mot · GE02U413 · 1991-01-25 00:00:00 — Utrikes- och säkerhetspolitik i utbildningen Nedrustningspolitikens förutsättningarNy europeisk fredsordningDen befästes med 34 stats- ochregeringschefers namnunderskrifter allt det som hänt iEuropa . I Parisdokumentetstadsfästes de förhandlingar som förts inom ESK:s ram. Ettdokument som stadgar att demokrati är den endagodtagbara styrelseformen och att lag skall gälla framförmakt.I dokumentets inledning står det: ''befriar sigsjälvt från det förflutnas arv'' och vidare ''Modet hos mänoch kvinnor, folkens viljestyrka och kraften från idéerna iSlutakten från har öppnat en ny era avdemokrati, fred och enighet i ''.Dokumentet slår fast att demokrati är den endaacceptabla styrelseformen. Rättsstaten skall utgöragrunden för länderna i . De fundamentala mänskligarättigheterna skall garanteras genom lag. Dengemensamma målsättningen är att utvecklamarknadsekonomi. Den ekonomiska friheten skallbalanseras med social rättvisa och med ansvar för miljön.I den nya era som danas i lovar staterna inomESK att fördjupa och stärka de fredliga relationerna ochsamarbetet mellan , och samtatt främja vänskap mellan folken. Dispyter skall lösas påfredlig väg. Mekanismer för att förhindra oenighet och lösakonflikter skall inrättas. Dessa mekanismer består förutomav de vidareutvecklade överenskommelserna iHelsingforsdokumentet av en rad fastställda möten mellanpolitiker och även mellan högre tjänstemän. Dessutominrättas tre fasta institutioner nämligen ett ESK-sekretariati , ett centrum i för att förebygga konflikter ochen byrå i för att övervaka val.I har långtgående överenskommelser gjortsom reduktion av konventionella vapen. Det handlar ombetydande minskningar av vapen i . Detenade har deklarerat att kärnvapen varken skallanvändas eller tillverkas i landet och stormakterna är iprincip ense om att de taktiska kärnvapnen kan tas bort frånCentraleuropa.Dessa överenskommelser inom ESK:s ram tillsammansmed enande och en ny politisk och ekonomiskordning i en rad central- och östeuropeiska länder ingerhopp om en ljusare framtid i . I det perspektivet ärdet möjligt att se fram mot ett med öppna gränser,fria människor och marknadsekonomiska system som grundför välfärd, trygghet och ett kulturellt och ekonomisktsamarbete.De svåra påfrestningar som folken i Central- ochÖsteuropa dock under en övergångstid kommer att utsättasför ställer krav på främst folk och stater i formav ekonomiskt stöd och tillgång på kunskap inom olikaområden. Nationella, etniska och religiösa motsättningarsom länge varit undertryckta kommer fram med kraft iflera av dessa länder och kräver lösningar som kan blimycket smärtsamma.Det finns också anledning att peka på attvapenarsenalerna i trots avtal om avsevärdanedskärningar förblir omfattande och att det är de mestmoderna och destruktiva systemen som blir kvar. Europakommer även fortsättningsvis att ha de största trupp- ochvapenkoncentrationerna i världen.Alla de stora olösta problemen i ,ekonomiska och miljömässiga, religösa motsättningar,minoritetsproblem m m är nu det verkligt stora hotet motfredssträvandena i . Förkvävandet av republikernassjälvständighetsträvanden skapar stora spänningar. Dennya europeiska säkerhetsordningen och landetsbegynnande inordnande i ett större europeiskt ochinternationellt sammanhang bör verka stabiliserande.Ett globalt perspektivDet ökade samförståndet mellan stormakterna har i höggrad bidragit till avspänning och nedrustning. De minskarsina militära förband, drar ned på flottbaser och minskarden militära hjälpen till länder i tredje världen.Stormakternas samförstånd har också inneburit att FN fåtten stark ställning och kan agera med den pondus som varden ursprungliga idén. I har FN visat ett enigtoch kraftfullt handlande som förhoppningsvis kommer attbidra till lösningar av dessa motsättningar.Det finns dock ännu flera svåra och olösta konflikter.Många av världens folk lever i fattigdom och nöd ochdessutom under socialistiskt förtryck som är ett hinder förfrihet, ekonomisk utveckling och välstånd. Hot, som deninternationella narkotikahandeln och terrorismen ärtillsammans med miljöförstöring och hoten motnaturreurserna, utmaningar som måste lösasinternationellt.En stor del av den internationella vapenhandeln går tilltredje världen. Många av dessa länders köp av avanceradmilitär teknik, kemiska vapen och även försök att anskaffakärnvapen är skrämmande. Detta måste påverka FN:s ochdärmed också prioriteringar i nedrustningsarbetet.Icke-spridningsfördragets granskningskonferens somägde rum kunde inte uppnåenighet om ett slutdokument. Det innebär att arbetet framtill nästa granskningskonferens måste intensifierasoch verka för att fördraget förlängs och att dess auktoritetförstärks.För att skall kunna medverka på bästa sätt till enfredlig utveckling är det viktigt att svensk säkerhetspolitikoch nedrustningspolitik präglas av stabilitet. Sverigesengagemang i nedrustningsförhandlingarna måste bygga pårealism och goda kunskaper. Det pågående och framtidanedrustningsarbetets effekter på säkerhetssituationen inorra måste ägnas särskild uppmärksamhet.Forskning och utvecklingI det förändrade är det nödvändigt att även ifortsättningen följa den politiska, säkerhetspolitiska ochmilitära utvecklingen. Tillräckliga resurser måste finnas förfortlöpande framåtsyftande studier av t ex styrkeförhållanden, möjliga förändringar, tekniskutveckling samt militära och säkerhetspolitiska doktriner.De minskade styrkorna i innebär attstabiliteten förstärks avsevärt. En militär offensiv iCentraleuropa förefaller osannolik. Eftersom ochNordens säkerhet är beroende av den säkerhetspolitiskautvecklingen i innebär det en klarförbättring även för vår militära säkerhet. Det bör dockunderstrykas att i händelse av en politiskt olyckligutveckling finns de militära möjligheterna till omfattandeoperationer på flankområdena kvar. De tungakonventionella vapnen reduceras ytterst litet inom t exLeningrads och militärområden.Luftlandsättningsstyrkor, amfibiestyrkor, bandvagnar, m mberörs inte av avtalet om nedrustning.De stora militära styrkor som finns grupperade påKolahalvön och de motmedel som riktas mot dessa innebäratt strategiska betydelse har ökat.I det fortsatta internationella nedrustningssamarbetetkommer ökade krav att ställas på kunskaper av olika slag.De inom ESK-processen beslutade verifikationssystemenkommer också att ställa höga krav på initierat kunnandeinom olika områden.Högskoleforskningen inom det utrikes- ochsäkerhetspolitiska området är av blygsam omfattning iförhållande till den institutionsanknutna forskningen vidFOA, UI m fl. Utrikes- och säkerhetspolitik bör, enligt vårmening, utgöra ett självständigt ämne vid universiteten iStockholm och med egna professurer. Det ärväsentligt att vi har forskning och utbildning inom landet ien omfattning som möjliggör en levande och saklig debattinom området. För att nå dit kan vi inte nöja oss medenstaka ''kunskapsöar'' utan måste ha utbildning i så storomfattning att en kritisk massa finns.Sverige konfronteras kontinuerligt med kompliceradesäkerhetspolitiska frågeställningar knutna till oftasvåröverskådliga och snabba förändringar i vår omvärld.Det innebär att från statsmakternas sida efterfrågas iökande grad underlag för politiska bedömningar. Det ärytterst angeläget att vi inom landet har stor kompetens ochen kvalitativt högtstående forskning vid såväl våra institutsom vid våra universitet.Sverige i NordenAlla svenska nedrustningspolitiska initiativ bör innan deframförs internationellt också värderas utifrån sin betydelseför den svenska säkerhetspolitikens trovärdighet.Initiativens betydelse för att bevara den relativa stabiliteteni det nordiska området måste likaså beaktas. En omsorgsfullavvägning mot övriga nordiska länders intressen ärhärvidlag väsentlig.Det gemensamma nordiska bidraget till den europeiskasäkerheten är den stabilitet, den vänskap och denömsesidiga respekt som präglar förhållandena mellanländerna. I nedrustningspolitiska sammanhang tar ländernabetydande hänsyn till varandra. Trots att de nordiskaländerna har valt olika säkerhetspolitiska lösningar har de imycket en gemensam säkerhetspolitisk situation.Det är ett nordiskt intresse att när militära styrkor ochvapensystem nu förs bort och planeras att föras bort frånCentral- och , det inte innebär att en militärupprustning äger rum i . bör i sinakontakter med påpeka detta.Det nordiska samarbetet har i hög grad kommit attpräglas av frågan om en nordisk kärnvapenfri zon. Dettaursprungligen sovjetiska förslag har länge med varierandestyrka funnits i de nordiska ländernas inrikespolitiskadebatt. En nordisk ämbetsmannagrupp arbetar i syfte attutreda förutsättningarna för en kärvapenfri zon i nordisktområde. Gruppen kommer att lägga fram en rapport under1991.I detta sammanhang finns det anledning att beröra denmer globalt applicerbara frågan om negativasäkerhetsgarantier, d v s en kärnvapenstat garanterar att inte användakärnvapen mot en stat som i sin tur förbinder sig att inteanskaffa, tillverka, lagra eller använda kärnvapen. Det görsmot bakgrunden av vilket värde garantier från stormakteröver huvud taget kan ha när det gäller deras egna intressen.Enligt svensk uppfattning räcker det att stormakterna görlegalt bindande och generellt verkande åtaganden om attavstå från bruk av kärnvapen mot kärnvapenfri stat ellerkärnvapenfri zon. Av den kärnvapenfria staten eller zonenbör i gengäld inget annat krävas än att den avstår frånkärnvapen genom anslutning till icke-spridningsavtalet,genom att ingå i kärnvapenfri zon eller på annat legaltbindande sätt.Det bör vara en angelägenhet för att driva fråganom generella negativa säkerhetsgarantier inom FN:s ram.Negativa säkerhetsgarantier kan fylla samma behov vadgäller de kärnvapenfria staternas egen säkerhet som avtalom kärnvapenfria zoner.Regeringen bör noggrant och samordnat följautvecklingen vad gäller förslag om negativasäkerhetsgarantier och kärnvapenfria zoner. Eftersomövriga nordiska länder inte är medlemmar i , bör Sverigedär beakta deras synpunkter.Ett grundläggande svenskt och nordiskt intresse är attÖstersjöns ställning som ett fritt hav upprätthålls. Det är ettsvenskt säkerhetspolitiskt intresse att delta i internationellaörlogsbesök samt att få internationella besök till svenskahamnar. Väsentligt är också att bevara det gemensammanordiska handlingsmönstret i denna säkerhetspolitisktviktiga fråga.Den svenska politiken bygger på förtroendet attbesökande örlogsfartyg respekterar våra regler. Ett beslutom förbud mot kärnvapenmakternas örlogsbesök i svenskahamnar skulle knappast ge upphov till mer än en illusion avökad säkerhet och fösvaga det svenska möjligheterna attarbeta för marin nedrustning.Norden kan inte i säkerhetspolitiska termer ses som en iförhållande till övriga begränsad zon. meddess knytning till NATO och med vatten och kusterförbundna med de militära realiteterna i kaninte stängas inne i ett regionalt låst system. Inte hellerDanmark med dess direkta kontakt med Centraleuropa.För kan säkerhetspolitiken inte heller ses som ettrent närgeografiskt problem, med de sydligaste delarnanära kontinenten, nordområdet nära de känsligaNordkalottområdet och den geografiska utbredningen iskottlinjen mellan öst och väst. Det är naturligt att fråganom de nordiska havens frihet och vikten av marinarustningsbegränsningar blir globala och inte regionala. Moten regionalisering av säkerheten i talar också detvitala behovet av att bevara status som ett fritthav och inte som strandstaternas egendom.Den omedelbara närheten till den sovjetiskasupermakten gör det till ett gemensamt intresse för denordiska länderna att söka hindra att överenskommelserutformas så att den sovjetiska militära överlägsenheten iNordeuropa blir politiskt betungande för de nordiskaländerna.Det nordiska informella samarbetet inedrustningspolitiska frågor bör i olika internationellaförhandlingsfora liksom vid direkta kontakter mellanregeringarna upprätthållas och fördjupas.ESKSverige har traditionellt spelat en aktiv roll i de olikamultinationella förhandlingar som gäller rustningskontrolloch nedrustning. Vår alliansfrihet har ofta åberopats som entillgång. kommer den sannolikt inte att hasamma betydelse. faller nu sönder underdet att NATO och de västliga institutionerna demonstrerarsin livskraft och utvecklingsförmåga.Inom den Europeiska gemenskapen diskuteras enpolitisk integration och förslag har lagts om ett utvidgatsäkerhetspolitiskt samarbete. De europeiska styrkor somsänts till i samband med FN:s embargo motIrak och samordnades inom den Västeuropeiskaunionen. Det verkar finnas ett starkt intresse för attförsvarsfrågorna behålls inom NATO och i viss månkompletterat av den Västeuropeiska unionen.Utvecklingen i har öppnat nya perspektiv förbåde ett fördjupat alleuropeiskt säkerhetspolitisktsamarbete och ett fördjupat samarbete mellan devästeuropeiska institutionerna.För första gången i historien skrevs det vid Parismötethösten in i en internationell överenskommelse attdemokratin är den enda godtagbara styrelseformen.Dokumentet för det nya innehåller vidare attmänskliga rättigheter och grundläggande friheter är en rättsom alla människor skall garanteras genom lag. Minoriteterskall ha beskydd och rätt att fritt uttrycka, utveckla ochbevara sina särarter utan att diskrimineras och ha full likhetinför lagen.Ekonomisk frihet, social rättvisa och miljöansvar fastslåsvara nödvändiga för att nå välstånd. Frihet och politiskpluralism behövs för att utveckla marknadsekonomi och fåhållbar ekonomisk utveckling, välstånd, social rättvisaväxande marknader och effektiv användning avekonomiska tillgångar.För att upprätthålla demokrati, fred och enhet i Europalovar samtliga stater att fullfölja åtagandena iHelsingforsdokumentet.Det är överenskommelser av grundläggande betydelsesom ställer bestämda krav på ESK:s medlemsstater. Somden tragiska utvecklingen i visar är det nu enhuvuduppgift för deltagarna i ESK att tillse att gjordaåtaganden respekteras. måste konsekvent ochmålmedvetet verka för att dessa åtaganden blir verklighet.En av de mest problematiska frågorna är den omminoriteter. En skall behandlaminoriteternas problem. Det är viktigt att härkraftigt verkar för att alla stater verkligen respekterar deåtaganden som gjorts under Parismötet.Det är väsentligt att fram till ESK:suppföljningsmöte i arbeta föröverenskommelser om hur konflikter skall lösas. Det skullevara en stor vinst för hela västvärlden om ESK kunde fattabeslut om en konfliktlösningsmekanism.Inrättandet av en parlamentarisk församling ingår iplanerna för ESK:s fortsatta utvecklingsarbete. börarbeta för att ett framtida ESK-parlament grundas påEuroparådet och nyttjar rådets administrativa resurser.I överenskommelsen ingår en stort antal förtroende- ochsäkerhetsskapande åtgärder. För är det viktigt attaktivt arbeta för att dessa åtgärder blir effektiva, attutvärdera de resultat som nås och analysera vilka förslag tillförbättringar och förändringar som bör göras. Det ärnödvändigt att alla länder inom ESK seriöst arbetar för attde åtaganden som gjorts skall förverkligas.Beslutet om att ha bara ett förhandlingsforum efteruppföljningsmötet i innebär att måsteförbereda sig för att agera när det gäller detnedrustningsarbete som bedrivs inom CFE-förhandlingarna, d v s förhandlingarna mellan NATO och paktstaterna.Sverige bör här verka för fortsatt nedrustning av främstvapen och vapensystem som inte berörts av de nu aktuellaavtalen. I ett nästa steg bör amfibie- ochluftlandsättningsstyrkor främst bli föremål för nedrustning.Sovjetunionen har ännu inte ratificerat CFE-avtalet.Avtalet innebär en mycket stor minskning avkonventionella vapen och vapensystem i NATO- ochWarszawa-länderna. I avtalet sägs att det antal vapen iEuropa som överstiger det överenskomna antalet vid tidenför Parismötet skall skrotas. har ställt upp ca70 000 vapen av olika slag väster om . Det innebärenorma kostnader att förstöra en så stor mängd vapen menså länge de befinner sig utanför den europeiska delen avSovjetunionen behöver de inte förstöras.I det fortsatta nedrustningsarbetet inom ESK måsteSverige aktivt agera för att ratificerar . Väsentligt är också att beakta Sovjetunionensbehov av hjälp för att klara det omfattande och kostsammaskrotningsarbetet.Internationell nedrustningMånga av de länder som har oerhörda problem medfattigdom, svält och underutveckling använder stora delarav sina resurser till rustningar. Några av dessa länder ärsocialistiska diktaturer där ledarskiktet utövar en absolutmakt med liten eller ingen hänsyn till respektive landsinvånare. biståndspolitik gent emot sådana ländermåste radikalt ändras. Med den nuvarande politiken bidrarSverige till att ledarna i sådana länder kan fortsätta sittmaktinnehav och stärka sina vapenarsenaler.Det viktigaste multinationella avtal som finns inomkärnvapenområdet är icke-spridningsavtalet, . I detta förbinder sig länder som inte förfogaröver kärnvapen att avstå från att tillverka eller inhandlasådana. Kärnvapenmakterna åläggs att inte spridakärnvapen och kärnvapenteknologi till nya länder samt attsjälva minska sitt innehav av kärnvapen. I avtalet finnsockså stadgat att industriländerna inte skall undanhållaicke-kärnvapenstaterna möjligheten till utveckling avfredlig kärnkraftsteknologi.Det internationella atomenergiorganet har iuppgift att kontrollera att avtalet efterlevs. De länder somansluter sig till avtalet måste tillåta inspektion av sinaanläggningar inom kärnteknikområdet.Kärnvapenmakterna är enligt avtalet undantagna fråndenna kontroll. , och ,liksom även , som står utanför avtalet, har ändåerbjudit sig att ställa delar av sina civila kärnenergiprogramunder kontroll.Problemet med spridning av kärnteknologi och annanavancerad militär teknologi ökar. Det är utomordentligtbetydelsefullt att icke-spridningsavtalet i sina olika delarhävdas och att uppslutningen kring detta stärks.1990 års granskningskonferens kunde inte enas om ettslutdokument. Frågan om ett fullständigt provstopp varsom tidigare djupt skiljaktig. Det är av yttersta vikt attSverige arbetar för att fördraget skall ha giltighet även efterden konferens som skall äga rum 1995. Vid den konferensenskall, i enlighet med artikel 10 i NPT, parterna bestämmaför hur fördraget skall förlängas.Inom utförs ett förtjänstfullt arbete sominstitutionen brottas med ekonomiska svårigheter. Det bördärför övervägas om kan verka för ökade resursertill så att denna myndighet på ett ännu bättre sätt kanfullgöra sina uppgifter.Förhoppningarna om att kunna få till stånd en hållbarkonvention mot kemiska vapen var stora under våren1990. Större delen av konventionstexten är klar, ca 80procent. De kvarvarande problemen är dock stora. Dethandlar om hur verifikationen skall lösas, om hur kemiskavapen skall definieras, hur stor makt för genomförandet avkonventionen Verkställande Rådet skall få o s v.USA och har gjort långtgåendeåtaganden att förstöra gammal kemisk ammunition ochminska tillverkningen av ny ammmunition. Problemet ärdock att saknar tekniska möjligheter attgenomföra C-vapendestruktion i någon nämnvärdomfattning, vilket är ett problem som kommer att varabestående under åtskilliga år framöver. Förslaget från USAoch om en specialkonferens efterkonventionens ikraftträdande har skapat protester frånnågra av tredje världens länder. De anser att den vetorättsom förslaget i praktiken ger stater som har kemiska vapeninte kan accepteras.C-vapenteknologin är enkel och det är svårt att skapa eneffektiv kontroll av tillverkning och förekomst av sådanavapen. Det gör att de är attraktiva att anskaffa för mindretekniskt utvecklade länder som ersättning för kärnvapen.Konferenserna i och om kemiska vapenunder 1989 visar på att kemivapenfrågan utvecklat sig till ettnord-sydproblem.Förhandlingarna om kemikonventionen måste avSverige drivas fortsatt intensivt. De grundläggandeåtagandena att det är förbjudet att utveckla, tillverka,inneha, lagra, behålla eller överföra kemiska vapen, attuppmuntra eller hjälpa andra till C-vapentillverkning samtföreskriva att alla sådana vapen och anläggningar förtillverkning av dem skall förstöras, måste bliverklighet. För att konventionen skall träda i kraft är detinte nödvändigt att alla C-vapenkapabla stater harratificerat den. Däremot skall alla ha klart för sig att detpolitiska priset för att inte ansluta sig blir högt.Framställning, lagring och produktion av biologiskavapen, d.v.s. levande smittosamma ämnen är i principförbjudet . Genom B- ochtoxinvapenkonvention, som undertecknats av mer än 100stater, har Genèveprotokollet fått en ökad tyngd.Det har dock den allvarliga bristen att effektivakontrollmöjligheter saknas.Det är ytterst allvarligt att man inom genteknologin,främst hybrid-DNA-tekniken, nu i accelererad takt kan tafram tidigare helt otänkbara vapen. Arvsmassan i t ex viruskan lätt förändras genom att man infogar gener för specifikagifter som starkt ökar virusets farlighet och smittsamhet.Stora mängder av naturligt farligare virus och andrasmittämnen som vi saknar skydd emot kan lätt odlas liksommanipulerade variationer eller helt nykonstrueradesmittämnen. Även konstgjorda variationer av kändasmittämnen kan framställas för att infektera människor somär vaccinerade mot det ''naturliga'' smittämnet.Sverige borde kunna spela en aktiv roll för attåstadkomma bra och effektiva åtgärder för att stoppa den iflera länder misstänkta upprustningen med biologiskastridsmedel. Den bör internationellt ochi olika internationella fora verka för att få till stånd en bättreoch effektivare internationell konvention mot biologiskavapen.För länder kringflutna av strategiskt viktiga hav är inteminst de frågorna betydelsefulla. Risken föratt avlägsnandet av ett viktigt landbaserat kärnvapensystemskall resultera i ökad betydelse för de sjö- och luftburnasystemen kan ännu inte förbigås. Från svensk sida drivsförslag till rustningskontroll på det området.Kontroll- och observationsmöjligheterna är här dock svåraatt hantera. Oförutsägbarheten i dispositioner ansesockså vara en väsentlig del av den stabilitet som skapasgenom avskräckning på den strategiska nivån.Arbetet inom ESK bedrivs i en positiv anda och deresultat som nåtts är utomordentliga. bör verka föratt med ESK som förebild i internationella fora ochvid andra internationella kontakter söka få gehör för attdetta sätt att samarbeta mellan stater blir till en regel även iandra delar av världen. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en omsorgsfull värdering avförslag på nedrustningsområdet ur ett nordisktsäkerhetspolitiskt perspektiv,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vikten av att forskning ochutbildning hålls på en hög kvalitativ nivå vid såväl vårauniversitet som vid våra institut,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om det utrikes- ochsäkerhetspolitiska ämnesområdet vid universiteten iStockholm och ,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att i sina kontakter medSovjetunionen bör verka för att en militär upprustning intesker i det nordeuropeiska området i samband med attmilitära förband och vapensystem flyttas från Central- ochÖsteuropa,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om negativa säkerhetsgarantier ochkärnvapenfria zoner,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om internationella örlogsbesök,7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om riskerna för regionalisering avnedrustningspolitiken,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att konsekvent ochmålmedvetet arbetar för att överenskommelserna iParisdokumentet förverkligas,9. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att specielltuppmärksammar att minoriteternas problem löses iöverenskommelse med Parisdokumentet,10.