mot · GE02Bo517 · 1991-01-25 00:00:00 — På allt fler håll i landet växer nya externastormarknadsanläggningar upp. Detta är på många sätt ursamhällssynpunkt ett stort problem.Genom tillkomsten av stormarknadsanläggningar somtill stor del bärs upp av dagligvaruhandel, konkurrerasbostadsanknuten handel ut till nackdel för framförallt äldre,handikappade och barnfamiljer som saknar tillgång till bil.Det ökar också belastningen på den kommunalafärdtjänsten och eftersom avstånden tilldagligvarubutikerna ökar. Till detta kommer den utarmningsom det innebär för bostadsområdenas sociala miljö när intebara, som det ofta brukar vara, arbetsplatser, utbildningoch annan service, utan också dagligvaruhandel liggerskilda från bostadsområdena.Ett ännu större problem är dessa anläggningarsmiljöpåverkan. Hela stormarknadsidén bygger på att detenskilda hushållet skall använda den egna bilen vid sinainköp av såväl dagligvaror som andra varor. Därav följer vidvarje nyetablering en betydande ökning av biltrafiken inomupptagningsområdet med allt vad det innebär av ökadeavgasutsläpp, slitage på vägar och behov av nyatrafikinvesteringar.Biltrafiken utgör ett av våra största miljöhot. Det ärockså ett svårlöst problem då det inte handlar om bara eneller ett par större föroreningskällor utan om miljontals småoch spridda på lika många händer.Många behöver bilen för att klara sitt dagliga liv. För deflesta betyder den mycket för fritid och rekreation.Om bilen även skall kunna få vara något av''var mans egendom'' måste vi, förutom att få frammiljövänligare bilar och alternativa biobaserade drivmedel,också planera samhällsutbyggnaden så att onödigabiltransporter kan undvikas. Genom närhet mellan boende,arbete, utbildning och service kan transportbehovet minskaför sådant som egentligen bara drar tid och pengar ochförsämrar vår miljö.Externa stormarknadsanläggningar ökar vårttransportbehov och försämrar i de flesta fall servicen. Deökade kostnaderna för detta får bäras av de enskildahushållen genom ökade bilkostnader och försämrad miljö.De bidrar dessutom till att det kommer attbli nödvändigt med restriktioner för vår bilanvändning. Detkommer indirekt i så fall att innebära att det också går utöver transporter som vi behöver bättre och kan ha störreglädje av.Om stormarknadsanläggningarna genom t exmiljöavgifter skulle få bära sina egna verkliga kostnader -- dv s både de enskilda hushållens merkostnader och de ökadesamhällskostnaderna, skulle sannolikt problemet lösa sigsjälvt. I och för sig vore detta rimligt med utgångspunkt frånett marknadsekonomiskt synsätt.Ett marknadsekonomiskt synsätt förutsätter också attdet inte är samhällets uppgift att begränsa volymen påhandeln. Det är handeln själv som inom ramen för den friakonkurrensen har att avgöra hur mycket handel av olikaslag som skall finnas. Däremot är det och bör ävenfortsättningsvis vara samhället och då i första handkommunerna, som inom ramen för sitt ansvar för denfysiska planeringen har att avgöra var och i vilkenkoncentration handeln skall finnas. D v s på samma sätt somgäller för bostäder, arbetsområden, gator, parker m m.I lagen 1987:12 om hushållning med naturresurserna mm (NRL) säges i de inledande bestämmelserna, 1 kap 1 §:''Marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt skallanvändas så att en från ekologisk, social ochsamhällsekonomisk synpunkt långsiktigt god hushållningfrämjas.'' (PBL) är underordnad dessabestämmelser. Med tanke på stormarknadernas negativamiljöpåverkan är det enligt vår mening rimligt attstormarknadsetableringar också reellt skall kunna prövasutifrån intentionerna i naturresurslagen.Enligt kap 12 i PBL är det länsstyrelserna som har atttillse att NRL beaktas vid den kommunala planeringen.Med nuvarande utformning har dock naturresurslagen enför svag ställning i förhållande till PBL. PBL bör därförändras och ges bättre anpassning till NRL. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag till sådanändring av som anförts i motionen.