mot · GE02Jo63 · 1991-03-11 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:90 En god livsmiljö Regeringens proposition saknar förslag om en förnaturvården och kulturlandskapsvården angelägensamordning av bidragen till natur-, landskaps- ochkulturlandskapsvård.Det värdefulla natur- och kulturarv som finns lagrat ikulturlandskapet är en nationell tillgång. Vår natur och vårtlandskap har under århundraden formats av mänskligpåverkan. Äldre typer av kulturlandskapet tillhör denaturområden som är mest hotade. Kraven på effektivainsatser för kulturlandskapets och naturmiljöns bevarandeökar ständigt. Inte minst medför den förändring avmarkanvändningen som följer av jordbruketsstrukturomvandling ökade behov av bevarandeåtgärder.Hoten mot den biologiska mångfalden är ett växandemiljöproblem även globalt.Kulturlandskapets bevarande och kulturminnesvårdenär ett viktigt nationellt ansvarsområde. Ett antal olikabidragsformer har införts för att bevara ochvårda det kulturoch naturarv som finns lagrat ikulturlandskapet. Bevarandeåtgärderna har dessvärresplittrats på en mängd olika stödformer som handläggs avflera olika myndigheter:Naturvårdsverket har ansvaretför bidragsansökningar till vård av naturvårdsreservatm.m.Naturvårdsverket och lantbruksstyrelsen ansvararför skilda bidrag till naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet,s.k. NOLA-anslag.Lantbruksstyrelsen handläggerbidragsansökningar till nya inslag i landskapet, s.k. har ansvaret för vårdm.m. av kulturlandskap och fornminneslämningar, s.k.KOLA-anslag.Exemplen ovan visar tydligt bristen på samordning närdet gäller bevarandearbetet i kulturlandskapet. Praktiskaproblem drabbar såväl den enskilde markägaren som demyndigheter som skall genomföra de praktiska besluten.För den enskilde markägaren framstår bidragsdjungelnsom svårgenomtränglig. Den enskilde har inte möjlighet attöverblicka eller sätta sig in i den snåriga av bidrag ochansökningsmyndigheter. Genom splittringen avbevarandeåtgärderna hamnar den enskilde markägarenofta i kläm.Mängden av olika stödformer förorsakar dessutomonödigt merarbete och extra kostnader vid myndigheternashandläggning av verksamheten. Det uppstår ett flertalgränsdragningsproblem som förorsakar gnissel ochoklarheter vid samarbetet mellan myndigheterna. Även härär det ytterst den enskilde markägaren ochbevarandearbetet som blir lidande.En koncentrerad planering och stödgivning i alla frågorsom rör natur- och kulturlandskapsvård skulle underlättabevarandearbetet för alla berörda somanvändningen av tillgängliga medel skulle bli effektivare.Det måste också slås fast att medlen för bevarandearbeteskall användas till natur- och kulturvårdande åtgärder ochej till byggande av parkeringsplatser eller andraanläggningar som saknar koppling till vården av naturen.Kulturlandskapet måste ses som en enhet om det skallkunna förstås och bevarandeåtgärderna måste samordnasför att bli effektiva och meningsfulla. Varje rationellsamordningsåtgärd är en resursförstärkning. Genomsamordning av stödformerna som påverkarkulturlandskapet och genom koncentration avbevarandeåtgärderna till en myndighet kanbevarandekompetensen koncentreras, stärkas och utnyttjasbättre. Samtliga medel som rör bevarandearbetet bördärför samordnas och sammanföras till enmyndighet.I detta sammanhang bör också övervägas vad ensammanförd och bearbetad lagstiftning omfattande såvälnaturvård som kulturminnesvård -- en samladbevarandelag -- skulle betyda för bevarandearbetet. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om samordning av stödformerna tillnaturvård, landskapsvård och kulturlandskapsvård,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en samlad bevarandelag.