mot · GE02Ub41 · 1991-03-06 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:87 Näringspolitik för tillväxt BakgrundI regeringens proposition 1990/91:87 om näringspolitikför tillväxt föreslås bland annat en ökning av antaletnybörjarplatser inom högskolan. Utbyggnaden föreslåsomfatta 180 nybörjarplatser inom ingenjörsutbildningen, 80nybörjarplatser inom civilingenjörsutbildningen, 90nybörjarplatser inom naturvetarlinjen samt en förstärkningav anslaget för lokala och individuella linjer samt friståendekurser motsvarande ytterligare 350 nybörjarplatser. Dettotala resurstillskottet inom dessa områden beräknas tilldrygt för /92 och vid fullutbyggnad 105 miljoner kronor.Av propositionen framgår, att de konkreta förslagen tillinte ringa del innebär en fortsatt utbyggnad av gruppenmindre och medelstora högskolor. Emellertid är detpåfallande, att vissa av de mindre högskolorna inte fårnågra tillskott alls. Dit hör bland andra högskolan i yttermera visso framgår av dels regeringensproposition /91:87 om näringspolitik för tillväxt (s 51),dels regeringens proposition 1989/90:90 om miljöpolitiken(s 476 f), att finansieringen av förslagen i proposition1990/91:87 om näringspolitik för tillväxt sker genomomfördelning av de medel som i proposition 1990/91:100 bil10 föreslagits beträffande anslagen till grundläggandehögskoleutbildning. Konkret innebär detta, att medel försfrån bland annat anslaget för teknisk utbildning vidhögskolan i för att finansiera en utbyggnad avutbildningen vid andra högskolor av samma slag. Detta fårtill konsekvens dels att som region intetillförs några ytterligare resurser för tillväxt genometablering av ytterligare högskoleutbildning, dels atthögskolan i , en av rikets i särklassmindre högskolor, får mindre resurser för utbildning ochdärför, relativt sett, blir än mindre i förhållande tillmotsvarande högskolor. Därigenom får sämretillväxtbetingelser än andra motsvarande regioner i landet.Ett sådant förhållande kan inte accepteras.Skaraborg som regionEn regional analys måste ha sin utgångspunkt istrukturella förhållanden i olika regioner. Vi vill i dettasammanhang understryka, att de latenta problem som finnsi , bland annat ett mycket starkt beroende avmogna industrisektorer, inte har uppmärksammatstillräckligt. Det finns flera regionala översikter, bland annatstorstadsutredningens analys av och Västsverigesamt ERU:s analys av den regionala utvecklingen under1900-talet, som ger starka skäl till farhågor för den fortsattautvecklingen i västra i allmänhet och i Skaraborgslän i synnerhet.Skaraborg som region karakteriseras i centraltutformade dokument allt oftare som ett ''periferilän'' ellersom ''tillbakagående zon''. Redan i 1982 årsregionalpolitiska kommittés betänkande ''Regionalutveckling och mellanregional utjämning'' (SOU 1984:74)görs en negativ bedömning av utvecklingsförutsättningarnaför . I betänkandet konstateras att länet hörtill de län som befinner sig ''i en mindre gynnsam situation''med ''en snabbt föråldrad industri med allvarligakonkurrensproblem''. Bilden är än mer negativ ilångtidsutredningens (LU 87) analys från år 1987.Sammanfattningsvis konstaterar LU 87, att den industriellakompetens som har byggts upp i ett län som ''återfinns inom områden som i långtidsutredningensscenario förväntas ha liten växtkraft''; anpassningen till ''detframtida näringslivets lokaliseringskrav'' har inte heller nåtttillräckligt långt i länet.Av intresse är också relationerna mellan olikaindustrisektorer i och i riket som helhet. Ensådan jämförelse ger klara indikationer på att Skaraborgsandel av den framtidsinriktade industrin (definierad som iLU90) är mycket liten; andelen forskningsintensiv industriär i mot i riketi snitt. De dominerande sektorerna är den arbetsintensivasektorn (med möbelvaru-, pappersvaru-, plastvaru- ochglasvaruindustri) samt den kunskapsintensiva sektorn (medhushållsvaru- och fordonsindustri). Till saken skalldessutom läggas det faktum att FoU-verksamhet ochproduktutvecklingsfunktioner inom dessa sektorer tillalldeles övervägande del är belägna utanför länets gränser.Flera av de mindre företagen bedöms ha en relativt lågteknisk nivå; bedömare i länet har således ansett det varaen av de viktigaste åtgärderna att stärka dessa företag föratt de skall kunna genomföra egenbaseradproduktutveckling och öka sin marknadsföring. Företagenkräver insatser såväl på teknik- ochekonomistyrningsområdena som inom områden somproduktutveckling, design och marknadsföring. Dessutomkrävs att åtgärder av olika slag genomförs för att ökaföretagens intresse för internationella marknader.Andelen av arbetskraften med minst tre årshögskoleutbildning ökade enligt LU90 i riket med 4,3procentenheter . Denna ökning äremellertid ingalunda jämnt fördelad mellan delar avarbetslivet och mellan regioner. Således har ERU, i sittunderlagsmaterial till LU90, visat att andelenhögskoleutbildade i näringsliv tvärtom har blivitmindre i förhållande till riksgenomsnittet. De strukturellaförändringarna inom ekonomin harmed andra ord inte lett till att utbildningsintensiteten iSkaraborg har höjts. Egentligen talar siffrorna förmotsatsen.ERU har vidare påvisat, att i ett antal svenska län, blanddem , är andelen sysselsatta inomvaruproduktion 20--högre än i riket. Andelenvaruproduktion i i förhållande tillriksgenomsnittet är (endast två svenska län harstörre andel), men andelen högskoleutbildade hos dennaarbetskraft är i förhållande till riksgenomsnittet endast 52procent.Den privata tjänstesektorn i länet tillhör de minsta iriket. Ett konkret inriktat arbete har, delvis i anslutning tillindustriverkets intentioner, initierats av bland annatlänsstyrelse och landsting med syfte att såväl stärkatjänstesektorn i länet som öka andelen tjänsteköp inomlänet. Högskolan bedöms därvid ha en central roll genomsina avancerade program inom i första hand datavetenskapoch ekonomi.Den offentliga sektorn i länet har stora likheter medindustrin, dvs. flertalet verksamheter är av förvaltande elleroperativ art och med ''utvecklande'' funktioner utanförlänet.Vidare gäller att den regionala fördelningen avpersonalresurserna för forskning uppvisar, vid en analys avSkaraborg, en synnerligen dyster bild. andel avde totala FoU-årsverkena 1987/88 (enligt SCB:s statistiskameddelanden U 16 SM8901) är ,motsvarande totalt 128 FoU-årsverken. I flertalet svenskalän har företagssektorn en större FoU-andel än denoffentliga sektorn; så är inte fallet i där i ställetden offentliga FoU-verksamheten (i sin mycket blygsammaomfattning) har större omfattning än den privata. AntaletFoU-sysselsatta per 1 000 sysselsatta är i 0,9 (motriksgenomsnittets 11,7); inget annat svenskt län har ettlägre antal. Motsvarande siffror för ochGöteborg är 17,7 och 20,3 FoU-årsverken per 1 000sysselsatta. Kringliggande län uppvisar siffror somJönköping 4,7, 3,5, 3,5 och 4,9FoU-årsverken per 1 000 sysselsatta. En sådan negativ ochoutvecklad länsregional FoU-struktur är, enligt vår mening,om något ett starkt regionalpolitiskt argument för satsningpå forskning vid högskolan i här tecknade bilden förstärks av ett flertal analyseri länet, baserade på statistiskt material. En långt mindreandel av den skaraborgska ungdomspopulationen än avriksgenomsnittet går till högskoleutbildning. Det visar sigdessutom, att det sker en betydande utflyttning avungdomar, inte minst kvinnor, från länet. Utflyttningenbestår dessutom till stor del av ungdomar, som har högutbildning eller som vill skaffa sig en sådan. Den storainflyttargruppen är manliga industriarbetare.Det nuvarande läget på arbetsmarknaden ger ocksåanledning till stor oro. Flertalet stora företag har minskatantalet arbetstillfällen och tjänstemän erbjuds tidigpensionsavgång, flera underleverantörer tillfordonsindustrin friställer arbetskraft, ett stort företagplanerar att lägga ner en stor produktionsenhet i länet,något som kommer att beröra flera hundrasysselsättningstillfällen.Sammantaget gäller att varken från långsiktigstrukturell synpunkt eller från ett mera kortsiktigtarbetsmarknadsperspektiv uppvisar en positivutvecklingstrend. Regionen är i stort behov av stöd förtillväxt.Strukturen vid högskolan i i är en av rikets minsta högskolormed -- efter etableringen -- endast knappt 0,5procent av rikets samlade resurser för grundläggandehögskoleutbildning. Detta förhållande är inte acceptabelt,vare sig av strukturella skäl (suboptimerad storlek med fåeller inga möjligheter till stordrift) eller av regionala skäl(regionen behöver med sin ytterst svaga högskoletraditionmer än många andra län den stimulans som en högskolainnebär).Högskolan i har vidare en mycket ''smal'' ochfrån vissa synpunkter relativt ''obalanserad'' struktur medotillräcklig bredd och otillräckligt djup. De nuvarandekompetensområdena, teknik, data- och systemvetenskapsamt ekonomi, samtliga relaterade till näringslivet, behöversåledes breddas och fördjupas med ytterligare utbildning.Dessa önskemål tillgodoser enligt vår uppfattning såvälkraven på en fortsatt utbyggnad av en av rikets minstahögskoleenheter som kraven på att andelennäringslivsinriktad utbildning i riket ökar för fortsatttillväxt.Enligt vår uppfattning bör därför högskolan i genom att senast tillföras ytterligare30 nybörjarplatser inom ingenjörsutbildningen,ytterligare 30 platser på systemvetenskapliga linjensamt erhålla en förstärkning av anslaget Lokala ochindividuella linjer samt fristående kurser. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om inriktningen av verksamhetenvid högskolan i .