mot · GE02A425 · 1991-01-25 00:00:00 — De övergripande målen för vår regionalpolitik är attåstadkomma en balanserad befolkningsutveckling i landetsolika delar samt att ge människor tillgång till arbete, serviceoch god miljö oavsett var de bor.Det regionalpolitiska arbetet har bedrivits medinriktning på att dels främja en sektorspolitik som anpassasefter de regionalpolitiska målen, dels främjanäringslivsutveckling och nyetableringar för attåstadkomma regional utjämning mellan skilda delar avlandet.Dessa mål preciseras genom beslut av riksdag ochregering. Exempel på sådana beslut ärstödområdesindelningar för regionalpolitiskt stöd,områdesavgränsningar för transportstöd, prioritering avvissa regioner för omlokalisering av statlig verksamhet samtfördelningen av medel till regionalpolitiska insatser.På den regionala nivån ankommer det på länsstyrelsernaatt göra prioriteringar av olika typer av insatser i olika delarav länen, avgränsa områden där glesbygdsstöd har lämnatsetc.Det regionalpolitiska arbetet har ändratinriktning i betydande grad. Detta arbete kan i korthetsägas alltmer ha inriktats på:infrastrukturåtgärder(utbildningsinsatser, teknik- och kompetensspridning,kommunikationer m m) för att skapa godautvecklingsmiljöer för näringslivetatt deregionalpolitiska medlen satsas på utveckling och förnyelseav näringslivet (inriktning på stöd till såväl ''hårda'' som''mjuka'' investeringar)ökad decentralisering avregionalpolitikens genomförande och stöd tilllokala/regionala initiativ till utvecklingsinsatsersärskildai tiden koncentrerade regioninsatser har gjorts för att klarastrukturomvandlingsproblem (, ,, , , m fl).Den socialdemokratiska regeringen har gjortbetydelsefulla ansträngningar för att stärkaregionalpolitiken.Dessa ansträngningar har bland annat lett till att det stödsom lämnas till glesbygden ökat ,vilket är en kraftfull ökning av medlen som avsättes förregionalpolitiken. Därtill kommer den gynnsammautvecklingen av arbetsmarknaden som även glesbygdengenom en minskad arbetslöshet fått skörda frukterna av.Det stöd som ges till glesbygden tillför 1 500arbetstillfällen.Även om dessa ambitiösa ansträngningar är lovvärdaoch viktiga led i arbetet med en balanserad regionalpolitiskutveckling finns det behov av ytterligare insatser.Enligt FoB 85 sysselsattes av samtligasysselsatta i landet inom arbetsmarknad.Huvudstadsregionen innefattar en fjärdedel av landetssysselsatta. Denna starka koncentration av landetssysselsättning till huvudstadsregionens arbetsmarknad fårtill resultat att följdverkningarna av en dåligt fungerandearbetsmarknad i regionen sprider sig till hela ekonomin.Detta förstärks inte minst av det pendlingsutbyte som skermellan huvudstadsregionens arbetsmarknad och övrigaarbetsmarknader i landet.I detta sammanhang spelar arbetsmarknads- ochutbildningspolitiken en väsentlig roll. Och i den takt somarbetskraftsutbudet i allt mindreöverensstämmer kvalifikationsmässigt med den efterfrågansom finns, desto kraftigare kommer behovet av arbetskraftfrån andra delar av landet att vara.Mot denna bakgrund är det av strategiskt intresse attutvecklingen sker i balanserade former. Och detta intresseavser inte enbart regionalpolitiken, utan hela denekonomiska politiken. För att få till stånd en balanseradutveckling är det av vikt att åtgärder vidtas för att styratillväxten inom den privata och offentliga tjänstesektornfrån till andra delar av landet.Tillväxten i måste begränsas.Den kanske viktigaste tillgången för en regionslångsiktiga utveckling är infrastrukturen, d v s vägar,järnvägar, telekommunikationer, flygplatser ochpostterminaler. Inflytandet häröver har dock minskat medhänsyn till att en allt större del finansieras utanförstatsbudgeten. Det blir därmed marknadsekonomiskaprinciper som får vara vägledande för vilka satsningar somskall göras, vilket inte alltid stämmer överens med vad somär motiverat ur regionalpolitisk synvinkel.Televerket klarar sina investeringar genom att självagera på lånemarknaden och ge ut teleobligationer,som posten och luftfartsverket själv finansierarsina investeringar via avgifter som kunderna erlägger.Vägar och järnvägar finansieras över statsbudgeten.De valda finansieringsmodellerna har fått till följd attomfördelningen av infrastrukturen mellan landets regionerhar varit snabbare än befolkningens omfördelning.Stockholmsregionen har tillförts en oproportionerligt stordel av investeringarna i modern infrastruktur.Under perioden 1974--85 förlades hälften avsatsningarna på flygplatser och postterminaler tillStockholmsregionen, och därtill kommer avtelekommunikationssatsningarna. Detta kan jämföras medatt regionen har av landets befolkning.Koncentrationen av infrastruktursatsningarna tillStockholm, med undantag för vägar och järnvägar, harförstärkt regionens ställning och därmed gjort den ännu merattraktiv som etableringsort. Övriga landet har emellertidfått stå tillbaka och exempelvis , och des.k. storstadsalternativen i har förlorat sin tidigareställning som balanserande kraft till huvudstaden.Utbildning och forskning har en strategisk betydelse förutvecklingen i en region. svarar, enligt enundersökning vid SCB, för av sysselsättningeninom forskning och utveckling i företagssektorn i Sverige.Omkring 50 % av de forskarutbildade arbetar iföretagssektorn i . Ungefär hälften avlandets forskningsresurser i offentliga forskningsinstitutsamt styrelsen för teknisk utvecklings (STU) fördelning avanslag till forskning och utveckling destineras tillStockholm.Den kraftiga koncentrationen till avforskning och utveckling kan därmed bli styrande förföretagens investeringar och den långsiktiga fördelningenav sysselsättning och inkomster i Sverige.Den inventering som STU gjort av resurscentra förteknikoch kompetensspridning visar att denna verksamhethar en liknande koncentration till och Göteborg.Staten måste därför vid större förändringar avverksamheter eller i samband med större förändringar avingångna avtal utnyttja sin roll som avtalspart för attåstadkomma en utflyttning av kollektiva forskningsinstitut iförsta hand från Stockholm.Den statliga sektorn har en stor betydelse för enbalanserad regional utveckling. Detta dels somresursskapare och serviceorgan för individer och företag,dels genom den sysselsättning som skapas.De största arbetsgivarna utgöres i många kommuner avstatliga myndigheter, institutioner och företag.Sysselsättningen inom den statliga sektorn är av flera skälojämnt fördelad såväl mellan länen som inom länen. Medsyftet att motverka denna obalans omlokaliserades under1970-talet ett trettiotal myndigheter med omkring 10 000anställda från . Fram till dess var i detnärmaste all central statlig förvaltning lokaliserad tillStockholm. uttalade under slutetav att en ny omlokalisering av statlig förvaltningav det slag som tidigare genomförts då inte var aktuell.Decentraliseringsarbetet har istället inriktats på två andrahuvudvägar. Dels skall möjligheterna att omlokalisera nyeller expanderande statlig förvaltning prövas målmedvetet,dels skall en delegering av beslutsfunktioner ocharbetsuppgifter från central nivå eftersträvas. Lokaliseringav statlig verksamhet skall i första hand ske till skogslänenoch i andra hand till sydöstra och Sjuhäradsbygden.Statskontoret har i samarbete med Statshälsan ochstatens arbetsmarknadsnämnd gjort en utvärdering av 1970-talets omlokalisering av statliga myndigheter.Denna utvärdering ger vid handen att beslutet attomlokalisera 48 myndigheter, eller delar av myndigheter,med 10 000 anställda, haft en liten inverkan påbefolkningsutveckling, sysselsättning och arbetsmarknad iStockholms län. Den har inte haft någon märkbartdämpande effekt på tillväxten. Statsmakternas intentionerhar i denna del inte infriats. andel avantalet statsanställda har minskat från 1975 till 26,. , inklusive affärsverken,ökade dock i med 15 500 personer underperioden --1987. Statsmakterna har omlokaliseratmyndigheter med ca 10 000 anställda frånStockholmsområdet. Detta har således inte hindrat attstatsförvaltningen i ökat betydligt sedanbörjan av . Särskilt gäller detta den lokala ochregionala statsförvaltningen, men också den centralastatsförvaltningen. Myndigheterna inom försvaret haremellertid minskat.Myndigheterna har i flera av regionerna blivit en resursi det regionala utvecklingsarbetet, vilket skett genomsamverkan kring en utvecklingsidé som resulterat i olikatyper av samverkansprojekt. Det krävs att myndigheternaförläggs till orter där de har möjlighet att vara en resurs iutvecklingsarbetet för att effekter skall uppnås i denregionala utvecklingen.En grundläggande och betydelsefull förutsättning är attlänsstyrelserna och kommunerna tar en aktiv del i arbetetmed att integrera myndigheterna med övrigautvecklingssträvanden inom regionerna.På mottagarorterna har det uppnåtts delvis positivaeffekter. Arbetsmarknaden har breddats ochmyndigheterna har i flera regioner, främst i norr, blivit enresurs i det regionala utvecklingsarbetet. En viktigförutsättning är i de flesta fall att det finns högskola elleruniversitet på orten. Genom att lokalkostnaderna ärmarkant lägre än i blir de statsfinansiellabesparingarna betydande.Statskontoret har vidare framhållit att det finns en radfördelar med att det i samband med eventuella framtidaomlokaliseringar sker förstärkningar i de regioner ditomlokalisering redan skett.Den expansion som skett inom hargett upphov till svåra så kallade överhettningsproblem ochfört med sig en obalans mellan varu- respektivetjänsteproduktionen i regionen.Av de problem som uppkommit kan nämnas svårigheterför företagen att rekrytera personal, bristen på bostäder ochpå detta en följande osund prisbildning samt långa köerinom barnomsorgen. Den starka expansionen iStockholmsområdet har också medfört större miljöproblemän vad som gäller för landet i övrigt.Från ledande politiskt och fackligt håll i hardet uttalats en betydande oro för den aktuella situationenoch behovet av åtgärder för att dämpa expansionen iregionen har framhållits.Det kan således konstateras att det finns en gemensamuppfattning om att åtgärder har att vidtas så attverksamheter kan avlänkas från till andralandsdelar. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om styrning av insatser inominfrastruktur, forskning och utveckling samt regionaliseringav statsförvaltning som medel för att avlänka expansioneninom .