mot · GE02Jo145 · 1991-04-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:155 Lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230), m.m. I propositionen 1990/91:155 föreslår regeringenavsevärda begränsningar av reglerna om förvärv avjordbruksfastighet, så att det med undantag av fastigheterbelägna i vad som betraktas som glesbygd elleromarronderingsområden blir fritt för fysiska personer attförvärva jordbruksfastigheter.Alltsedan den första jordförvärvslagen -- bortsett frånbolagsförbudslagen -- tillkom har reglerna förrätten att förvärva jordbruksfastigheter anpassats efter deaktuella jordbrukspolitiska strävandena. tordeäven synpunkter på hur långt man i vårt rättssamhälle kanbeskära människors frihet att förvärva och överlåtafastigheter ha haft någon inverkan på i hur hög grad dejordbrukspolitiska målen och strävandena fått bestämmainriktningen för restriktionerna vid förvärv.Vikten av att jordförvärvslagen blir ett regionalpolitisktinstrument betonas främst genom införande avbosättningsplikt för köpare av jordbruksfastighet iglesbygd. Rationaliseringsbestämmelserna tas däremotbort.1979 års jordförvärvslag präglades av strävan att byggaupp, enligt lantbruksnämndens bedömning, bärkraftigafamiljejordbruk. Grannar fick ofta tillstånd före andra attköpa för att förstärka sin fastighet och prisprövningen --lantbruksnämndens rätt att godkänna priset -- skulleförhindra priser över vad som ansågs varaavkastningsvärdet. Den dittillsvarande rätten för syskonoch deras avkomlingar att förvärva utan tillstånd togs bort.Mitt krav om att verka för boende pålandsbygdenRedan efter något år ställde jag mig -- och mångaandra -- frågan vilken landsbygd vi skulle få omlandsbygden endast skulle bestå av s.k. bärkraftiga enhetersom steg för steg behövde allt mer mark för att ge fullsysselsättning och tillräckliga inkomster för en familj. Alltför få skulle komma att bo på en sådan landsbygd, som tillskillnad från vad som alltid tidigare gällt endast skulle beståav heltidsjordbrukare.I en motion (1981/82:1920) som jag väckte i januari 1982tillsammans med fem partivänner tog vi upp dessa farhågoroch anförde bl.a.:Många människor önskar förvärva mindrejordbruksfastigheter men det är i de flesta fall mycket svårtatt få förvärvstillstånd eftersom rationaliseringskravet geranledning att sammanföra fastigheten med någon avgrannfastigheterna eller övertas av lantbruksnämnden förframtida strukturrationalisering. Bortsett från dem som ärbarn till ägare av mindre jordbruk blir det på siktsynnerligen få som kommer att inneha sådana. Hur kommerdå svensk landsbygd att se ut sedan rationaliseringspolitikenhunnit genomföras? Det kommer med den tekniskautvecklingen förmodligen att vara möjligt -- och ävenfordras -- för en familjs fulla sysselsättning att ha allt störreenheter. Det blir allt glesare mellan gårdarna och denjordbrukande befolkningen för liten för att kunna geunderlag för service och förutsättningar för trivsel. För attfå eller bevara en levande landsbygd behövs även de mindrejordbruk, där innehavaren kombinerar verksamheten medannan verksamhet i bygden eller pendlar till annan ort.Motionen utmynnade i kravet att jordförvärvslagenskulle ändras så att det gavs reella möjligheter att även fåförvärva, inneha, bruka och bebo jordbruksfastigheter, somlantbruksnämnderna ej bedömde som utvecklingsbara.Motionen avslogs. Jag var väl för tidigt ute.I januari 1983 återkom jag med en motsvarande motion(1982/83:1998) och framhöll i denna bl.a.:Landsbygds- och jordbrukspolitiken måste ta vara pålandbygdens möjligheter till utkomst och boende för bådeheltidsjordbrukare och deltids-, kombinations- ochfritidsjordbrukare samt villaägare m.fl. Det ger bygdernabefolkningsunderlag och en variation av yrken ochinriktning hos de boende vilket ökar förutsättningarna förett socialt väl fungerande liv, gemenskap, underlag förskolor, affärer och kommunikationer samt möjligheter förde landsbygdsboende att få del av kulturutbudet.Även denna motion avslogs. Tiden var alltså ännu intemogen för en anpassning av jordförvärvslagen till desträvanden som så många människor hade -- och har -- attfå förvärva ett mindre jordbruk.Först 1987 ändrades jordförvärvslagen och ändringarnagick åtminstone delvis i den riktning jag begärtsedan 1982.Huvuddelen av landsbygden bör räknas som glesbygdDet är enligt de strävanden som jag haft värdefullt attjordförvärvslagen nu föreslås verka för levande bygder ochatt boendet och inte rationaliseringssträvandena skallgynnas. Men eftersom denna prövning -- förutomomarronderingsområden -- endast skall gälla glesbygd,varmed enligt 1 § avses ''stora sammanhängande områdenmed gles bebyggelse och långa avstånd till sysselsättningeller service -- -- --'', torde det inte bli särskilt stor andel avjordbruksfastigheterna som den skall tillämpas på. Enligtspecialmotiveringen till nämnda paragraf är det främstNorrlands inland och vissa andra ganska begränsadeområden.Med hänsyn till vikten av att främja boendet pålandsbygden över huvud taget borde med glesbygd, enligtmin mening, avses alla icke tätortsnära områden. Man bördessutom vad gäller tätorter bortse från de små tätorter somhuvudsakligen endast är servicecentra för omgivandelandsbygd. Genom en sådan utvidgning av begreppetglesbygd i förhållande till propositionen skullemöjligheterna att genom jordförvärvslagen prioritera ettboende som skulle ge levande bygder bli betydligt större.Samtidigt skulle möjligheterna att förvärvajordbruksfastigheter i främst kapitalplaceringssyftebegränsas jämfört med propositionens förslag.Vad jag här anfört om vidgning av begreppet glesbygd iförhållande till propositionens förslag till utformning av 1 §bör leda till att dels ändrar nämnda pragraf så attden uppfyller nämnda syfte, dels gör erforderligamotiveringar till paragrafen.Jag förutsätter att jordbruksutskottet utarbetarerforderlig lagtext.Återge syskon m.fl. rätt att förvärvaSedan 1979 är det -- förutom stat och kommun -- endastmake och barn samt barns avkomlingar som har rätt attförvärva jordbruksfastighet utan lantbruksnämndenstillstånd. lag gav även syskon och derasavkomlingar denna rätt. Även den ändringen 1979 får sessom ett exempel på hur rationaliseringssträvandenaprioriterades framför andra hänsyn.Resultatet av att syskon och syskonbarn förloradeförvärvsrätten har lett till att fastigheter i stor utsträckningöverlåtits till mer än ett av barnen för att garantera att intefastigheten övergår till utomstående vid nästa ägarskifte.Det är en helt naturlig åtgärd. Om bara ett syskon övertaren gård och han eller hon på grund av exempelvis sjukdom,familjeförhållanden, byte av arbetsplats eller annansvårighet att inneha fastigheten vill överlåta den till sittsyskon eller syskonbarn finns ingen garanti föratt lantbruksnämnden tillåter detta. Den kan ju ansefastigheten icke bärkraftig eller icke utvecklingsbar.Av många skäl bör vi nu vad gäller släktingarsförvärvsrätt återgå till vad som gällde ochdessutom lämpligen anpassa reglerna tillkommunalskattelagens tillämpning av reglerna förfåmansbolag, och alltså även gälla föräldrar, far- ochmorföräldrar samt delägare i dödsbo.Ett skäl för återgång till tidigare principer är att i principbör den som är så närstående att han eller hon kan haarvsrätt även -- utan samhällets inblandning -- haförvärvsrätt.Ett annat skäl att för barnlösa är syskon och syskonbarnde mest närstående. De bör verkligen ha rätt att utansamhällets inblandning få överta och fortsätta att innehafastigheten efter sin farbror, faster, morbror eller moster.Ett tredje skäl är att när nu jordförvärvslagstiftningenliberaliseras i så hög grad är det omöjligt att försvara attjordbrukspolitiska strävanden skall få gå före hävdvunnafamiljerättsliga och arvsrättsliga principer. Det maneventuellt kan ärva bör man alltså ha oinskränkt rätt attförvärva även om det är en jordbruksfastighet.Med den utvidgning jämfört med propositionen avbegreppet glesbygd som jag föreslagit ovan ser jag det somnärmast självklart att släktingar skall återfå förvärvsrätten.Jämfört med regeringens förslag leder mina förslag till attavsevärt fler förvärv prövas trots att jag vill undanta syskonm.fl. från krav på förvärvstillstånd.Försvarare av gällande regler kanske vill göra gällandeatt lantbruksnämnderna i de allra flesta fall gett syskon ochsyskonbarn förvärvstillstånd. Men detta är inget adekvatförsvar för reglerna. Det väsentliga är om dessa släktingarhar en rätt eller inte. Om det är så att de i de flesta fall fåtttillstånd kan det hellre anföras som skäl för slopande avregeln än för dess bibehållande.Riksdagen bör, enligt min mening, besluta att ändrajordförvärvslagens 3 § 5 så att rätt att förvärva utan tillståndskall -- förutom make och avkomling -- även gälla förälder,far- och morförälder, syskon, syskons make, syskonsavkomling eller dödsbo, vari förvärvaren eller någon avnämnda personer är delägare, alltså motsvarandekommunalskattelagens regler om fåmansbolag. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar utvidga begreppet glesbygd iförhållande till förslaget i propositionen enligt vad imotionen anförts,2. att beslutar att jordförvärvslagen icke skallgälla -- förutom make eller avkomling -- förälder, far- ochmorförälder, syskon, syskons make, syskons avkomlingeller dödsbo vari förvärvaren eller någon av nämndapersoner är delägare.