mot · GE02Fi36 · 1991-05-08 00:00:00 — KI:s industribarometer för första kvartalet 1991indikerar fallande export, vilket betyder att vändpunkteninte ens teoretiskt kan komma förrän tidigast under andrakvartalet. För att prognosen ändå skall kunna slå in ,krävs det en sådan ökning att exporten skulle behövaminska för att det årets genomsnitt skall bliverklighet. Prognosen är såledesuppenbart för hög.Diagram 1 Export av varor, fasta priser, kvartal Mdr krKällor: ,finansdepartementetTrots regeringens optimism beträffande utrikeshandelnfortsätter bytesbalansen att försvagas. Denna mycketoroväckande utveckling, som pågått , föranlederdenna gång i alla fall en något bekymrad diskussion ifinansplanen. Det betecknas som oroande att underskotteni bytesbalansen ökar trots att investeringsaktiviteten avtar,eftersom framtida generationers konsumtionsmöjligheterdärmed intecknas. Men finansministern finner tröst ilångtidsprognosen, vars optimistiska antaganden ger envändning på åtminstone sikt.Enligt vår mening kan den nödvändiga omsvängningeninte åstadkommas lika lättvindigt som regeringen hoppas.Det är inte bara underskotten i bytesbalansen utan även denpågående utflyttningen av placeringskapital som tvingarfram en vidgad räntemarginal mot omvärlden för attkapitalbalansen skall gå ihop. Den höga realräntenivå dettamedför är ett betydande handikapp för svensk ekonomisåterhämtning.Den välrenommerade tidskriften följerkontinuerligt de ekonomiska utsikterna i 13 OECD-länder.Aktuella bedömningar av tillväxt, inflation och bytesbalansför innevarande och vägs samman i en rangordning.Sverige har varit parkerad på sista plats idenna jämförelse, vilket belyses i diagram 2. Jumboplatsengäller inte bara utan även för 1992.Diagram 2 The Economists rangordning vidolika tidpunkterBilden stämmer dåligt med finansplanens tal om en snarvändpunkt och bättre tider. Det är också svårt att finnaunderlag för statsministerns uttalande i förstamajtalet attSverige nu ligger i frontlinjen bland de industriländer därtillväxten skall ta fart.Situationen kompliceras av att enligt en annanundersökning har de sämsta förutsättningarna förentreprenörer av alla länder som ingår i . Dettaframgår av en analys av ländernas konkurrenskraft som detschweiziska () utför i samarbete med . hamnar där på plats 22 av 22möjliga när det gäller möjligheterna att utveckla nyaaffärsidéer och initiera nya affärsprojekt inom den närmastetvåårsperioden.Förutsättningen för att en återhämtning skall kommaigång är en kraftfull omläggning av den ekonomiskapolitiken, som återställer framtidstron i näringslivet. Detsyftet tjänar inte regeringens skönmålning av deekonomiska utsikterna i den reviderade finansplanen, somi stället kan tas som ursäkt för att inget göra.4. Regeringens ekonomiska politikBeskrivningen av de ekonomiska utsikterna för Sverigeinleds i den reviderade finansplanen med orden ''På rättväg''. Det är exakt samma uttryck som användes valåret1985. Även i valrörelsen höll sig socialdemokraternatill detta tema, trots att de visste att det var en helt felaktig,för att inte säga bedräglig verklighetsbeskrivning. Och nugörs alltså återigen gällande att vi har de svåra beslutenbakom oss och snart kan skörda frukterna av den klokaekonomiska politik som förts. Regeringen väntar bara påatt ett internationellt konjunkturuppsving skall dra igångden svenska produktionen och exporten. Därmed behövsdet inte för tillfället några inhemska ekonomisk-politiskaåtgärder.Handlingsmönstret är på väg att upprepas.Detta lättsinne kan inte gärna bero på en bristandemedvetenhet om ekonomiska problem. Motivet äri första hand valtaktiskt. Men en väsentlig förklaring ärockså att socialistisk ideologi och socialdemokratisk politikinte inrymmer de ekonomisk-politiska åtgärder som krävs.Det är inte konjunkturen som har kommit till envändpunkt. Det är regeringen som har kommit till enändpunkt -- till slutet av den tredje väg som visat sig varainte rätt utan fel.Nyckeln till framgång har enligt regeringen varitRehnberg-gruppens arbete och den rejäla uppstramning avlönebildningen som blivit följden. Detta sägs trots attutfallet på lönemarknaden aldrig kan avläsas förrän efterårets slut och trots att många avtal ännu inte har slutits,som träffade uppgörelser hotas om inte allagrupper ansluter sig. Den vikt som regeringen fäster vid attlyckas med sina inkomstpolitiska påtryckningar framgår avatt det närmaste den kommer en åtgärd är det förstucknahotet om att en samlad bedömning av avtalsrörelsensresultat bör göras före riksdagsårets slut.Lika litet som vi tror på värdet av statlig inkomstpolitik,lika mycket tvivlar vi på den inflationsbekämpande effektenav prispolitiska överenskommelser med olika prissättare.Att ingrepp i prisbildningen är förenade med negativaverkningar är däremot klart. Vi ifrågasätter därför värdetav det slags ''prispressarpolitik'' som regeringen visat sådansvaghet för.I den reviderade finansplanen framhålls att arbetslöshetinte skall vara ett medel i den ekonomiska politiken. Omdetta är vi helt överens med regeringen. Men arbetslöshetfår inte heller bli ett resultat av den ekonomiska politik somförs. Som en följd av misslyckandet med den tredje vägenspolitik är behovet av arbetsmarknadsinsatser nu stort.Sådana är nödvändiga för att hjälpa enskilda människor ochför att underlätta nödvändiga förändringar i arbetslivet.Men det är viktigt att komma ihåg attarbetsmarknadspolitiska åtgärder inte skapar några riktigajobb. Nya arbetstillfällen i tillräckligt antal förutsätter enomläggning av den ekonomiska politiken av ett slag somregeringen inte mäktar med.Vi välkomnar att regeringen i den revideradefinansplanen klargör sin avsikt att förelägga ettförslag om införande av sjuklön. Ställningstagandet haruppenbarligen förorsakat stor vånda och krävt avsevärdsjälvövervinnelse. På mindre än harsocialdemokraterna företrätt inte mindre än femståndpunkter i frågan. Det är bra att regeringen nu kommitfram till en lösning som ger arbetsgivarna större incitamentatt förbättra de anställdas arbetsmiljö.Det är däremot mycket olyckligt att regeringen inte harkunnat förmå sig till att reformera arbetsskadeförsäkringen.Dess nuvarande utformning har bidragit till utslagningenfrån arbetsmarknaden och motverkat rehabilitering,som den förorsakat mycket stora kostnader. Ensamordning av arbetsskadeförsäkringen medsjukförsäkringen borde ha varit genomförd för länge sedan.Regeringen uppehåller sig i den reviderade finansplanenen hel del vid den internationella integrationen och Sverigesframtida relationer till EG. Detta bidrar till att frånvaronav åtgärder framstår som särskilt anmärkningsvärd på dettaområde. Det naturliga hade varit att påbörjaden nödvändiga anpassningen av svensk lagstiftning tillregelverket inom EG.Särskilt uppseendeväckande är att när regeringendiskuterar den internationella integrationens konsekvenserför den ekonomiska politiken, så nämns inte ordet skatter.För oss är det alldeles obegripligt att regeringen tycks troatt nedrivna gränshinder inte kommer att ställa krav på ensänkning av rekordhårda skattetryck. Det är likasvårbegripligt som att regeringen räknar med att kunna fåfart på den svenska ekonomin utan skattesänkningar. Dettalas visserligen återigen vagt om att skattetrycket skallkunna sänkas , men som vi tidigare påpekat förefallersiktet vara inställt på andra sidan . Den politiskaplattform som socialdemokraterna antog vid årets börjanoch som uttryckligen sägs avse innehållerinte ett ord om skattesänkningar.Underskottet i statens budget för innevarande årberäknas nu till jämfört med 2,6miljarder enligt finansplanen . Ävenbudgetunderskottet /92 har reviderats upp frånknappt 1 miljard i finansplanen till nu drygt 10. Denunderliggande bristen anges vara ca 15 miljarder kronorstörre. En förklaring till skillnaden är att regeringen döljeren del av underskottet genom engångsvisa förstärkningar iform av bl.a. inleveranser av vinstmedel från vissaaffärsverk. Detta är äventyrligt till den del det innebär omvandlar uppsamlat kapital till utgifter för offentligkonsumtion. Att det kan ske tämligen omärkligtsammanhänger med den av oss tidigare påtaladeavsaknaden av en åtskillnad mellan driftsutgifter ochinvesteringar i statsbudgeten.Regeringen berömmer sig av att ha bedrivit ettomfattande besparingsarbete . Av de ikrispaketet utlovade utgiftsminskningarna på 25 miljarderblev det i finansplanen verkliga besparingar på som mest 15miljarder. Och beräknas utgifterna åter växa med 15miljarder. Detta är mer än den beräknade ökningen avunderskottet, vilket förklaras av att även statens inkomsterväntas stiga, fast inte lika mycket. Det kan noteras att trotsregeringens myckna tal om en stram finanspolitik blir enligtden reviderade nationalbudgeten statsbudgetensfinanspolitiska effekt expansiv både 1991 och 1992.Enligt långtidsbudgeten accelererarbudgetförsvagningen 1992/93 främst till följd av den storautbetalning av kommunalskattemedel som då förutses.Underskottet beräknas därefter börja minska, men dettaberor på gjorda antaganden om en gynnsam utveckling avsamhällsekonomin och inga nya statsfinansiella åtaganden.Budgetperspektivet inrymmer enligt vår mening i självaverket vissa oroande inslag.Den samlade offentliga sektorns finansiella sparandeförblir dock positivt. Inom socialförsäkringssektorn liggersparandeöverskottet kvar både1991 och 1992. Till den del detta inte motsvaras avunderskott i statsbudgeten samt hos kommuner ochlandsting utgör det -- i synnerhet i nuvarande ekonomiskasituation -- ett utslag av den högskattepolitik som ter signaturlig från socialdemokratisk utgångspunkt.Som redan framhållits i det föregåendeduger inte enligt vår mening regeringens ekonomiskapolitik, innefattande budgetpolitiken, för att sätta fart påSverige. Skall vårt land återta platsen som ledande industri-och välfärdsnation krävs det markant kursomläggning. Detbehövs en politik av det slag som tecknas i det följande föratt åstadkomma en ny start för Sverige.5. Riktlinjer för den ekonomiska politiken 5.1 EuropapolitikenSverige bör enligt vår mening så snabbt som möjligt blifullvärdig och aktiv medlem i den EuropeiskaGemenskapen.Denna vår strävan har sin främsta grund i den starkaidémässiga och kulturella samhörighet som vi känner medde europeiska fria demokratierna och ekonomierna i derasarbete för att bygga en ny samarbets- och fredsordning iEuropa. Det är och förblir för oss det främsta argumentetför vår uppfattning att skall bli medlem i EG.Vi vill att skall vara med i det arbete för att byggaett medborgarnas och fredens som pågår.Men till detta kommer allt starkare ekonomiskaargument. Med den allt snabbare ekonomiska integrationensedan mitten av har det blivit en tvingandenödvändighet för att komma med i samarbetet.Förhandlingarna om det s.k. syftar till attSverige i stor utsträckning skall kunna bli delaktigt i dengemensamma inre marknad med fri rörlighet för varor ochtjänster, människor och kapital som kommer attförverkligas fr.o.m. 1993.Vi fäster stor vikt vid . Det kan utgöra ennödvändig mellanstation på väg in i , ochdet är betydelsefullt för att möjliggöra en snabb förhandlingom fullt medlemskap.Vår Europapolitik kommer att inriktas på att så snabbtsom möjligt inleda förhandlingar om medlemskap. Vi tarfasta på EG:s besked att det skulle kunna ske senast i börjanav 1993.Intill dess måste förhandlingarna förberedas. Det ärangeläget med ett brett samförstånd kring analysen av deolika frågeställningar som aktualiseras i detta sammanhang.Vi är medvetna om att , som relativt väl utveckladnation, kommer att ikläda sig finansiella förpliktelser avbetydande omfattning gentemot EG. Men dessa skall vägasmot de stora fördelar som det innebär för att bli enintegrerad del i den Europeiska Gemenskapen.Det är vår starka ambition att ett avtal om medlemskapkan undertecknas i så god tid att det, i den ordningregeringsformen föreskriver, kan godkännas i anslutning tillde allmänna valen 1994. Då måste också de nödvändigaförändringarna av regeringsformen godkännas.Vi anser att dessa frågor bör bli föremål för enfolkomröstning som anordnas parallellt med de allmännavalen 1994.Denna tidsplan skulle möjliggöra ett fullt svensktmedlemskap i 1995.Det kommande medlemskapet i EG ställer stora krav påSverige. Det är viktigt att redan nu inrikta politiken på attmöta dessa. Det gäller så skilda områden som utrikes- ochskattepolitiken.Det är vår förhoppning att svenska representanter, efteravslutade medlemskapsförhandlingar, redan under denkommande mandatperioden skall ha möjlighet att delta it.ex. Detta skärperavsevärt kraven på svenska förberedelser på olika områden.Europapolitiken framstår som ett av de viktigastearbetsområdena under de närmaste åren.Som blivande medlem i EG måste vara redo attspela en pådrivande roll i det europeiska samarbetet.Det gäller t.ex. arbetet att successivt under 1990-taletskapa en ekonomisk och monetär union med alla deförpliktelser detta innebär. Den svenska kronan bör såsnabbt som möjligt anslutas till det europeiskavalutasamarbetet. Ett steg i denna riktning är att snarastanknyta kronan till ecun. Med denna inriktning är varjeform av devalveringspolitik utesluten ochinflationsbekämpningen måste ges högsta prioritet, bl.a. föratt klara konkurrenskraften och därmed sysselsättningen.Det gäller också samarbetet med andra närståendeländer. Vi hoppas kunna vidareutveckla och förstärka detnordiska samarbetet inom ramen för EG. Vi ser det som fördel för om samtliga länder kan blimedlemmar i . Tillsammans kan de nordiska ländernavinna ett betydande inflytande inom EG.Vi vill också utveckla ekonomiska samarbetemed de baltiska grannstaterna , ochLitauen, och vi vill att skall spela en aktiv roll för attunderlätta det ekonomiska systemskiftet i Centraleuropa.Olika former av hjälp och stöd bör utgå till den baltiska ochcentraleuropeiska omvandlingen.Vår vision av morgondagens är visionen av ettmedborgarnas EG uppbyggt enligt den s.k.närhetsprincipen. Liksom all annan byråkrati ochmaktkoncentration skall också europeisk byråkrati ochmaktkoncentration bekämpas. Beslut som kräver europeisksamverkan skall fattas på . Beslut som kan fattasnationellt, regionalt eller lokalt skall fattas där.Efter genombrottet för insikten att inte kan ochinte vill stå utanför det nya europeiska samarbetet ser vi detsom en av regeringens viktigaste uppgifter att faktiskt förain i detta samarbete och att ge vårt land deförutsättningar som behövs för att rätt kunna möta den nyaeuropeiska utmaningen.5.2 Stärkt marknadsekonomiAll erfarenhet från och från den övriga världenvisar marknadsekonomins överlägsenhet överplanhushållningen som ekonomiskt system. Socialismen hari grunden misslyckats.Marknadsekonomin bygger på respekt för kontrakts-och äganderätten. Den medför en rörlighet och mångfaldsom är nödvändig för självständiga människor.Marknadsekonomin ger möjlighet att fritt fatta egna beslutom konsumtion, arbete och sparande. Den är oöverträffadnär det gäller att skapa välstånd och öka ett lands samladeresurser.Marknadsekonomi och demokrati är kraftfullainstrument för fred mellan folk och stater.Marknadsekonomi och frihandel medför att de totalaresurserna ökar. Därmed kan varje nation höja sittvälstånd.Förekomsten av konkurrens är central i en välfungerande marknadsekonomi. När det gäller attåterupprätta fungerande marknader på områden där de gåttförlorade är avreglering nödvändig. Politisk styrning måsteså långt möjligt undvikas, för att ett effektivt utbyte av varoroch tjänster skall kunna uppnås. Detta gäller handeln medomvärlden lika väl som produktion och distribution inomSverige.I en liten ekonomi som spelar deninternationella rörligheten av varor och tjänster en viktigroll för att öka konkurrensen. Men konkurrens på deninhemska marknaden är också väsentlig. Det är därförangeläget med en stärkt konkurrenslagstiftning. Viktigt ärockså att skapa gynnsammare villkor för mindre företag.Principen om näringsfrihet kräver att hinder för attstarta och driva företag försvinner. Näringsfriheten skallgrundlagsfästas.Näringsfrihet och mångfald måste prägla även definansiella marknaderna. En väl fungerandekapitalförsörjning är väsentlig för bästa möjliga fördelningav resurserna mellan olika investeringsändamål. Denpåbörjade avregleringen av kredit- och valutapolitiken skalldärför drivas vidare.Det är inte lämpligt att den som bestämmer överregelsystemet och övervakar dess efterlevnad ocksåmedverkar som aktör på marknaden. Staten skall därför iprincip inte äga och driva företag.5.3 Ägande och sparandeDen enskilda äganderätten är en förutsättning förmarknadsekonomin. Den utgör också en viktig drivkraft förden ekonomiska tillväxten som i sin tur möjliggör ökadvälfärd. Med enskilt ägande följer ansvar.Enskilt ägande är en förutsättning för demokratin.Äganderätten garanterar inte demokrati, men ingenstansdär den har avskaffats har en demokrati kunnat fortleva.Det är därför väsentligt att den enskilda äganderätten gesett förstärkt skydd i grundlagen.Ägandet är ständigt utsatt för nya socialistiska hot. Ettsteg i en fortskridande urholkning av ägandet utgjordeinförandet av kollektiva löntagarfonder. De syftade till attöka det kollektiva ägandet på det enskildas bekostnad.Samma motiv ligger bakom det nu aktuella förslaget atttillåta AP-fonderna att använda några hundra miljarderkronor för att köpa aktier i svenskt näringsliv. Det skullesannolikt innebära dödsstöten för enskilt direktägande isvenska börsnoterade företag. Vi avvisar bestämt dettasocialistiska förslag.Vi vill i stället uppmuntra enskilt ägande.Löntagarfonderna bör avskaffas enligt den plan som deborgerliga partierna har upprättat.De tillgångar som finns i fonderna skall användas sompremier för att stimulera sparande i allemansfonder och föratt bl.a. främja forskning vid universitet och högskolor.Att trygga framtidens pensioner är en av de viktigastepolitiska frågorna. hotas ATP-systemet av den dåligatillväxten i svensk ekonomi. Pensionerna kan baratryggas genom att vi åter får fart på tillväxt och företagande.Varje form av socialistisk politik hotar dessaansträngningar.Av stor betydelse för tryggheten i pensionssystemet ärförhållandet mellan antalet pensionärer och antaletförvärvsaktiva. Många lämnar nu frivilligt eller ofrivilligtarbetsmarknaden , och få utnyttjarmöjligheten att dröja med pensioneringen.Det är angeläget att den genomsnittliga faktiska ålderndå människor går i pension kan höjas genom att äldrepersoner som så vill får ökade möjligheter och incitamentatt vara kvar på arbetsmarknaden.Sverige lever över sina tillgångar genom att desamlade utgifterna är väsentligt större än de samladeinkomsterna. Det tar sig uttryck i det växande underskotteti bytesbalansen.Detta är en ohållbar situation. Den riskerar attleda till en finansiell instabilitet som, bl.a. genom myckethöga räntor, drabbar alla och envar.Därför måste sparandet öka i . Vi avvisarbestämt tankarna på ett allt mer kollektiviserat ochsocialiserat sparande. I stället vill vi stimulera ett sprittenskilt sparande i företagen och hos hushållen.Den bästa stimulansen för enskilt sparande är enekonomisk politik som ökar hushållens disponiblainkomster och höjer realavkastningen efter skatt påsparande. Sänkta skatter vidgar människors utrymme föratt spara. Genom sänkt inflationstakt ökar avkastningen påsparpengarna efter skatt. Pensionssystemet bör i ökadutsträckning stimulera till enskilt sparande. Taket i ATP-systemet bör ligga fast och ATP-avgifterna ovanför taketavskaffas. Det stimulerar det växande antal individer somfår inkomster över taket att spara för ålderdomen i bl.a.olika premiereservsystem, vilket ökar det totala sparandet.Vi vill förbättra möjligheterna till enskilt sparandegenom att till allmänheten sälja statliga företag och andratillgångar. Det behövs ett omfattandeprivatiseringsprogram för att sprida ägandet.Utöver dessa förslag vill vi införa mer selektivasparstimulanser för att dels premiera långsiktigt bundetsparande och dels sprida ägandet av bostäder och aktier.En möjlighet till s.k. startsparande i bank bör införas.Med ett sådant kan bl.a. föräldrar spara ihop till ettstartkapital för sina barn och ungdomar.Vidare finns det anledning att bredda pensionssparandetså att det också kan ske i bank med liknande skattefördelarsom för försäkringssparande.Utbudet av kapitalförsäkringar kan breddas, om detöppnas möjlighet att driva livförsäkringsrörelse iaktiebolagsform.Ett av de viktigaste sparmålen är bostaden. Sparande tilloch i en egen bostad bör främjas genom särskilda premiertill bosparande. Vi vill dessutom skapa bättre möjligheterför dem som bor i allmännyttan att friköpa sinalägenheter.Den pågående institutionaliseringen av aktieägandet iSverige är oroande. Den måste motverkas genom attdiskrimineringen av privatpersoners aktiesparande upphör.Det förutsätter att dubbelbeskattningen avutdelningsinkomster avvecklas. Den omsättningsskatt somlett till att en stor del av handeln med svenska aktier flyttatutomlands skall avskaffas helt.Frivilliga vinstandelssystem gör de anställda delaktiga iföretagens resultat, förbättrar produktiviteten, ökarsparandet, sprider det individuella ägandet och stärkersamhörigheten på arbetsplatsen.Vi vill därför genom att slopa sociala avgifter påvinstandelar undanröja de skattemässiga hindren förtillkomsten av sådana system.5.4 BudgetpolitikenMålet för den ekonomiska politiken är ytterst att främjaden enskildes frihet och välfärd. Det förutsätter en uthålligtillväxt.Med hänsyn till de grundläggande obalanser som präglarSveriges ekonomi måste finans- och budgetpolitikeninriktas på att bemästra de strukturella problemen.Stabiliseringspolitiken blir främst en uppgift förpenningpolitiken, varvid målet att bevara den fastavalutakursen skall vara vägledande.Budgetpolitiken bör således i princip inte användas somett medel i en kortsiktig stabiliseringspolitik. Såvälpraktiska erfarenheter som ekonomisk forskning visar påsvårigheten att numera via variationer i statens utgifter ellerinkomster styra konjunkturutvecklingen.Den traditionella stabiliseringspolitiken har i alltväsentligt använt omväxlande ökade utgifter (ikonjunktursvackor) och höjda skatter (iöverhettningslägen) som instrument. Den främsta effektenhar emellertid inte blivit en stabilisering avkonjunkturutvecklingen. I stället har grundläggandestrukturproblem förvärrats genom en ökande andeloffentliga utgifter och stigande skattetryck.För att få ned inflationen och lägga en god grund förekonomisk tillväxt måste budgetpolitiken vidare hållasstram. Statsbudgeten bör i normalläget vara balanserad ochsumman av förändringar i den offentliga ekonominfinanspolitiskt neutral.Av grundläggande betydelse är att bekämpa inflationen.En snabb prisstegring leder till en godtycklig omfördelningav förmögenheter och hotar dessutom sysselsättning ochtillväxt. Att med kraft och framgång bekämpa inflationenkommer att bli allt viktigare i ett , där växelkursernaligger fast och där människor, varor, tjänster och kapital rörsig fritt över gränserna.En tredje princip är att inrikta budgetpolitiken påkontinuerligt minskande utgifter och skatter. Vi anser dethelt nödvändigt att den kontinuerliga skärpningen iskattetrycket bryts och omvandlas till sin motsats, nämligenen successiv sänkning. Detta i sin tur ställer krav påminskande utgifter. Vi återkommer till detta nedan.Vi vill också framhålla som en viktig princip vikten av enny redovisningsmetodik. Vi anser att det finns starka skälatt återgå till den uppdelning i en driftsbudget och enkapitalbudget som fanns tidigare. råder ensvårgenomtränglig blandning mellan olikaredovisningsregler. Det är angeläget att en uppdelninggenomförs på ett systematiskt sätt så att löpande utgifterinkl avskrivningar förs till driftsbudgeten medaninvesteringar förs till kapitalbudgeten.5.5 PenningpolitikenLångsiktighet och förutsägbarhet bör prägla denekonomiska politiken. Det betyder att regeringens ochriksbankens handlande skall styras av klart angivna normer,fastlagda av .