamark tillsammans i kooperativ form eller liknande att köpastatlig mark. Staten bör inte ta ut högre pris än att det ävenför människor utan mycket eget kapital skulle vara möjligtatt etablera sig. Detta skulle kunna leda till att ett stort antalhelt nya mindre fastigheter bildas.4. GenomförandeVi kräver att staten tillsätter en utredning för attutarbeta förslag att ersätta nuvarande jordförvärvslag meden ny lag om bo- och brukarplikt, baserad på de principersom angivits i motionen. Utredningen bör därjämteutarbeta förslag till ändringar i skötsellagen, som förstärkerskyddet av den oskattbara tillgång som odlingsmark utgör.Därvid bör också beaktas behovet av kompletteringar iplan- och bygglagen. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär att enparlamentarisk utredning tillsätts med uppgift attutarbeta förslag till lag om bo- och brukarplikt samt förslagtill kompletteringar av allt i enlighetmed de principer som angivits i motionen,2. att hos regeringen begär förslag till sådanaskärpningar i skötsellagen att effektivt ingripande kan skemot den som missbrukar odlingsmark,[att som sin mening ger regeringen till kännaatt domänverkets, universitetens och kyrkans marksuccessivt bör utförsäljas till enskilda brukare med bo- ochbrukarplikt.1]