mot · GE02So332 · 1991-01-25 00:00:00 — Innehåll 1.Välfärdssystemen fungerar inte 2 2.Det finns lösningar 2 3.Hälso- och sjukvården 3 3.1Krisen i sjukvården beror på planstyrning 3 3.2Allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring 4 4.Äldreomsorgen 5 4.1Vårdmonopol i kris 5 4.2Valfriheten i centrum 6 4.3Mångfald och flexibilitet 7 4.4Moderata riktlinjer 7 5.Förändrat pensionssystem 7 5.1Inledning 7 5.2Den socialdemokratiska välfärdsmodellen ochpensionerna 8 5.3Förändrat pensionssystem 8 6.Handikappolitiken 9 6.1Moderat handikappolitik 10Hemställan111. Välfärdssystemen fungerar inteVarje dag kan vi läsa om sprickor i de svenska offentligavälfärdssystemen. Köer, brister och problem blir allttydligare och vanligare. Individuella hänsyn kan intebeaktas i ett välfärdssystem som bygger på att allamänniskor behöver och skall ha exakt samma form avvårdnad och omsorg. Socialdemokraterna har skapat ettsamhälle där den som har tur eller är stark har möjlighet attfå utdelning.Detta är självfallet ytterst allvarligt. För det första ärvälfärd, oavsett om det rör sig om barnomsorg, sjukvård,handikapphjälp, äldreomsorg eller pensioner, ytterligtindividuell. Vi har alla olika behov och olika önskemål. Detgäller som en självklarhet på alla andra områden i vårt liv.Vi får t.ex. bo var vi vill (i princip), vi får handla mat ochkläder utifrån våra egna preferenser. Detta tillhör också vårvälfärd och våra nödvändiga behov. Men så snart dethandlar om vård och omsorg tilltros vi inte ens valet av våregen läkare eller barnomsorg för våra egna barn.Det är också oacceptabelt att det offentliga, som ipraktiken har monopol på produktion av vård och omsorg,inte kan garantera att alla får del av de offentliga tjänsterna.Det cyniska i dagens socialdemokratiska system är att omdet offentliga är oförmöget att ställa tillräckliga resurser tillförfogande, finns inga alternativ för den enskildamänniskan. Denne har inga möjligheter att betalaprivatvård, om han eller hon inte har det mycket gottekonomiskt ställt.Socialdemokraterna kallar ofta stolt sin välfärdspolitikför generell. Men sanningen är en annan. Den generellavälfärdspolitiken är inte generell där den borde vara det.Många får, som sagts ovan, inte ens erforderlig vård elleromsorg.Detta gäller sjukvården, där köer till t.o.m. livsviktigaoperationer är oförändrat långa. Kan inte ställaupp har patienten ingen möjlighet att vända sig till någonannan. De rika klarar sig alltid, men inteminimipensionären eller den handikappade.Samma förhållande råder på barnomsorgens områden.Allt stöd går till den kommunala barnomsorgen, somockså är den allra dyraste formen av barnomsorg. De somvill, eller på grund av den stora bristen på kommunalbarnomsorg, tvingas ordna omsorgen om sina barn på annatsätt tvingas dels betala till den kommunala barnomsorgenöver skatten, dels bekosta den egen valda omsorgen utöverdet. Här har socialdemokraternas solidaritet inskränkts tillatt alla måste betala, men inte garanteras plats.Andra människor som kommit i kläm i densocialdemokratiska välfärdspolitiken är de s.k.minimipensionärerna och de gravt handikappade. Bådadessa grupper är svaga och behöver hjälp och stöd. Men densocialdemokratiska politiken tar inga individuella hänsyn. Istället spelar man ut den ena gruppen mot den andra och desom drabbas är just de som inte har starkast röster ellerstarka organisationer bakom sig.2. Det finns lösningarDet kan hända att den svenska välfärden en gång var enförebild för resten av världen. Men är sedan längeförbi. är det ingen som kommer till vårt land för attstudera och lära av den svenska välfärdsmodellen. I ställetanvänds den som ett varnande exempel. Inte en enda av detidigare socialistiska staterna i har valt attbehålla socialistiska system i välfärden. Man går denmotsatta vägen och anpassar den till den enskilde individen.Östeuropéerna har fått nog av socialistiska misslyckanden.Socialdemokraterna tror att man kan lösa framtidensproblem med gårdagens svar och lösningar. Det går inte. Deproblem vi har framför oss kräver beslutsamhet och en viljaatt se problemen. Moderata samlingspartiet är berett att tadet ansvar som behövs. Det handlar om att anpassa vårdoch omsorg till de enskilda individerna och att ge allamöjlighet till trygg och bra vård och omsorg utifrån deraseget val.Gemensamt för vår politik är att finansieringen avgrundläggande områden förblir gemensam och solidarisk,men valet blir den enskildes.Det är vår grundläggande uppfattning att inriktningenpå socialpolitiken måste vara att skilja mellan finansieringoch produktion av sociala tjänster. En offentlig finansieringav vård och omsorg behöver inte förenas med offentligamonopol på produktionen av dessa tjänster. Tvärtom börenskilda och offentliga alternativ få konkurrera på likaekonomiska villkor. Om skattemedel som ensidigtanvänds för att subventionera offentlig verksamhet intekommer motsvarande verksamhet i enskild regi till del blirdet nära nog omöjligt för alternativen att utvecklas. Ipraktiken innebär gällande statsbidragsregler på fleraområden att det bara är människor som har möjlighet attbetala mycket stora summor ur egen kassa som kan utnyttjaenskilda alternativ. Skall en reell valfrihet skapas måstedessa regler ändras.Det handlar i mycket stor utsträckning om vem som moraliska rätten -- rätten att bestämma hur människorskall forma sina egna liv utifrån individuella referensramar.Vi hävdar att den moraliska rätten ligger i händerna på deenskilda individerna och att det offentliga endast skallgarantera att denna rätt respekteras och möjliggörs.I det kommande presenterar vi en politik som gäller alla,men som bygger på en respekt för den enskildes valfrihet.Berörda områden är hälso- och sjukvård, äldreomsorg,pensioner och handikappolitik.3. Hälso- och sjukvården 3.1 Krisen i sjukvården beror på planstyrningFör de allra flesta framstår förmodligen tillgången till engod sjukvård som en av de viktigaste förutsättningarna förtrygghet och välfärd.Trots detta har den svenska sjukvården av storabrister. Det beror inte på personalen. Utan deras insatserskulle problemen varit mycket större. Inte heller harsjukvården för små ekonomiska resurser. Inget land iEuropa satsar, per invånare, så stora offentliga resurser påsjukvården som Sverige.Problemen i svensk sjukvård beror i stället på ettfelaktigt sjukvårdssystem. Det är inte människorssjukvårdsbehov som styr sjukvårdens institutioner, utanlandstingens politiska beslut. Patienten har mycketbegränsade valmöjligheter. Landstingen anvisar hur, näroch av vem vården skall erbjudas. Om en patient efterfrågarviss vård, och har en annan uppfattning, gällerlandstingets mening.Erfarenheterna från de forna socialiststaterna iÖsteuropa visar på de katastrofala följderna av monopoloch planstyrning: köerna blir långa och orättvisorna stora.Trots dessa erfarenheter styrs sjukvården i av ettsådant system. Detta monopol är den främsta orsaken tillsjukvårdskrisen. Därför måste monopolet brytas, och det såkallade Dagmarsystemet avskaffas.Inte ens svårt sjuka är garanterade vård . Delånga väntetiderna leder ofta till allvarliga komplikationermed högre vårdkostnader, högre sjukpenningutbetalningoch förtidspension som följd. Många invalidiseras, eller tilloch med dör, i vårdköerna.Uppskattningsvis förlorar det allmänna 10 miljarderkronor som en konsekvens av de extra kostnadersom blir följden av de långa köerna. Det är följden av ökadekostnader för sjukskrivning, förtidspensionering,mediciner, social hemtjänst och andra kostnader för detallmänna. Till detta kommer kostnader förproduktionsbortfall.3.2 Allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkringI ett nytt sjukvårdssystem måste patienten få möjlighetatt välja vilken läkare, sjukgymnast eller distriktssköterska,vilket sjukhus eller sjukhem han eller hon vill vända sig till,utan att det innebär någon merkostnad. Detta skaparmångfald, som är valfrihetens andra sida, och som innebäratt sjukvårdens resurser kan utnyttjas bättre.Möjligheten att uppnå en sjukvård med valfrihet förpatienten ligger i att landstingsskatten ersätts av en allmänobligatorisk sjukvårdsförsäkring. Därmed kan privat ochoffentlig sjukvård verka på lika villkor. fårsjukvårdspersonalen bättre möjlighet att ta initiativ,förverkliga nya idéer eller starta eget.Med en sådan försäkring skulle behovet av att fåbehandling och förebyggande åtgärder bättre kunnatillgodoses. Det skulle kunna ske genom att samma instanssvarar för betalning av sjukvård, sjukpenning ochförtidspension. Genom att inte ärsjukvårdsproducent möjliggörs en situation därsammanblandningen av roller som finansiär och producentkan upphöra.Sjukvårdsförsäkringen skall ge ersättning till vårdgivareefter fastställd taxa. Sjukvårdsinstitutionernas intäkter blirdärmed beroende av den service de ger. Denkvalitetskonkurrens som detta innebär kommer att gagnasjukvården.Kostnaderna för en allmän obligatorisksjukvårdsförsäkring skall tas ut efter betalningsförmåga ochoberoende av risk. Var och en kommer att omfattas avförsäkringen och ha samma rätt till god vård.Den allmänna sjukvårdsförsäkringen skall byggas upp såatt den förenar patientens bestämmande med en godkostnadseffektivitet. Erfarenheterna från andra liknandesystem gör att det är möjligt att undvika kraftigtkostnadsdrivande inslag. Alternativet ärplanhushållningens köer. Ett system som innebär attsjukvårdsutbudet snabbt förändras när människors behovökar eller ny teknik tillkommer är alltid bättre än ett sombara börjar dela ut kölappar.Det är i sammanhanget värt att påpeka att ensjukvårdsförsäkring enligt den modell vi föreslagit medgeratt uppskattningsvis kan kommasjukvården till del i stället för att som gå tillsjukersättning, förtidspensioneringar ellerproduktionsbortfall som följd av vårdköerna.Detta till trots måste självfallet alla system -- oavsettkonstruktion -- ha betydande kostnadskontrollerandeinslag. Det kan gälla såväl ersättningsnivåer, rabatter ochavtalskonstruktioner som mer renodladekontrollinstrument.Tendenser till ökande kostnader som inte beror på ettökat faktiskt vårdbehov kan motverkas i taxesystemetsuppbyggnad. Genom DRG-system i taxesättningen är detmöjligt att sätta rimliga ersättningsnivåer för olikabehandlingar. De kvalitetskontrollerande organen kan fåtill uppgift att utöva tillsyn mot s.k. taxeglidning och''onödiga'' prover, återbesök och mediciner.Det är angeläget att ta tillvara erfarenheter från andraländer och noggrant analysera vad eventuellakostnadsökningar beror på. Så kan det t.ex. beträffandesjukvården i det tidigare hävdas att det högaantalet läkarbesök per individ beror på att man där, tillskillnad från här i , inte har några patientavgifter iöppenvården. Andra intressanta länder att studera ärKanada och Nederländerna.I avvaktan på att systemet med en allmän obligatorisksjukvårdsförsäkring är helt utbyggt skall landstingen, enligtvår mening, vara skyldiga att tillhandahålla ensjukvårdsgaranti. Därmed får landstingen en skyldighet attersätta vård även hos andra vårdgivare. Dennasjukvårdsgaranti tas över av försäkringen i takt med attdenna byggs ut.4. Äldreomsorgen 4.1 Vårdmonopol i krisÄldreomsorgen är ett vårdsystem i kris. Allt oftarekommer rapporter som visar hur illa det är ställt. Gamlamänniskor far illa av att vårdas och bo på fel sätt.Äldreomsorgen präglas i stor utsträckning av ettkollektivistiskt tänkande. För liten hänsyn tas till deenskildas önskemål. Äldre är oftast hänvisade till detboende eller den vård som det offentliga anvisar.Operationsköerna och det stora antalet medicinsktfärdigbehandlade åldringar som ligger kvar påakutsjukhusen, därför att de inte har någon annanstans attta vägen, är några av de största problemen i svensksjukhusvård.Man tvingas använda de dyraste slutenvårdsplatsernasom hotell, därför att det inte finns ålderdomshem, sjukhemoch liknande omsorger i tillräcklig omfattning. Dessaförhållanden är inte bra för de gamla, extremt dyrt ochblockerar dessutom mängder av operationer. Alla märkeroch oroas av bristen på institutioner -- från ochålderdomshem till sjukhem och sjukhus.Valfriheten är mycket begränsad. De äldre får hållatillgodo med den vård och service som det offentligaerbjuder. En politisk majoritet har visat att man kan beslutaatt lägga ned ett ålderdomshem. Då hjälper det inte attmånga pensionärer kan ha önskemål om att bo på ettsådant. Vårdideologier styr i stället för människors behovoch önskemål.Vi ser nu den dubbla sociala nedrustningen. Detoffentliga klarar inte av problemen. undergrävshushållens ekonomi genom det höga skatteuttaget så att deförlorar sina möjligheter att lösa problemen på annat sätt.Endast det lilla fåtal som har höga inkomster efter skatteller betydande tillgångar har någon reell valfrihet.Personalen inom vård och omsorg känner ofta storvanmakt. Nya idéer har svårt att tränga igenom.Beslutsvägen är lång från den enskilda arbetsplatsen ochupp till de politiska beslutande församlingarna. Det finnsofta bara en monopolarbetsgivare inom vården. Det gör attden som vill byta arbetsgivare också måste byta yrke.Möjligheten att starta eget är mycket begränsad.Nyföretagandet, som inom de flesta samhällsområdena ären av de viktigaste källorna till förnyelse och förbättradverksamhet, saknas nästan helt. Vårdlönerna efter skatt ärbland de lägre i Europa.Trots bristfällig vård och service kostar verksamhetenbetydande belopp. är sannolikt det land som satsarmest på vård och omsorg i . Det offentliga monopolet innebär att vi får utväsentligt mycket mindre av satsningarna än som vorerimligt.Slutsatsen är uppenbar: Det behövs ett nytänkandeinom vård och omsorg för att den enskildes vilja skall kunnasättas i centrum och för att garantera vård i tid.4.2 Valfriheten i centrumVården och omsorgen skall utformas på konsumentensvillkor. Rätten att välja är fundamental. Ofta är detpersonliga valet det viktigaste, t.ex. när det gäller att ha sinegen läkare eller distriktssköterska eller kunna påverkavalet av hemsamarit. Det är viktigt att kunna välja någonman känner förtroende för. Även valet av boende-och serviceform som sjukhem, sjukhus, ålderdomshem,gruppboende är viktigt. En valfrihet på lika villkor är denbästa kvalitetsgarantin.Vård och omsorg måste kunna bedrivas av många olikavårdgivare genom att enskild och offentlig verksamhet fårkomplettera varandra i ett konkurrensförhållande. Allahuvudmän måste ges möjlighet att bedriva sin verksamhetpå likvärdiga och rättvisa ekonomiska villkor. Då kan allagoda krafter tas till vara. Patienternas behov och önskemålavgör. Mångfalden stimulerar kvaliteten och valfriheten.Nyföretagande och nyetablering ger dynamik ochutvecklingskraft också åt vård och omsorg. Detta viktigasamhällsområde får då en förbättrad kvalitet och förbättratanseende.Många äldre vill bo kvar hemma i sin lägenhet, sitt huseller i sin servicelägenhet. Andra vill ha det större mått avtrygghet och service som boende i eller i dengamla typen av ålderdomshem innebär. Behovet att kunnavälja och att kunna påverka sin situation blir inte mindredärför att åldern avtar. I själva verketär det tvärtom så att behovet av mångfald ökar i skeden dåbl.a. fysiska begränsningar sätter in.Valfrihetsprincipen skall enligt vår mening skrivas in isåväl socialtjänstlagen som hälso- och sjukvårdslagen.4.3 Mångfald och flexibilitetEn allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring ger alla rätttill valfri sjukvård utan att det kostar den enskilde någotextra. Människor skall kunna påverka hela sin livsmiljö ochvårdinriktningen i betydligt större utsträckning än vad somsker i dag.Även svårt sjuka och handikappade måste bestämmaöver sin vardag genom att på lika villkor få välja mellanolika former av service, vård och boende. Så långt detta ärekonomiskt och praktiskt möjligt måste de mestvårdbehövande också få behålla ett eget hem iäldrevården -- även sedan man flyttat till institution.Alternativ äldreomsorg och äldrevård som uppfyllerrimliga kvalitetskrav skall ges rätt till samma stöd från detallmänna som motsvarande offentligt bedrivna verksamhet.Hemtjänsten är nödvändig men otillräcklig. De somtrots allt får hjälp har små möjligheter att påverka vilkenhjälp de får och på vilket sätt den ges. Detta beror inte barapå brist på personal.Självkänslan stärks hos den som behöver hjälp i hemmetom vederbörande själv får bestämma utformningen ochtiden för insatserna och likaså vem som skall hjälpa tillhemma. Målsättningen måste vara att vårdtagaren kan fåsin service från den vårdgivare som hon eller han bedömerpassar vederbörande bäst.4.4 Moderata riktlinjerModerat politik innebär att den enskilda människanskall få välja den omvårdnadsgrad och den boendeform sompassar just henne. För att ge reell valfrihet behövs:sjukhem, gruppboende, dagvård, ,ålderdomshem etc.en väl fungerande hemtjänst ochhemsjukvårdatt anhörigvården underlättas med t.ex.avlastningsplatser, dagvård, växelvård, m.m.att dentekniska utvecklingen tas tillvara och utvecklas när detgäller hjälpmedel för såväl de gamla som för personalenatt statsbidragen är neutrala mot olika vårdgivare och olikavårdformerutbyggt trygghetslarmeffektiv färdtjänstförbättrad demensvård genom utbyggt gruppboende, dag-och nattvård, m.m.ökade forsknings- ochinformationsinsatser inom demensvårdenDessa riktlinjer motiveras och utvecklas mera i detalj iden moderata kommittémotionen 1990/91:Sf267 ''Kvalitetoch valfrihet i äldrevården'' av m.fl. (m), somvi i motsvarande delar hänvisar till.5. Förändrat pensionssystem 5.1 InledningDet stora intresset hos allmänheten för pensionsfråganunder beror främst på att medborgarnaupplever ATP-systemet som allt osäkrare på grund av detäta ändringar i ett regelsystem som borde ligga fast. Vårtsvenska pensionssystem uppfattas inte längre somoantastbart.Utvecklingen i har visat attATP-systemets regler med kort varsel kan ändras medpåföljd att den utlovade intjänade pensionsrätten kanurholkas med betydande retroaktiva inslag.Pensionsberedningens majoritetsförslag i det i novemberavgivna slutbetänkandet är inte heller helt lugnande i dettaavseende. Det är inte heller alla de ändringar somgenomförts i de för ATP-systemet centralabasbeloppsberäkningarna.5.2 Den socialdemokratiska välfärdsmodellen ochpensionernaPensionssystem enligt en kollektiv pensionsmodell,såsom ATP-systemet, innehåller betydande risker förinstabilitet.Fördelningssystemet bygger på att avgifter skalltäcka samma års pensioner. När stora årskullar befinner sigi aktiv ålder klarar sig pensionssystemet med relativt lågaavgifter. Motsatsen blir dock fallet när små kullar i arbetsförålder med sina avgifter skall ''försörja'' storapensionsgrupper.Ett fördelningssystem uppvisar svagheter när det gälleratt på ett riktigt sätt periodisera kostnaderna för detlångsiktiga pensionssparandet. De stora årskullarnatenderar att betala lägre avgifter , medan små årskullar måste bärahögre avgifter för att klara de stora pensionsgruppernasförsörjning. Dessutom tenderar pensionsutfästelserna attbli allt generösare med stora årskullar.Pensionerna i ett kollektivt fördelningssystem måstevidare värdesäkras genom någon form av indexering.Prisindexering kan få betydande snedvridande effekter.Ett premiereservsystem är betydligt bättre anpassat tillframtidens krav på flexibilitet. I ett sådant utgår man frånfaktiska förhållanden vad gäller sparande och sparandetsavkastning och förhållandevis säkra bedömningar avframtida utveckling. Civilrättsliga lagar omförsäkringsutfästelser kan ge försäkringsavtalen enbetydande långsiktig juridisk fasthet och stadga och depolitiskt beslutade regeländringarna blir få.Den socialdemokratiska pensionsmodellen har däremotskapat en otrygghet och osäkerhet och rädsla införframtiden.5.3 Förändrat pensionssystemFramtidens pensionssystem får inte skapa instabilitet.Vidare måste det vara oantastbart, d.v.s. systemen skall intekunna förändra människors långsiktiga planering genompolitiska beslut, vara anpassat till ett mångkulturelltsamhälle samt innebära att det stora pensionskapitalet ochdess ägare ges en viktig roll som väktare av ett stabiltpenningvärde och fasthet i det regelverk som styr ekonomini vid bemärkelse.Alla pensionssystem utsätts för påfrestningar när de''små årskullarna'' är i aktiv ålder och de stora utgörpensionsgenerationen. Premiereservmodellen har detförsteget att varje generation får betala sina egnapensionskostnader. Detta innebär stabilitet. De storaårskullarnas pensionssparande skapar ökadekapitaltillgångar och att knappare arbetskraftsresurser iväxande utsträckning kan ersättas med mer kapitalintensivproduktion.Offentliga pensionssystem uppbyggda enligtpremiereservtekniken skapar kapitalansamling som förreller senare äventyrar det marknadsekonomiska systemet.Pensionssystem enligt premiereservtekniken måste alltidbygga på många olika försäkringsfonder ellerförsäkringssystem som arbetar under konkurrens. Ettindividuellt uppbyggt fördelningssystem med begränsadfondbildning har i förhållande till ATP-systemet vissaattraktiva drag.Under 1980-talet har man ute i återvunnitmycket av den växtkraft och framtidstro som framför alltgick förlorade under ett pessimistiskt 1970-tal. En avorsakerna till den nya framtidstron har varit uppkomsten aven folklig kapitalism, samma rörelse som bidrog till dettyska ''undret'' . Att viss pessimism råderjust nu beror framför allt på Kuwait-krisen som blossadeupp i augusti 1990.Utförsäljning av statliga företag till medborgare skullevitalisera intresset för sparande, i näringsliv ochaktiemarknader, liksom stimulera sparande genom ökademöjligheter att köpa sin egen bostad. En ökad valfrihet närdet gäller det egna pensionssparandet skulle skapa en ännustarkare folklig kapitalism.Regeringens och politik skulle synasnoggrannare. En ständigt hög inflation skulle inteaccepteras. En stark grupp väktare skulle ställa krav på depenningvårdande myndigheterna. Kapitalets förräntning,fasta spelregler och ett fast penningvärde skulle utgöraviktiga faktorer för framtida pensionsinkomster. Indexeringskulle inte längre få dölja finansiell vanskötsel.Men den stora gruppen nya pensionssparare skulle ocksårikta ett stort intresse mot företagen och dess skötsel.Pensionsfondernas förvaltning skulle granskas ochprofessionella kapitalplacerare skulle bevakas noggrant.Förståelsen för viss återhållsamhet i avtalsrörelsen påarbetsmarknaden skulle öka. Uttryck som ''den tärandegenerationen'' skulle utmönstras. De äldres uppgift somkapitalets förvaltare skulle värderas lika högt som''produktivt arbete''.Enligt vår mening behöver en rad åtgärder vidtas i nugällande pensionssystem. måste intjänadepensionsrätter skyddas.Följande krävs:Enskilt sparande skall uppmuntrasoch avdragsutrymmet för pensionsförsäkringar ökas.Familjernas möjligheter att fördela pensionssparandetmellan man och hustru måste säkerställas.ATP-taket börligga fast som inga ATP-avgifter utgår förinkomster som ligger över 7,5 basbelopp.Vi hänvisar också till moderata kommittémotionen1990/91:Sf268 ''Framtidens pensionssystem'' av StenSvensson m.fl. (m).6. HandikappolitikenSom vi konstaterade i inledningen innebär de socialasystem som socialdemokraterna representerar och som dehar förverkligat i vårt land att individuell hänsyn ochrespekt inte får plats. En grupp som särskilt har drabbats avdenna generella välfärdspolitik är de handikappade.Handikappade är -- lika litet som någon annan gruppmänniskor -- homogen. Bara för att en person ärhandikappad behöver han eller hon inte alls ha sammabehov, samma hjälp och samma vård och omsorg. Dennaverklighet har socialdemokraterna aldrig insett.Det stelbent kollektivistiska tänkande somkännetecknat socialdemokratin, vilket drabbat dehandikappade hårt, har gjort att mycket få insatser gjortsför att underlätta de handikappades tillvaro de senaste åren.I stället har denna grupp påverkats negativt av den nyligengenomförda skatteomläggningen.