mot · GF02Bo2 · 1991-11-19 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:56 Bostadsbyggandets finansiering , m.m. Bostaden är en grundläggande social rättighet i likhetmed arbete, utbildning och sjukvård. Allas rätt till en godbostad är det grundläggande målet för den socialabostadspolitiken.När målet formulerades var dessinnebörd att undanröja den bostadsslum, trångboddhet ochbostadsbrist som präglade den tidens . Dessaförhållanden var i hög grad en följd av denmarknadsinriktade bostadspolitik som dittills förts.I dag är denna nöd och brist avskaffad. har ettstort och modernt bestånd av bostäder av hög kvalité.Bostäderna är modernt utrustade och trångboddheten är idet närmaste avskaffad. Antalet bostäder med högutrymmesstandard är mycket stort. Boendet har utvecklatsöver hela landet. Den solidariska bostadspolitiken ikombination med en aktiv regionalpolitik har gjort dettamöjligt.Den sociala bostadspolitiken har således varitframgångsrik. Det innebär inte att alla problem är lösta. För1990-talet finns en rad viktiga bostadspolitiska åtgärder sombehöver vidtas.Vi måste kunna upprätthålla en bostadsproduktion överhela landet som gör det möjligt att realisera målet om allasrätt till en bra bostad. Bostadsfinansieringen måste ges ensådan inriktning att behovet av bostaden blir detutslagsgivande för konsumenternas efterfrågan. Inflytandetför de boende över bostaden måste kunna utvecklasytterligare.Det är några exempel på viktiga bostadspolitiska frågorsom måste få sin lösning. De kan ges en acceptabel lösningbara om den sociala bostadspolitikens mål blir vägledandeför politikens inriktning.Socialdemokratin slår därför vakt om den socialabostadspolitikens mål.De förslag regeringen nu redovisar leder bort från debostadssociala målen. Regeringens strävan att låtamarknadskrafterna helt styra utvecklingen på detbostadspolitiska området inger oro. Denna väg prövades iSverige under de första decennierna av . Den harockså prövats i och i en rad andra europeiskaländer. Överallt har resultatet blivit detsamma. Ett oerhörtkraftigt segregerat boende, bostadsslum och bostadsnöd.Därtill växande svårigheter för inte minst ungdomar att fåbostäder.Vi beklagar att den borgerliga regeringen nu villgenomföra sådana experiment också i vårt land. Vi taravstånd från detta. Bostaden måste vara en grundläggandesocial rättighet. Därför måste bostadspolitiken utgå från ensocial målsättning. Samhället och de boende måste ha ettavgörande inflytande över bostadsförsörjningen. Dettakommer att vara vägledande för socialdemokratiskbostadspolitik också framöver.RäntelånesystemetRiksdagen beslöt att införa ett nyttsystem för bostadsfinansiering vid ny- och ombyggnad(prop. 1990/91:34, BoU4, rskr. beslutaderiksdagen om kompletteringar till detta beslut (prop.1990/91:144, BoU20, rskr. Med stöd av besluten harförordningar och föreskrifter utarbetats. Det nyafinansieringssystemet gäller för hus som påbörjas efter den1 och från för hus medräntebidrag enligt gällande regler.Det nya systemet -- räntelånesystemet -- skulle rätta tillett antal brister i det nuvarande systemet. Det skulle ge likavillkor för olika upplåtelseformer och ägarkategorier, detskulle jämna ut kostnaderna mellan hus av olika årgångar,det skulle ge en bättre fördelningspolitisk träffsäkerhet, detskulle förhindra att räntebidragen kapitaliserades när egnahem och bostadsrätter säljs, det skulle minska belastningenpå statsbudgeten som det skulle ge möjligheter tillatt fortsätta bedriva en bostadspolitik som innebar att allamänniskor även i fortsättningen skulle kunna skaffa sig enbra bostad.Det nya finansieringssystemet -- räntelånesystemet --innebär att all lånefinansiering skall ske på den allmännalånemarknaden. Kreditgivaren kan få statlig lånegaranti.Detta för att lån skall lämnas över hela landet på likartadevillkor. Om räntelåneskuld inte täcks av köpeskillingen vidförsäljning av egna hem skall skulden efterskänkas omförlusten beror på att fastighetspriserna på orten ellerregionen har utvecklats svagare än för landet i dess helhet.Räntelånesystemet innebär att ränteutgifterna betalasdels genom en egen betalning, dels genom ränteavdrag ellermotsvarande skattekompenserande räntebidrag, delsgenom räntelån och realräntebidrag.Den som äger sitt hus får genom ränteavdraget enskatteminskning som täcker av hela ränteutgiften.Ägare av hyres- och bostadsrättshus, som normalt inte kanutnyttja ränteavdrag, får i stället ett skattekompenseranderäntebidrag med samma av räntekostnaden. Därmedskulle lånevillkoren bli likvärdiga för alla upplåtelseformeroch ägarkategorier.Den egna betalningen av räntor för nya hus skulle förstaåret av lånetiden motsvara av investeringslånet likaför alla. De egna betalningarna skulle sedan öka i takt medinflationen.Återstoden av ränteutgiften skulle sedan täckas genomräntelån med statlig kreditgaranti. Räntelåneskuldenpåverkar inte de egna betalningarna så länge skulden byggsupp. Genom att på detta sätt sprida ut kapitalkostnadernaöver tiden blir det möjligt att hålla en jämn och oförändradbostadsutgift jämfört med dagens system.Med tiden skulle lånebehovet minska för att slutligenhelt falla bort efter 15--. I reala termer, dvs. närinflationen räknats bort, skulle skulden minska 2--perår. Om realräntan -- marknadsräntan minus inflationen -- ärhögre än 4--lämnas ett realräntebidrag lika för alla.Realräntebidraget skulle helt eller delvis träda in i stället förkreditgarantier för räntelån. Det skulle skydda låntagarenmot alltför hög skulduppbyggnad och för långa lånetider.Skulden i ett äldre hus kommer mot bakgrund av dettaalltid att vara väsentligt lägre än i ett likvärdigt nybyggt hus.Vid låga låneräntor eller ökade egna betalningar kortasskulduppbyggnadstiden betydligt.Räntelånesystemet skulle omfatta också ombyggnad avfastigheter. Skattekompenserande räntebidrag skullelämnas också för det 20- och 10-åriga underhållet.Detta var i korthet det nya finansieringssystemet. Detvar ett system som långsiktigt skulle garantera denbostadsproduktion vi behöver i landet. Ett system där manutan att höja bostadsutgiften för den enskilde kunde rättatill de brister som fanns i det befintliga systemet samt på ettavsevärt sätt minska belastningen i statsbudgeten.I den nu framlagda propositionen föreslås att riksdagensbeslut om det nya finansieringssystemet skall rivas upp. Istället skall, enligt propositionen, ett nyttfinansieringssystem utarbetas, avsett att träda i kraft 1993.Något besked om hur det nya finansieringssystemet skall seut lämnas inte. skall nuvarande system med ettantal förändringar bibehållas.Den borgerliga regeringens förslag leder till en storosäkerhet på bygg- och bostadsmarknaden. Såvälsysselsättningen som bostadsförsörjningen hotas genomoklarheten och genom de kostnadsfördyringar som det nuframlagda förslaget medför.Genom den kraftiga minskningen avnäringslivsbyggandet har byggarbetsmarknaden drabbatsav stora problem. Arbetslösheten ökar kraftigt. Genomregeringens handlande är riskerna nu påtagliga för enkraftig neddragning också av bostadsbyggandet. Förslagenleder till kraftigt ökade kostnader jämfört medräntelånesystemet. Detta påverkar självfallet människorsmöjlighet att efterfråga bostäder. Minskad efterfrågan lederi sin tur till minskad produktion.Från såväl byggherrar som entreprenörer har ocksåmeddelats att om regeringens förslag genomförs måste mankraftigt minska nyproduktionen och ta sådana projekt urproduktion som ännu inte har påbörjats. Försmåhusindustrin innebär det också stora problem. Enligtberäkningar som byggentreprenörerna har gjort kan antaletsysselsatta inom byggsektorn under de närmaste årenkomma att minska med ytterligare 30 000 om regeringensförslag genomförs. En hel bransch slås sönder. Viktigkompetens går förlorad.Enligt vår mening är det nu nödvändigt att i stället geklara besked till marknaden om de villkor som skall gälla.Vi avvisar regeringens förslag och står fast vid ettfullföljande av det beslut fattade och1991 om ett nytt finansieringssystem. Enligt vår mening gerdetta finansieringssystem just den stadga och det klarabesked som byggmarknaden behöver. Då kan bådesysselsättning och bostadsförsörjning klaras.Regeringen har i sina förslag för det som skall gälla för1992 anslutit sig till vissa delar av de riktlinjer som skullegälla för räntelånesystemet. I dessa avseenden har vi ingaerinringar att göra.Regeringen föreslår dock vissa ytterst väsentligaförändringar. Sålunda föreslås att den s.k.räntebidragstrappan skall bibehållas. Vidare att fullträntebidrag skall lämnas endast till avbidragsunderlaget lika för alla fastighetsägarkategorier ochupplåtelseformer. Parkeringsanläggningar föreslås inte fåingå i bidragsunderlaget för bostadsprojekt som påbörjasefter utgången av . För 10- och 20-årigtlägenhetsunderhåll föreslås att räntebidrag inte skall utgå.Detta är avgörande förändringar jämfört medräntelånesystemet. Vi avvisar dessa förslag som innebär attneutraliteten mellan upplåtelseformer inte uppnås och somdessutom innebär kraftigt ökade kostnader inyproduktionen, men också i fastighetsunderhållet och dåinte minst i allmännyttan.I annat sammanhang har regeringen därutöver föreslagitatt det investeringsbidrag som skulle kompensera för denhöjning av byggmomsen som beslutade våren1990, skall minskas från 9,3 till . Också det innebärkraftigt ökade kostnader för nyproduktionen. Därutöverhar regeringen lagt fram förslag om en begränsning avavdragsrätten för räntor från . Detta innebärkraftigt ökade bostadskostnader för den enskilde såväl iegnahem som i andra upplåtelseformer.BoendekostnadernaDe av regeringen framlagda förslagen som redovisats ikorthet ovan, leder till kraftigt ökade bostadskostnader,främst i nyproduktionen. Genom bibehållandet av den s.k.räntebidragstrappan, genom att fullt räntebidrag endastlämnas till av bidragsunderlaget för allafastighetsägarkategorier, genom att kostnaden förparkeringsanläggning efter utgången av inte fåringå i bidragsunderlaget samt genom minskningen avinvesteringsbidrag och avdragsrätt ökar kostnaderna förnyproduktionen mycket kraftigt. Kapitalkostnaderna perkvadratmeter och år ökar . iförhållande till om räntelånesystemet hade gällt. Detbetyder att hyreskostnaden för en nybyggd trerumslägenhetpå stiger med . imånaden jämfört med vad som skulle gällt omräntelånesystemet införts.Jämfört med dagens system ökar hyran efter 1 maj 1992med ca /månad för en lägenhet på 80 m2.Detta är naturligtvis helt oacceptabelt.Statsfinansiella effekterDe förslag regeringen framlagt försämrar, i förhållandetill om räntelånesystemet införs, statsbudgeten med mellantre och fyra miljarder.AllmännyttanOm ett hus förvärvas från allmännyttigt bostadsföretagfår bostadslån och räntebidrag följa med endast omregeringen medger det. Bestämmelsen infördes den 1januari 1988.I propositionen föreslås att den som i fortsättningenförvärvar hus från ett allmännyttigt bostadsföretag skall fåbehålla räntebidragen.Om den sociala bostadspolitiken skall upprätthållaskrävs bostäder i såväl hyres- som bostadsrätt ochäganderätt. är ett av de länder, som har denstörsta andelen äganderätt i . av vårabostäder är i äganderätt.I hyresrätten har allmännyttan och de privatafastighetsägarna resten. För regeringen tycks frågan omutförsäljning av dessa allmännyttiga bostäder vara enav de viktigaste bostadspolitiska frågorna.Det finns delar av det allmännyttiga bostadsbeståndet,som av bostadsförsörjnings- eller förvaltningsskäl kanbehöva säljas ut. kan regeringen medge attsådan försäljning får ske med bibehållande avräntebidraget. Någon förändring av nu gällande reglerbehövs därför inte.Vi yrkar därför avslag på regeringens förslag.Krav för statligt stödAvgörande för en framgångsik bostadspolitik är att denär väl förankrad där den skall förverkligas, dvs. ikommunerna.Därför är det nödvändigt att kommunerna har detillräckliga medlen för att driva den bostadspolitk somsvarar mot kommunens önskemål.De medel som stått till kommunernas förfogandeför detta är t.ex. markvillkoret och förmedlingsvillkoret.En kraftig majoritet av landets kommuner har i ennyligen genomförd studie redovisat att man vill ha kvardessa instrument.Vi är öppna för att genomföra förenklingar ochförändringar i låne- och byggbestämmelser. Ett sådantarbete hade också inletts i anslutning till den nyabostadsfinansieringen.De förslag regeringen nu lägger fram leder dock till attkommunerna berövas sina möjligheter att planerabostadsförsörjningen och därmed få fram de bostäder sombehövs. Detta är oacceptabelt.I propositionen föreslås att en rad av de hittillsvarandekraven för statligt stöd vid ny- och ombyggnad av bostäderslopas. Det gäller bl.a. mark- och konkurrensvillkoren, denkommunala anvisningsrätten ochproduktionskostnadsprövningen.Som motiv anför regeringen, att den s.k. avregleringsom förslagen sägs leda till skulle leda till sänktabyggkostnader. Detta är ett allmänt påstående. Någrabelägg för att så skulle ske redovisar inte regeringen.Som framgår av det följande finns det tvärtom belägg förmotsatsen. De undersökningar som gjorts angåendemarkvillkoret och produktionskostnadsprövningen visar attdessa haft kostnadsdämpande effekter. Slopandet av kravenmåste i stället ses som ett uttryck för regeringens strävan,att helt marknadsinrikta boendet.MarkvillkoretMarkvillkoret innebär att man endast får statligt stöd förny- och ombyggnad av bostäder om marken förvärvats frånkommunen eller om kommunen lämnat sitt medgivande.Såväl som den särskilda arbetsgrupp inombostadsdepartementet som den socialdemokratiskaregeringen tillsatte för att se över de administrativastyrmedlen inom bostadsfinansieringen, har konstaterat attmarkvillkoret bidragit till att dämpa markpriserna och attdet givit kommunerna ett starkt inflytande överbostadsförsörjningen. Störst effekt har markvillkoret haft ide större kommunerna. Av redovisning framgåratt av alla lägenheter i nyproducerade flerbostadshusoch gruppbyggda småhus uppförts på mark som förvärvatsfrån kommunerna. I övriga fall har kommunerna lämnatdispens från markvillkoret.Över 70 % av samtliga kommuner vill ha kvarmarkvillkoret. I kommuner över 100 000 invånare villsamtliga ha kvar markvillkoret. Kommunernas uppfattningom att markvillkoret behövs för att man skall kunnaupprätthålla en god bostadsförsörjning, gäller oavsett denpolitiska sammansättningen i kommunen.Markvillkoret syftar till att eliminera eller i vart falldämpa den prishöjande kokurrensen om marken ochdärigenom dämpa prisutvecklingen. Kommunerna kan viamarkfördelningen styra var nya bostäder skall byggas.Markvillkoret förhindrar att det blir en enskild byggherresmarkinnehav som styr fördelningen avproduktionsuppdrag. I stället kan kommunen väljabyggherrar. Ett borttagande av markvillkoret innebär attkapitalstarka byggbolag kan köpa upp mark och sedanförbehålla sig rätten att bygga på den. Därmed begränsaskonkurrensen.Av de ovan anvisade skälen motsätter vi oss attmarkvillkoret tas bort.Kommunal bostadsanvisningsrättDen kommunala bostadsanvisningsrätten innebär att omkommunen så begär skall den som söker lån för hyres- ellerbostadsrättshus lämna kommunen anvisningsrätt tilllägenheterna i huset om det har minst fyra lägenheter.Syftet med den kommunala bostadsanvisningsrätten harvarit att åstadkomma en rättvis och behovsanpassadfördelning av nyoch ombyggda bostäder. Den dominerandedelen av nyproduktionen av hyreslägenheter förmedlas med stöd av denna bestämmelse. När det gällerbostadsrätter träffar kommunerna som regelöverenskommelser med de kooperativabostadsproducenterna om hur många lägenheter som skalllämnas till bostadsförmedling och hur många lägenhetersom får förmedlas via organisationens egen bosparkö.Enligt vår mening kvarstår behovet av en rättvisfördelning av ny- och ombyggda bostäder. Om målet omallas rätt till en god bostad skall kunna upprätthållas, är detviktigt att de bostäder som produceras kan komma alla tilldel. Detta sker bäst genom samhällets medverkan.Vi motsätter oss därför ett avskaffande av denkommunala bostadsanvisningsrätten.KonkurrensvillkoretKonkurrensvillkoret innebär att projekt skallupphandlas genom infordran av anbud från fleraanbudsgivare. Detta gäller vid nybyggnad av hyres- ochbostadsrättshus samt s.k. säljarbyggda egna hem. Annanproduktionsform får tillämpas om kommunen godtar denoch om kostnaden för projektet inte överstiger kostnadernaför ett konkurrensupphandlat projekt.Konkurrensvillkoret infördes för att stärkakonkurrensförutsättningarna i bostadsproduktionen. Ettannat syfte var att man genom entreprenadupphandlingskulle få bättre garantier för att uppställda kostnadsramarkunde behållas. Genom konkurrensvillkoret skulle ocksåegenregibyggen kunna motverkas. Detta därför att enbetydande förekomst av sådant byggande krympermarknaden för entreprenader och minskarförutsättningarna för konkurrens.Boverket genomförde 1991 en studie om andelenanbudsupphandlade lägenheter. Studien visade att andelenanbudsupphandlade lägenheter steg från ca 45 till 65 %under senare delen av 1970-talet. halveradesegenregiproduktionens andel från 24 till 12 %.Studien visar också att under senare delen av 1980-taletblev förhandlingsentreprenad den dominerandeupphandlingsformen. Skälet till detta var den kraftigahögkonjunkturen med överhettning inom byggbranschen iflera regioner. Denna ledde till att det ofta var svårt att överhuvud taget få in anbud vid upphandling i konkurrens.Byggherrarna fick ofta in endast något enstaka anbud medoacceptabelt pris eller inget anbud alls vidkonkurrensupphandling.Detta visar att konkurrensvillkoret har haft begränsadbetydelse i tider med överhettning på byggmarknaden.En enkät som kommittén för översyn av deadministrativa styrmedlen inom bostadsfinansieringengjort, visar att praktiskt taget alla kommuner anser attkonkurrensvillkoret i sin nuvarande form inte har någonkostnadsdämpande effekt.Mot bakgrund av resultatet av de ovan redovisadeutvärderingarna kan vi dela uppfattningen attkonkurrensvillkoret inte bör ställas som krav för statligtstöd för nybyggnad av permanentbostäder.ProduktionskostnadsprövningProduktionskostnadsprövningen innebär attlänsbostadsnämnden prövar om den beräknade kostnadenför ett projekt är skälig i förhållande tillproduktionsförhållandena och projektets allmänna kvalité.Boverket genomförde enundersökning för att belysaproduktionskostnadsprövningens effekter påbyggkostnaderna. Av undersökningsresultatet drogboverket slutsatsen att länsbostadsnämnderna i storomfattning och med betydande effekter medverkat tillkostnadsbegränsningar genom dennaproduktionskostnadsprövning. uppskattadekostnadsreduceringarna till ungefär 500 milj.kr. Därtill kommer omätbara kostnadsreduktioner somdiskussionerna med byggherrar inför låneansökan lett till.I genomsnitt hade produktionskostnadsprövningen letttill en prissänkning på 4 %.Länsbostadsnämnderna har genomgående en starkövertygelse om att förekomsten av enproduktionskostnadsprövning verkarkostnadsåterhållande. Länsbostadsnämndernas medverkani diskussionen på ett tidigt stadium med kommuner,byggherrar och byggföretag om upphandling,kostnadsreglering, skäliga kostnadsnivåer m.m. har ofta letttill förbättringar av projektens ekonomi.Kommittén för översynen av de administrativastyrmedlen inom bostadsfinansieringen anser attkommunerna bör få ansvaret förskälighetsbedömningen av kostnaderna för bostadsprojektmed statligt stöd. Kommittén anser att om kommunerna gesett direkt ansvar för att avgöra vilka kostnader som kanaccepteras, kan det kommunala inflytandet över projektensutformning göra sig gällande på ett tidigt stadium itillkomstprocessen. Då kan en större del av kostnadernapåverkas än i samband med prövningen inför självalånebeslutet. Då ökar också kommunernas ansvar införbostadssökande och övriga kommuninvånare för resultatetav den förda bostadspolitiken. Kommittén understrykeremellertid också, att har flertalet kommuner anpassatsina resurser för granskning av låneärenden till attlänsbostadsnämnden sköter huvuddelen av denna uppgift.Flertalet kommuner är små med liten bostadsproduktionoch de har ingen regelbunden erfarenhet av låneprövning.Därför menar kommittén att övergångsvis måstelänsbostadsnämnderna medverka i den erforderligakunskapsuppbyggnaden, särskilt i de mindre kommunerna.Länsbostadsnämnderna behövs också för en uppföljning iefterhand av de faktiska kostnaderna.Vi vill understryka behovet av att enproduktionskostnadsprövning genomförs. Som ovanredovisats i utredning har den haft enprisdämpande effekt. Däremot anser vi att det finns skäl,som talar för att lägga ett ökat ansvar för denna prövning påkommunerna. En viktig förutsättning för ett genomförandeav ett sådant förslag är dock att den kommunalakompetensen kan byggas upp på ett sådant sätt attgranskningen i kommunen blir tillfredsställande. I mångakommuner saknas denna kompetens. Vi förordardärför att en försöksverksamhet genomförs med kommunalproduktionskostnadsprövning. I en första etapp bör denomfatta de kommuner som själva önskar ta överprövningen. bör ges i uppdrag att administrera ensådan försöksverksamhet. I det sammanhanget bör verketockså se över grunder för prövningen.Där försöksverksamheten genomförs fårlänsbostadsnämnderna mera rådgivande uppgifter.Vad nu anförts om produktionskostnadsprövning samtkommunernas beslutanderätt i sammanhanget börriksdagen ge regeringen till känna.Areagräns för småhusI dag lämnas inte statligt stöd för bostäder i småhus meden bruksarea som överstiger . I propositionenföreslås att denna regel tas bort.En undersökning som genomförde under 1990visar att en knapp tiondel av de styckebyggda småhusenhade en bruksarea på . 1977 (prop.1976/77:100) anförde den dåvarande bostadsministern, attsyftet med storleksbegränsningen var att främja ettsmåhusbyggande som inriktades på måttliga ytor och enfunktionell men inte lyxbetonad utrustningsstandard.Riksdagen beslöt med anledning av förslag i prop.1988/89:150 att produktionskostnadsprövning skulle görasockså för småhus. Motivet för detta var, att också storalyxbetonade villor fick del av statlig belåning upp till 120m2.När regeringen nu föreslår attproduktionskostnadsprövningen skall tas bort och att ocksåden övre gränsen tas bort blir följden attockså mycket dyra, lyxbetonade stora villor får subventionupp till de 120 m2.Även om det bara är en mindre del av småhusen som haren bruksarea , blir följden av regeringensförslag i ovannämnda två avseenden, att det inte längrefinns någon begränsning för statlig belåning till storalyxvillor i det statliga lånesystemet. Det är direkt stötandeatt skattemedel skall användas till uppförande av hus somendast är tillgängliga för en mycket exklusiv köparkrets. Viyrkar därför avslag på regeringens förslag i detta avseende. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att avslår proposition 1991/92:56 ombostadsbyggandets finansiering , m.m.,2. att -- vid avslag på yrkande 1 -- avslårproposition 1991/92:56 vad avser slopande av markvillkoretsom villkor vid bostadsstöd,3. att -- vid avslag på yrkande 1 -- avslårproposition 1991/92:56 vad avser slopande av kravet påkommunal bostadsanvisningsrätt som villkor förbostadsstöd,4. att -- vid avslag på yrkande 1 -- avslårproposition 1991/92:56 vad avser slopande av övreareagräns för småhus som villkor för bostadsstöd,5. att -- vid avslag på yrkande 1 -- avslårproposition 1991/92:56 vad avser sänkning avbidragsunderlaget för allmännyttiga bostadsföretag ochvissa bostadsrättsföreningar vid beräkning av räntebidrag,6. att -- vid avslag på yrkande 1 -- avslårproposition 1991/92:56 vad avser bibehållande avräntebidrag vid övertagande av fastighet från ettallmännyttigt bostadsföretag,7. att -- vid avslag på yrkande 1 -- som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omproduktionskostnadsprövning för ny- och ombyggnad avbostäder.