mot · GE02Fi217 · 1991-01-25 00:00:00 — Redan intjänad semester berörs inte.Som ett steg på vägen mot en allmän och obligatoriskarbetslöshetsförsäkring finansieras samtligautbildningsbidrag via arbetsmarknadsavgiften.Ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen sänks påmotsvarande sätt som gäller för andra försäkringssystem.Besparingarna uppgår till sammanlagt 1 678 miljoner kronor.På område föreslås attinvesteringsbidragen för nyproduktion på 5,5 miljarderkronor inte införs. Åtgärder vidtas i stället i syfte att ökarörligheten på bostadsmarknaden och minskaboendekostnaderna i det befintliga beståndet.Fastighetsskatten skall avskaffas och sänks med en tredjedelredan den 1 januari 1992. Även ''flyttskatten'' avskaffas.Den sänkta fastighetsskatten leder till en minskadboendekostnad på för vanligasmåhus och bostadsrätter. Hyresrätterna får minskadekostnader i samma storleksordning. Räntebidragenavskaffas för hus byggda och för småhus upplåtnamed hyres- eller bostadsrätt höjs den garanterade räntanfrån . Räntebidragen till reparation,omoch tillbyggnad avskaffas liksom bostadsbidragen tillförvärvsarbetande hushåll utan barn. Skattefri avsättningtill fastighetsanknutna reparationsfonder föreslås liksomavdragsrätt för vissa reparationskostnader i småhus.Bostadsdepartementets belastning på statsbudgetenminskar med drygt 3,7 miljarder kronor.Den oroande brottsutvecklingen gör det nödvändigt attförstärka polisväsendet. Mot denna bakgrund läggs inomcivildepartementets område fram förslag om förstärkningav polisen med 600 administrativa tjänster. Dessa gör detmöjligt att frigöra poliser för egentligt polisarbete.Kostnaden beräknas till ca 120 miljoner kronor.Regeringens förslag till fortsatt försvagning avpolisväsendet genom att minska intagningen tillpolishögskolan avvisas. Ytterligare 200 aspiranter börantas, vilket kostnadsberäknas till 120 miljoner kronor.Inom industridepartementets område föreslås en fortsattavveckling av de selektiva företagssubventionerna samt enförsäljning av statliga företag. Utgifterna för departementetminskar med . Intäkter till följd avföretagsförsäljningen i enlighet med den gemensammaborgerliga motionen beräknas till 10 miljarder kronor.Inom område föreslås ökadeinsatser för vård av naturreservat och för att värnakulturlandskapet. Eftersom budgetpropositionen inte berördetta område avvaktar vi med att lägga våra förslag tillpropositionen förelagts . Medel för ändamålet harreserverats under utgiftsposten Beräknat tillkommandeutgiftsbehov, netto.Besparingarna av engångskaraktär utgörs till störstadelen av försäljningar av statliga företag. Detta är medandra ord besparingar som under en följd av år kanupprepas. De utgiftsminskningar som avsersocialförsäkringssektorn kommer inte formellt att påverkabudgetunderskottet. De leder i stället till ett störreöverskott inom socialförsäkringssektorn. Frånsamhällsekonomisk synpunkt är dock dessa förändringar attjämföra med utgiftsminskningar som får direktabudgeteffekter. Bokföringsmässiga dispositioner bör vidtasså att beparingarna formellt påverkar statsbudgeten. Inomramen för ett oförändrat uttag av socialförsäkringsavgifterbör storleksförhållandena mellan de olika avgifternajusteras.Sammantaget innebär det moderata budgetförslaget enviss finanspolitisk förstärkning jämfört med regeringensförslag om även effekterna av de icke permanentabesparingarna inkluderas. Detta finner vi emellertidbefogat med hänsyn till det internationella läget ochsocialdemokraternas valhänta hantering av den nationellaekonomiska krisen. Skulle avmattningen under budgetåretbli än mer markerad än vad vi nu förutser, reduceras detberäknade budgetöverskottet automatiskt.Det kan mot bakgrund av i det föregående angivnariktlinjer synas motsägelsefullt att i av betydandeöverskott i den samlade offentliga sektorn förorda ettvisst -- om än beskedligt -- budgetöverskott, vilket juytterligare förstärker det kollektiva sparandet. Detoffentliga sparandeöverskottet hänför sig emellertid i alltväsentligt till socialförsäkringssektorn, där alla prognoserpekar på snabbt växande utgiftsökningar . Denav oss åsyftade anpassningen kommer därför i första handtill stånd genom de föreslagna sänkningarna avarbetsgivaravgifterna med ochgenom att stor återhållsamhet iakttas med kommandehöjningar av socialförsäkringsavgifter.4.8 Den kommunala ekonominDen kommunala verksamheten har en mycket storbetydelse för den totala samhällsekonomin. Utgifternainom denna sektor beräknas 1991 bli ca 360 miljarderkronor, vilket motsvarar av BNP. Dennaandel stiger med drygt en procentenhet, vilketsammanhänger med att de kommunala utgifterna fortsätteratt stiga även realt, medan den totala produktionen förutsesminska.Under en följd av år har regeringen i finansplanenuttalat att den kommunala verksamheten får växa medhögst . Lika har den fått konstateraatt detta tak har brutits igenom. Moderata samlingspartiethar vid varje sådant tillfälle efterlyst åtgärder, som kunnatsätta kraft bakom orden. Detta har för oss framstått som såmycket mera angeläget som vi anser att det inte börförekomma någon volymtillväxt alls inom den kommunalasektorn. Inom vissa delområden kan det av demografiskaoch andra skäl krävas resursförstärkningar, men utrymmeför dessa får skapas genom rationaliseringar inom andrasektorer.Under förra året anslöt sig dock regeringen till det imånga år framförda moderata kravet på ett lagstadgatkommunalt skattestopp. Detta begränsades till de två åren1991 och 1992 i avvaktan på resultatet avkommunalekonomiska kommitténs arbete. I finansplanenmeddelar nu regeringen att den slutit en överenskommelsemed om ett frivilligtskattestopp för tiden efter år 1992.Ledningarna för kommunförbunden kan inte träffabindande avtal å de enskilda kommunernas ochlandstingens vägnar. Insikten härom kan vara förklaringentill att regeringen säger sig vara beredd att föreslå ettförlängt lagfäst skattestopp, om det visar sig att kommuneroch landsting ändå överväger skattehöjningar eller omvolymtillväxten i den kommunala konsumtionen skulletendera att överskrida det samhällsekonomiska utrymmet.Enligt vår mening finns det inget värde i ''frivilliga''överenskommelser som träffas under hot. Lösningen påproblemet får sökas i regler om någon form av skattetak,som det ankommer på kommunalekonomiska kommittén attkonstruera. I avvaktan på att ett sådant kan införas bör detlagstadgade skattestoppet nu utsträckas till att omfatta även1993.För att förebygga att den kraftiga förbättring av denkommunala ekonomin som förutses skall utnyttjasför fortsatt volymexpansion föreslår regeringen att 3miljarder kronor skall dras in genom extra påslag påskatteutjämningsavgiften. Dessa medel skall sedananvändas för omfördelande åtgärder i samband medövergången till det nya statsbidragssystem somkommunalekonomiska kommittén väntas föreslå. Det blirsåledes ingen återbetalning av just de pengar som en visskommun en gång betalat in.Som framgått av det föregående vidhåller vi våruppfattning att systemet med skatteutjämningsavgifter heltbör avskaffas. Den förbättring av kommunernas finansiellasparande som uppträder 1991 och 1992 bör dessutom enligtvår mening användas för att sänka kommunalskatten. Istället för att höja skatteutjämningsavgiften extra mycketföreslår vi att en skatteavgift av motsvarande storlek införs1992 för de kommuner resp. landsting som inte sänkerskatten med vardera.Våra övriga förslag på det kommunalekonomiskaområdet framgår av motion 1990/91:Fi303 ''Denkommunala ekonomin'' av m.fl. (m).4.9 StatsskuldspolitikenFrågor rörande statsskuldspolitiken berörs knappt alls iårets finansplan. De diskuteras i stället ibudgetpropositionens bil. 9 under Litt. D(och kostnader för statsskuldensförvaltning). Enligt vår mening bör de emellertid intebehandlas som en anslagsfråga utan som en del av denekonomiska politiken.Statsskulden uppgick vid det senaste halvårsskiftet till582 miljarder kronor, varav 83 miljarder var placerade iutländska valutor. Jämfört med läget hadeden totala skulden minskat med 8 miljarder ochutlandsskulden med 4 miljarder. I kronor räknat harstatsskulden varit svagt sjunkande . Enligtvår uppfattning finns det ingen anledning att nedbringastatens skuldbörda snabbare än vad som ungefär motsvararinflationstakten. En nedamortering skulle förutsätta enöverbeskattning av den aktuella generationen, som alldelesbortsett från fördelningsmässiga synpunkter kan vara direktskadlig för samhällsekonomin.Med denna utgångspunkt blir det angeläget att utvecklamål och riktlinjer för förvaltningen av statens skuld. Ianknytning till proposition 1990/91:29 redovisade moderatasamlingspartiet i motion 1990/91:Fi3 sin syn på dessa frågor.Vi är eniga med regeringen om att det övergripande måletför och statsskuldspolitiken bör vara attminimera kostnaderna för statens upplåning.Vad den inhemska upplåningen beträffar betyder dettaatt det inte kan vara uppgift att stimulerahushållens sparande, om detta skulle strida motkostnadsminimeringsmålet. Vi noterar att utfördajämförelser med en riktmärkesportfölj bekräftar vår längeframförda uppfattning att upplåning från hushållen viaallemansspar och sparobligationer blir förhållandeviskostsam. En rättvisande beräkning för premieobligationerskulle ge ett liknande resultat.Till de nackdelar hos allemanssparandet som tidigareförelegat från statsupplåningens synpunkt kan nu läggasäven konsekvenserna av den fria flyttningsrätten mellanallemansspar och allemansfond. Vid oro för en föreståendekursnedgång på aktiebörsen kan mycket stora beloppsnabbt flyttas från allemansfonderna tillallemanssparkonton, för att sedan när en uppgång väntasflyttas tillbaka igen. Det finns ingen anledning att tro attsådana förändringar skulle sammanfalla med svängningar istatens lånebehov. Vi vidhåller vår uppfattning attallemanspar bör avvecklas som statlig upplåningsform.Ej heller ser vi något behov av nya emissioner av spar-och premieobligationer eller -- för den delen -- av detplanerade riksgäldskontot. Hushållens bidrag tillstatsupplåningen bör i stället lämnas via t.ex.avkastningsfonder som administreras av kreditinstitut,vilket skulle bli mera kostnadseffektivt även med hänsyn tillde rationaliseringar och besparingar som då skulle kunnagöras inom riksgäldskontoret.Vi delar uppfattningen att den s.k. statligautlandslånenormen skall ligga fast. Denna innebär att detinte får förekomma någon nettoupplåning i utländsk valutaför att finansiera statliga budgetunderskott eller för attförvalta statsskulden. Däremot finner det vi inte rimligt attriksgäldskontoret t.o.m. i tider av växande underskott ibytesbalansen skall vara förpliktat att vid ett valutainflöde,orsakat av ett högt ränteläge, amortera ned statensutlandsskuld. Konsekvensen blir en avsevärd höjning avstatens upplåningskostnader, som enskilda''låneförmedlare'' tillgodogör sig en betydanderänteskillnad. Att detta inte kan vara nödvändigt framgårdärav att möjligheten inte skulle finnas, om utlandsskuldenvore helt nedamorterad eller aldrig hade upptagits.Enligt vår mening sköts statens upplåning ochskuldförvaltning tillfredsställande. Avsteg från kravet påkostnadseffektivitet förklaras i allmänhet av politiskarestriktioner, vilka så långt möjligt bör undanröjas. I dettasammanhang bör också observeras de särskilda kostnadersom uppkommer för till följd avriksbankens penningpolitiskt motiverade åtgärder.4.10 PenningpolitikenMed den långsiktiga, icke-interventionistiskauppläggning som moderata samlingspartiet vill gefinanspolitiken ankommer kortsiktiga justeringar avstabiliseringspolitiken främst på penningpolitiken. Inom deramar som sätts av målet om en fast växelkurs gäller det dåatt påverka likviditet och räntenivå så att inflation ocharbetslöshet hålls nere. Eftersom ränteutvecklingen i höggrad styrs av marknadskrafter, blir förändringar avpenningmängden genom marknadsoperationer detviktigaste instrumentet. Penningpolitiska åtgärder får effektbetydligt snabbare än finanspolitiska ingrepp, vilketminskar risken för felaktig tidsanpassning.Men fördelen med att i stabiliseringspolitiken läggatyngdpunkten på penningpolitiken är inte bara det snabbaregenomslaget. Grundläggande är att inflation är ett monetärtfenomen, medan finanspolitiken främst rör sådanastrukturella frågor som fördelningen mellan enskild ochkollektiv konsumtion och mellan privat och offentligtsparande.De dominerande problemen i svensk ekonomi är förnärvarande den alltför snabba kostnadsstegringen och detväxande underskottet i vårt ekonomiska utbyte medutlandet. Penningpolitiken bör därför helst lösa det dubblauppdraget att bekämpa inflationen och försvarakronans yttre värde. Det heter visserligen att man med enviss typ av ekonomisk-politiska instrument bara kan arbetaför att realisera ett mål åt gången, men i detta fall går debåda uppgifterna hand i hand.Den mest dramatiska förändringen av Sverigessituation kan hänföras till det tidigare berördakapitalutflöde som sammanhänger med de senaste årensstora utlandsinvesteringar i företag, fastigheter och aktier.Denna utflyttning av placeringskapital i förening med detväxande underskottet i bytesbalansen kan förväntasframkalla allt större finansiella störningar.Räntebetalningarna till utlandet stiger snabbt i takt medomvärldsräntornas uppgång och skuldstockens tillväxt.Ett stort problem är att det pågående kapitalutflödetgenomgående har långsiktig karaktär, medanfinansieringen till stor del har formen av kortfristigupplåning. Uppgiften att svara för denna har i betydandeutsträckning kommit att hamna hos finanscheferna i störresvenska företag. För att de skall öka sina positioner iutländsk valuta, kommer de att kräva en allt störreräntedifferens mellan och utlandet. Under detgångna året har oro uppstått på marknaden vid fleratillfällen, och räntemarginalen har i stort sett fåttfördubblas. Eftersom inget tyder på att kapitalströmmarnaskall vända, måste vi räkna med återkommandevalutakriser med åtföljande ränteryck uppåt.I denna situation är det vid sidan av den i det föregåendeförordade omläggningen av den ekonomiska politikenangeläget att vidta vissa institutionella förändringar. Syftetär då primärt att öka effektiviteten i arbetet för att värnakronans inre och yttre värde. Inte minst viktigt är attpåverka förväntningsbilden såväl här hemma somutomlands.Den enskilda åtgärd som skulle betyda mest förframgång i kampen mot inflationen och för en stabil valutaär att stärka oberoende. Internationellaerfarenheter visar på ett starkt samband mellan godaresultat för stabiliseringspolitiken och oberoende för ettlands centralbank. Konkreta förslag för att ge Sverigesriksbank en mer självständig ställning lades sedanfram i motion 1989/90:Fi705 av m.fl (m). Därförordades bl.a. att departementstjänstemän ochriksdagsledamöter inte skall kunna bli fullmäktige iriksbanken, att den nuvarande treåriga mandatperiodenskall utvidgas till , varvid en plats förnyas ,samt att beskrivningen av ändamål ilagstiftningen skall preciseras till att värna om kronans yttreoch inre värde. Regeringen har alltsedan i våras planerat atttillkalla en utredning med denna inriktning men intekommit längre än att det i finansplanen sägs att den skalltillsättas . Eftersom är ett riksdagensverk, bör regeringen skyndsamt ta initiativ till samråd medriksdagen angående denna utrednings uppdrag ochsammansättning.Den genomförda avregleringen avkreditpolitiken har varit positiv för den svenska ekonomin.Den inledande kreditexpansionen får ses som en naturliganpassning till en oreglerad marknad. harhushållens upplåning i olika finansinstitut dämpats högstavsevärt. framträdde emellertid tecken påatt belåningen av fastigheter och aktier hade drivits förlångt. Fallissemangen för några finansbolag framkallade enkollaps på den del av penningmarknaden där de brukadefinansiera sig. Bankerna fick därmed oplanerat övertaansvaret för åtskilliga engagemang, och tidigare vidtagnaåtgärder för att uppfylla de nya kapitaltäckningsreglernavisade sig snart otillräckliga.Följden blev en lika kraftig som oväntadkreditåtstramning. Välmotiverade investeringsprojektkunde trots fullgoda säkerheter inte finansieras på grund avbrist på likviditet i kreditväsendet. Detta är naturligtvis irådande samhällsekonomiska läge mycket olyckligt.Finansiella faktorer kan göra den inledda nedgångendjupare än vad de reala faktorerna i sig motiverar. För attundvika en självgenererande process liknande dennedåtgående spiralen börmotverkande åtgärder vidtas. Sålunda kan det varamotiverat med större flexibilitet vid tillämpningen avbelåningsgränser.Det finns också skäl för att övervägalättnader i kassakraven för vissa kreditinstitut utöver detborttagande av de dubbla kraven för finansbolag sombeslutades . Åläggandet att hålla medel på kontohos är ju tänkt som ett sätt att motverkatendenser till överhettning genom att begränsa möjlighetentill kreditexpansion. Om kassakraven behålls oförändradeäven sedan problemet blivit det motsatta, förvandlas dettakreditpolitiska styrinstrument till ett slags extraskatt påfinansiella företag, vilket understryks av atträntegottgörelse inte utgår på innestående medel. Eftersomsistnämnda fråga berör detta kreditpolitiska medelsutformning och inte dess användning, upprepar vi vårt kravatt kassakravsmedel skall berättiga till skäligränteersättning. Även förbudet mot realränte/indexlån börupphävas.Vad som här anförts innebär inte att vi finner tiden inneatt släppa de penningpolitiska tyglarna. Behovet av ettkapitalinflöde, som balanserar underskottet i bytesbalansenoch nettoutströmningen av investeringsmedel, kräver ettjämfört med omvärlden högt ränteläge. Men finns detinvesteringar, som tål den höga räntenivån, vore detolyckligt, om de inte skulle komma till stånd på grund av enpå administrativ väg framkallad likviditetsbrist.Penningvårdande myndigheter skall inte bara vaka överkreditväsendets sundhet utan även tillse att kredit- ochbetalningssystemet fungerar.Under senare tid har det förekommit att avregleringenav valutapolitiken har getts skulden för problemen i svenskekonomi. Vi ser däremot denna förändring som bådenödvändig och riktig. Någon återgång till tidigare ordningkommer därför inte på fråga. Tvärtom är det angeläget attavlägsna återstående regleringsinslag i valutalagstiftningen.Den nya beredskapslagstiftningen bör få tillämpas endastvid säkerhetspolitiska kriser och krig. De restriktioner ikapitalrörelserna över gränserna som återfinns i den nyabetalningslagen måste också försvinna som en förberedelsetill inträde i EG.En betydelsefull institutionell förändring gäller fråganom valutapolitiska regim. Målet är och förblir enfast växelkurs. Sedan ett tiotal år tillbaka anges denna iförhållande till en korg av utländska valutor. I praktiken haremellertid den svenska kronans värde påverkats avkursförändringar för de i korgen ingående valutorna.Dollarns stora svängningar har spelat en särskild roll,eftersom denna valuta har givits dubbel vikt i korgen.En fastare punkt, till vilken kronan kan anknytas,erbjuder sig i form av det europeiska monetära systemet(EMS), vars växelkursmekanism () flertalet EG-valutor tillhör. Moderata samlingspartiet har sedan mittenav förordat en svensk anknytning till EMS.Under senare tid har , och undersöktförutsättningarna för inträde där. Sådant medlemskap skalli princip vara möjligt även för länder som ej är medlemmari EG, men situationen kompliceras av pågåendeöverväganden kring skapandet av en europeisk monetärunion (EMU). har i denna situation valt att ensidigtanknyta sin krona till den europeiska valutaenheten (ecu)och har också fått vissa utfästelser om att vid behov fåkursstöd från centralbanker inom EG.Regeringen och har visat ettväxande intresse för det europeiska valutasamarbetet. Manhar emellertid enligt finansplanen inte kommit längre än tillatt ''bevaka möjligheter till ett närmande till dettasamarbete''. Som argument mot en bindning till ecun haranförts att den svenska inflationen först måste nedbringas,innan ett sådant valutapolitiskt åtagande blir trovärdigt.Men detta har sagts , ochinflationsgapet mot våra viktiga konkurrentländer har baravidgats. Andra höginflationsländer, som ålagt sig dendisciplin en EMS-anslutning kräver (t.ex. ochDanmark), har lyckats få ned prisstegringen till i nivåmed den tyska.När under trycket av dårådande stora ekonomiska obalanser utträdde ur dendåvarande valutaormen, utlovades en förnyad anslutningtill ett europeiskt valutasamarbete, så snart förutsättningarför detta åter förelåg. Enligt vår mening är detta fallet sedanflera år tillbaka. Uraktlåtenhet att handla riskerar att tolkassom att inte menar allvar med sin fastkurspolitik.Det är inte heller något stort steg att ta. EfterStorbritanniens inträde i och anknytning tillecun kan den sistnämnda valutaenheten sägas representeraca av vår utrikeshandel. Den enda valuta av storbetydelse för vårt handelsutbyte som skulle ligga utanför ärden lättrörliga dollarn.Enligt vår mening är det nu hög tid att markerarsin avsikt att ansluta sig till det europeiska valutasamarbetetgenom att följa exempel och anknyta kronan tillecun. Förutom att vår valuta därigenom får en mera stabilförankring finns det anledning att räkna med att räntenivånskulle kunna sänkas avsevärt utan risk för påfrestningar påkapitalbalansen.5. Effekter av en marknadsliberal politikDen ekonomisk-politiska strategi som redovisas i dennamotion kan förutses medföra en väsentligt bättrevälfärdsutveckling än den uppläggning som tecknas ifinansplanen. Vår politik ger positiva effekter redan på kortsikt, men det är främst i ett längre perspektiv som skillnadenblir avgörande för förmåga att tävla i välstånd medandra utvecklade länder.Profilen på vår ekonomiska politik är marknadsliberal.De olika inslagen hänger på ett naturligt sätt samman så atttillväxt och välfärd inte äventyras. Socialdemokraterna harlänge byggt på kollektiva lösningar och på en överdriventilllit till politiska beslut och planstyrning. Inte avövertygelse utan av yttre omständigheter tvingas nuregeringen på allt fler områden överge tidigare intagnaståndpunkter. Men övergången till marknadsstyrning gårnaturligtvis snabbare och smidigare, om den genomförs avpolitiska krafter, som helhjärtat tror på den.Det viktigaste inslaget i vår ekonomiska politik är denmålmedvetna strategin för sänkt skattetryck. Människorkommer att få disponera en större del av sina inkomster.Var och en konsumerar och sparar enligt egna önskemål.Samtidigt genomförs en omfattande reformering av denoffentliga sektorn, som genom inriktningen på avregleringoch avmonopolisering kommer att öka möjligheterna förden enskilde medborgaren att forma sitt liv efter egnaönskemål.Det gäller inte minst att förbättra det näringspolitiskaklimatet i och återställa framtidstron. Långsiktighetoch klara linjer skall känneteckna väsentliga områden somenergipolitiken och Europa-politiken. Detta leder till attsvenska och utländska företag investerar för framtiden i vårtland.Uttryckt i makroekonomiska termer kommer vår politikatt leda till ökad BNP-tillväxt. Eftersom finanspolitikenhålls stram, kommer inte det positiva bidraget till BNP frånoffentlig konsumtion utan från kapitalbildning. Detförbättrade näringspolitiska klimatet leder till ökadinvesteringsaktivitet, och eftersom satsningarna påutbudspolitik och inflationsbekämpning stärkernäringslivets konkurrenskraft, kommer exporten att öka.Även om utrymmet för privat konsumtion växer,kommer det till betydande del att utnyttjas för enskiltsparande. Genom skattesänkningar skapas förutsättningarför hushållen att spara, och genom ändrade skattereglerkommer incitamenten till sparande att återställas. Ävenlångsiktigheten och stabiliteten i politiken bidrar till attmedborgarna vågar satsa för framtiden.Sammantagna innebär våra förslag att gesförutsättningar för en stabil och långsiktig tillväxt i ettintegrerat , där ökad frihet och välfärd blirhonnörsord. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att godkänner de allmänna riktlinjer för denekonomiska politiken som föreslås i motionen,2.