mot · GE02L202 · 1991-01-25 00:00:00 — Åtgärder mot ekonomisk brottslighet Den stora skattereformen innebär att en stor del avtidigare skatteplanering och skattefiffel försvåras eller heltförhindras. Förändringar som beslutats avriksdagen om ändrade regler för taxering och uppbördkommer också att försvåra visst skattefiffel. Trots dessaförbättringar återstår ännu mycket att göra för att på etteffektivare sätt förhindra vissa former av skattefiffel och renekonomisk brottslighet.Riksdagen och regeringen uttalade sig underriksdagsmötet /85 bland annat om riktlinjer förreformarbetet för att motverka ekonomisk brottslighet(prop. 1984/85:32, om riktlinjer för det framtida arbetetmot ekonomisk brottslighet m.m. samt JuU 1984/85:28).Riktlinjerna gäller dels den allmänna uppbyggnaden avrättsliga och administrativa system, dels det straffrättsligaförfarandet. Riktlinjerna omfattar även uttalanden omresursprioriteringar och verksamhetsinriktning inom deolika myndigheter som kommer i direkt beröring med sådansamhällsskadlig verksamhet som reformarbetet gäller.Det arbete som därefter bedrivits av de myndighetersom getts särskilt ansvar för att aktivt motverka så kalladekonomisk brotslighet, bl.a. skattemyndigheter,kronofogdemyndigheter samt polis- ochåklagarmyndigheter, har avslöjat en omfattande handel ochtömning av vinstrika aktiebolag samt en mycket omfattandeförekomst av internförsäljning av fastigheter jämte en tillsynes omotiverad höjning av värden på sådana fastigheter.Den ifrågavarande verksamheten och liknande oseriösverksamhet har oftast bedrivits genom aktiebolag.De ifrågavarande affärstransaktionerna har gällt beloppav sådan storlek och varit så stötande att allt fler personerifrågasätter effektiviteten i kontrollerande ochrättsvårdande system samt i vilken mån som derättsvårdande myndigheterna har möjlighet att tillseatt de gemensamma samhällsutgifterna på ett rättvist ochlikformigt sätt bestrids av alla. Det uppdagade beteendetutgör ett hot mot betalningsmoralen, säkerheten inomkreditmarknaden samt gentemot seriösa företagsmöjligheter att fullgöra sina skyldigheter mot leverantörer,kunder och anställda utan att själva försättas på ekonomisktobestånd.I samband med att riktlinjerna för reformarbetet antogsuttalade bl.a. lagutskottet (LU 1984/85:2y) att det finnsanledning att uppmärksamma att det förekommer att detcivilrättsliga regelsystemet används i illojala och brottsligasyften. En i aktiebolagslagen upptagen regel om ett bolagsupplösning, efter konkurs utan överskott, har irättstillämpningen visat sig kunna utnyttjas för syften somrättsregeln inte avsett att tillgodose. Regelns effekt somhinder för bl.a. statens uppgift att utreda och motverkaoseriösa transaktioner har uppmärksammats av såväldömande organ som de myndigheter som har som uppgiftatt tillse att fordran fastställs eller att åtal väcks. Desamhällsintressen de angivna reformriktlinjerna skalltillgodose ger anledning att utreda om aktiebolagslagensregler bör ses över i avsikt att eliminera risken för att vissaeffekter av rättsregler kan utnyttjas i illojalt syfte.Om ett aktiebolag är försatt i konkurs och dennaavslutas utan överskott, är bolaget enligt 13 kap. 19 § 1 st.aktiebolagslagen (1975:1385) upplöst när konkursenavslutas. Bolaget kan därefter, som huvudregel, inte varasvarandepart i rättegång och inte heller förvärva nyarättigheter eller inträda i nya skuldförhållanden, se ex. NJA1982, s. 820. Från denna huvudregel har dömande instansermedverkat till vissa undantag som bl.a. gäller arbetstagaresmöjlighet att få ersättning för lönefordran samt förföreträdare för bolaget att föra talan för bolagets räkningang. beslut om bolagets konkurs respektive somriktas mot konkursförvaltare etc., NJA 1979, s. 700 samtNJA 1988, s. 110.Ifrågavarande rättspraxis som gäller civilrättsliga tvisterhar sin motsvarighet i hinder för skatterättsliga beslut ochprocesser. Kammarrätten i har genom beslut den8 -- genom att lämna statens besvär utan bifall --fastställt länsrättens i beslut att avvisa statenstalan om eftertaxering av bolag för skulder som hänför sigtill tid som föregått en konkurs. Länsrätten konstaterade attbolaget upplösts då konkursen avslutades samt att ingasärskilda skäl förelåg för att pröva statens talan trots attbolaget upplösts. Kammarrätten har i sitt beslut bl.a.sammanfattat statens uttalande enligt följande:I besvär hos kammarrätten har länsskattemyndighetenyrkat att dess ansökan prövas och bifalles. Myndigheten haranfört bl.a: Bolaget har trots anmaning inte avgivitdeklaration till ledning taxering. Bolaget åsattesdärför skönsmässig taxering. Denna har eftertaxeringsrevision visats vara för låg. , somvarit styrelseledamot i bolaget, har brustit i sindeklarationsskyldighet för taxeringsåret 1986.Deklarationsskyldigheten för bolaget måste finnas kvar förtid före konkursen. Därmed bör också finnas någon somföreträder bolaget vad gäller skyldigheter och åliggandensom inträffat före konkursen. Genom att deklaration inteavlämnats för bolaget har detta påförts för låg skatt. Enskatteprocess är i många fall mycket långdragen.Skattemyndigheten blir i regel inte direkt underrättad omatt konkursen är avslutad. Skattemål kan finnas som harpåbörjats långt före en konkurs är aktuell. Länsrättensbeslut skulle innebära att all fortsatt processföring efter enkonkurs skulle upphöra. Mål som anhängiggjorts av t.ex. enjuridisk person eller skattemyndigheten skulle då avvisas.Detta måste uppfattas som direkt stötande för bådaparterna i en process. Utgången i taxeringsfrågan kan fåbetydelse för huruvida konkursen skall fortsätta. Detframstår som helt orimligt att ''upplöst'' skall ges deninnebörden att varken en ny skatteprocess kan inledas elleren redan inledd skatteprocess kan fullföljas.Kammarrätten uttalar därefter bl.a. att staten har ettbefogat intresse av att få sin fordran fastställd även om detförefaller saknas tillgångar i bolagets konkurs, menfastställde länsrättens beslut som ''rätteligen grundat'' ochframförde följande beslutsskäl:I förevarande mål gäller att bolaget försattes i konkursden samt att konkursen avskrevs jämlikt 10kap. 1 § konkurslagen genom beslut av tingsrätten den 3mars 1988. Enligt ovannämnda bestämmelse iaktiebolagslagen blev bolaget härigenom upplöst.Länsskattemyndigheten har ansett det orimligt att''upplöst'' skall tolkas så att det allmänna varken kan inledaen ny skatteprocess eller fullfölja en redan inleddskatteprocess. Emellertid har kammarrätten i Stockholmgenom dom den 5 septemer 1984 i mål om arbetsgivaransvarenligt 77§ uppbördslagen undanröjt lokala skattemyndighetensbeslut om betalningsskyldighet för ett aktiebolag, eftersombolaget när beslutet fattades varit upplöst på grund avbestämmelserna i 13 kap. 19§ aktiebolagslagen. I besvär hos regeringsrätten anfördeallmänna ombudet att domen öppnade möjligheter föroseriös hantering vid upplösning av bolag. Regeringsrättenbeslöt dock att ej meddelaprövningstillstånd (mål nr. 5038-1984).De nu redovisade besluten återger en klarrättstillämpning som bl.a. återkommer ilänsskattemyndighetens i beslut S3771-88/S5149-89. I detta mål förde staten talan för att genom eftertaxeringfastställa slutlig skatt för ett bolag med ett belopp om . Bolaget hadeutnyttjats för tömning av andra bolag i så kalladeskalbolagskoncerner.Den nu redovisade rättstillämpningen har påvisatmöjlighet att undvika att staten och andra borgenärer görgällande särskilda regler avseende återvinning i konkurs,återbäring på grund av återbäringsregler i aktiebolagslagen,personligt ansvar enligt aktiebolagslagen samtåtalsprövning på grund av brott mot borgenärer enligtbrottsbalkens 11 kapitel. Det förekommer i betydandeomfattning att styrelser i aktiebolag avgår utan att nystyrelse tillträder. Har styrelsen avgått innan räkenskapsåreller beskattningsår utgått är det sällsynt att årsbokslut resp.deklaration upprättas för bolaget. Rättshandlingar som kanmedföra att skattefordringar uppkommer respektive attåterbäringspliktiga transaktioner ägt rum, blir då inte kändaför skattemyndighetens tjänstemän utan att relativtomfattande kontrollresurser avsätts för att utreda bolagetsställning.De insatser som staten gjort föratt beivra ekonomisk planering genom illojalabolagstransaktioner har påvisat att bolag som tömts påbetalningsmedel successivt överförts genom olika formellakoncerner. Det föreligger därför svårigheter även förerfarna konkursförvaltare, likvidatorer och revisorer attgenomskåda vissa transaktioners egentliga innehåll ochdärmed mot vem återvinningstalan etc. rätteligen skallväckas.På samma grunder föreligger problem med att fastställavem eller vilka som egentligen tillgodogjort sig bolagensbetalningsmedel på ett sådant sätt att de gett upphov tillskattefordringar etc. För det fall att ett sådant bolag försattsi konkurs samt konkursen hinner avslutas innantransaktionerna i bolaget hinner utredas, kan en senarekunskap inte medföra att skattefordringar kan fastställasgentemot bolaget. Processer kan då inte heller öppnas,inom ramen för ett konkursförfarande, för att bolaget skallerhålla möjlighet att fullgöra sina skyldigheter gentemotstaten eller andra nödlidande borgenärer.Då ett bolag frånhändes sina betalningsmedel i sådanomfattning att det inte kan betala de skatteskulder sombolagets verksamhet genererat, föreligger i regel anledningatt utreda om den som företrätt bolaget gjort sig skyldig tilloredlighet mot borgenär. Med anledning av att den rättaskattefordrans storlek i vissa fall inte kan fastställas, pågrund av aktiebolagslagens nu berörda effekter, föreliggerinte heller någon praktisk möjlighet att beivra de brott someventuellt begåtts.Med anledning av att den nu ifrågavarande rättsregelnseffekter i dessa hänseenden är kända, finns anledning attmisstänka att regeln i ökad utsträckning utnyttjas för attgöra en slutlig vinst på det allmännas bekostnad samt för atteliminera risken för åtal. En planering som omfattarkännedom om regelns effekt, successiva överföringar avbolagets säte mellan olika orter, bristande bokföring,bulvanstyrelser etc. kan i hög grad motverka de insatsersom riksdag och regering varit ense om för att motverkaoseriös verksamhet. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag till sådanaändringar i ovan berörd lagstiftning att möjligheterna tillekonomisk brottslighet ytterligare försvåras ochförhindras.