mot · GE02U631 · 1991-01-25 00:00:00 — InledningDe mänskliga rättigheterna brukar delas in i två grupper:de politiska och medborgerliga rättigheterna samt deekonomiska och sociala rättigheterna.Rätten till liv är en fundamental mänsklig rättighet.Därför är det viktigt att kämpa för ekonomiska och socialarättigheter, att bekämpa världsfattigdomen och svälten.Människan har inte bara rätt till liv, utan också till ett liv ivärdighet.Men själva grundförutsättningen för att kunna kämpaför dessa sociala och ekonomiska rättigheter är att det finnsyttrandefrihet, mötesfrihet, kort sagt demokrati.Yttrandefrihet och informationsfrihet är ennödvändighet för ett demokratiskt samhälle och förmänniskors fulla deltagande. Utan fullständig informationkan individen inte kritisera den förda politiken. Utan röstoch utan rättighet att uttrycka sig kan inte individen bidratill politisk och social förändring.Kränkningar av yttrandefriheten och andra besläktadefriheter är inte lika plågsamma och vidriga för individensom t.ex. tortyr. Men för att vi ska kunna veta om och kunnabekämpa tortyr måste yttrandefrihet finnas.Just att yttrandefriheten är demokratins och folkviljansinstrument gör den så farlig för regimer vars legitimitetbygger på skräck och våldsutövande och inte på människorsfrivilliga stöd och förtroende uttryckt i öppna val.Därför är det en uttalad strävan hos totalitära regimeri olika länder att begränsa yttrandefriheten, att hindra attinformation når allmänheten, och att strypa oppositionensmöjligheter att verka. Tyvärr är det ofta en alltförframgångsrik strävan.Även om yttrandefriheten och de andra politiskarättigheterna är centrala för att människan ska kunnaåstadkomma någon förändring av sina villkor, är de sociala,ekonomiska och kulturella rättigheterna nödvändiga ommänniskan ska kunna leva i värdighet.Bristen på ekonomisk och social utveckling i många är inte sällan orsakad direkt av att fundamentalafriheter inte existerar. Medborgerliga och politiskarättigheter är aldrig en lyx som kan vänta medanutvecklingsnivån höjs -- de utgör snarare självaförutsättningen för framåtskridandet.Det internationella regelverketSkyddet för människans rättigheter blev redan från FN:stillkomst en huvuduppgift för världsorganisationen. Redan1946 upprättades kommissionen för de mänskligarättigheterna, som åter för en treårsperiod ärmedlem av. Kommissionens första stora uppgift var attutarbeta en deklaration om de mänskliga rättigheterna, somantogs 1948. Deklarationen, som i sig inte är juridisktbindande för medlemsstaterna, omformades så småningomtill en, eller snarare två konventioner om mänskliga fri- ochrättigheter.1966 antog generalförsamlingen både konventionen omde sociala, ekonomiska och kulturella rättigheterna ochkonventionen om medborgerliga och politiska rättigheter.För den första konventionen ska staterna lämna rapporterom hur de efterlever dessa rättigheter, men någonindividuell klagorätt finns inte. Det finns däremot förkonventionen om medborgerliga och politiska rättigheter(ICCPR). En kommitté upprättades för att pröva såvälmellanstatliga som individuella klagomål, samt att granskarapporter från konventionsstater. Tillsammans med denallmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna kallasde bägge konventionerna för ''of Human Rights''.Flera andra senare konventioner reglerar olika delar avde mänskliga rättigheterna. Konventionen om avskaffandeav alla former av rasdiskriminering, konventionen omavskaffande av kvinnodiskriminering och 1984 årskonvention mot tortyr är de internationella konventionersom antagits utöver de grundläggande konventionerna.För snart två år sedan antogs konventionen om barnsrättigheter, som fått stor uppmärksamhet världen över.Samma år, 1989, antog också generalförsamlingen ettfrivilligt tilläggsprotokoll till konvention om demedborgerliga och politiska rättigheterna som handlade omavskaffande av dödsstraff.Utöver dessa internationella konventioner finns ocksåen rad regionala konventioner, främst Europarådetskonvention om de mänskliga rättigheterna. TillEuropakonventionen har fogats ett tilläggsprotokoll ombarns rättigheter.De internationella normerna för mänskliga rättigheter äri stort sett färdigformulerade. Det finns en viss risk förinflation i regelverket. Genom alltför många konventionerkan det bli överlappningar som i vissa fall kan leda till attde internationella normerna försämras, i andra fall kanskeförbättras eller bara upprepas.Trots att denna utveckling bör uppmärksammas återstårdock vissa områden där de internationella normerna ännuinte är utbyggda.Under förra året antogs en konvention om migrerandearbetares rättigheter. Ytterligare internationella normersom är under utarbetande är en deklaration om minoritetersrättigheter samt en deklaration om ''Human RightsDefenders'' som handlar om rätten att främja och försvarade mänskliga rättigheterna. Det är väsentligt att dessaarbeten fullföljs, kanske framförallt deklarationen omrätten att försvara mänskliga rättigheter.Utöver det pågående normskapandet som nämns ovanbör arbete dessutom bedrivas för att reglera och förbjudadödsstraffet. Här har utvecklingen rent avvarit negativ, till exempel i där allt fler döms till dödenoch allt fler dödsdomar verkställs. Opinionsarbetet motdödsstraffet måste kraftigt understödjas, inte minst i deländer som i övrigt respekterar de mänskliga rättigheterna.Sverige bör agera mot dödsstraffet även inom ESK.Skyddet för barn i väpnade konflikter kan också behövastärkas.Även skyddet för de som flyr undan krig, väpnadekonflikter och andra katastrofer bör regleras i internationellrätt. Dessa flyktingar har visst skydd i regionalaöverenskommelser som OAU:s s.k. afrikanskaflyktingdefinition, och den latinamerikanska Cartagena-deklarationen, men något internationellt juridiskt skydd fördessa flyktingar finns inte. Framförallt har de s.k. defactoflyktingarna fått allt svårare att finna skydd i Europapå senare tid, och förväxlas ofta med migranter i och medatt inte täcker dem. Därigenom löperde stor risk att inte få det skydd de måste komma iåtnjutande av för sin säkerhets skull. Inte minst därförbehövs en internationell konvention för att komplettera dennu något föråldrade Genèvekonventionen.Regeringen bör verka för att driva på arbetet inom dessatre områden.AnslutningenDet andra steget i arbetet för de mänskliga rättigheternaär att verka för att alla stater erkänner och tar till sig dessagrundläggande värderingar. Vi behöver fortfarandeargumentera och övertyga stora delar av världen och dessmakthavare om styrkan och bärkraften i de mänskligarättigheter som FN lagt fast. Därför måste sökaförmå så många stater som möjligt att ratificera de olikadokumenten om mänskliga rättigheter.De viktigaste dokumenten om mänskliga rättigheter ärFN:s konvention om medborgerliga och politiskarättigheter samt om mänskligarättigheter.FN-deklarationen är inget bindande dokument. Men1966 antogs den internationella konventionen ommedborgerliga och politiska rättigheter (ICCPR). De statersom ratificerat konventionen förbinder sig att rapporteraom läget beträffande mänskliga rättigheter i sitt eget landtill kommittén för mänskliga rättigheter, som etableratsunder ICCPR.Men ett sextiotal stater har varken undertecknat ellerratificerat konventionen, däribland , och ett flertalstater -- bland annat -- har ännu inte ratificerat den.Särskilt anmärkningsvärt är att inte ens alla stater som ärmedlemmar av för mänskliga rättigheterhar anslutit sig.Därför bör regeringen verka för att fler länder ratificerardetta grundläggande dokument för de mänskligarättigheterna. Detta bör som sin mening geregeringen tillkänna.EfterlevnadenÄven om en stat har anslutit sig till och ratificerat enkonvention betyder detta inte automatiskt att den kommeratt åtföljas. Att se till att de internationella konventionernaverkligen efterlevs är den åtgärd som betyder mest för deenskilda människorna. Om detta skedde, ska inte förnekasatt det vore en världsrevolution. De flesta av världensinvånare lever utan skydd för sina mänskligarättigheter.Därför är klagomaskineriet en utomordentligt väsentligdel i skyddet av de mänskliga rättigheterna. Detta är olikautformat för olika konventioner -- effektivt i vissa fall ochmindre effektivt i andra.Till är knutet en mellanstatligklagorätt. För att den mellanstatliga klagorätten ska kunnautnyttjas måste både den anmälande staten och denkritiserade staten ha accepterat klagorätten. För tillfällethar dock endast ett fyrtiotal stater anslutit sig till detta. Detär kanske ingen tillfällighet att dessa länder inte befinner sigsärskilt högt på listan över länder som systematiskt kränkermänskliga rättigheter.Det är en viktig uppgift för efterlevnaden avkonventionen att aktivera den mellanstatliga klagorätten,och arbeta för att fler stater ratificerar den. börverka för att den mellanstatliga klagorätten aktiveras. Dettabör som sin mening ge regeringen tillkänna.Till skillnad från harEuropakonventionen om de mänskliga rättigheterna enautomatik i den mellanstatliga klagorätten. Närkonventionen ratificeras av ett land, godkänner landetdärmed automatiskt även den mellanstatliga klagorätten.Därför har den också kunnat komma till användning.Tyvärr har de deltagande staterna en benägenhet att taovidkommande hänsyn så som i fallet Turkiet.1982 anmäldes till för brottmot de mänskliga rättigheterna. 1985 drogs anmälantillbaka då lovade rätta till bristerna, och blandannat helt upphöra med tortyr. 1991 kan tyvärr konstaterasatt ännu inte uppfyllt sitt löfte. Den kommissionsom sänts till för att följa upp efterlevnaden avtortyrkonventionen tvingas med största sannolikhetkonstatera att tortyr fortfarande regelmässigt förekommer iTurkiet. Entydiga rapporter pekar i denna riktning.Sverige bör därför verka för att återigen anmälstill . Dessutom bör frågan drivas i ESK.Detta bör ges regeringen tillkänna.Den individuella klagorätten är ett av de mest effektivamedlen för att bekämpa brotten mot de mänskligarättigheterna. Det handlar om individuella rättigheter.Därför måste invididen ha rätt att påtala kränkningar. Finnsinte denna individuella rätt att klaga, så har de individuellamänskliga rättigheterna heller ingen innebörd.Europakonventionen har en väl fungerande individuellklagorätt genom . Även har ett tilläggsprotokoll om individuellklagorätt. Tyvärr har inte alla stater ratificerat dettatilläggsprotokoll. Det land som är berett att ge enskildaindivider klagorätt visar en sann vilja att värna de mänskligarättigheterna. Därför är det något av en testfråga för nyademokratier att ansluta sig. Regeringen bör verka för attfler länder, och då särskilt och vissa länder iÖsteuropa, ansluter sig till tilläggsprotokollet omindividuell klagorätt till FN-konventionen.FN:s rollFN:s möjligheter att skydda de mänskliga rättigheternabör också stärkas.Utöver arbetet med att förmå flera länder att ratificerakonventionerna och aktivera klagorätten finns ytterligareen möjlighet att förbättra efterlevnaden av deinternationella reglerna. Det som skiljerEuropakonventionen från övriga är dels att konventionenär bindande för alla stater som undertecknat den, och attbåde mellanstatlig och individuell klagorätt finns, samt atten domstol inrättas vars beslut måste respekteras.Inrättandet av en motsvarande domstol för ICCPR skullevara en genomgripande reform för att stärka konventionenoch dess efterlevnad. Att driva och söka förankra dennaståndpunkt i det internationella samfundet är en angelägenuppgift för . Regeringen bör därför i lämpligaformer verka för en sådan domstol för omde mänskliga rättigheterna.Huvuddelen av FN:s hittillsvarande arbete harkoncentrerats till att skapa normer och verka för att deefterlevs. Men det praktiska arbetet för att stötta dem sompå fältet arbetar för mänskliga rättigheter är inte minstviktigt. Det rådgivningsprogram som FN driver är blygsamttill sin omfattning än så länge, men utför en synnerligenviktig uppgift för att hjälpa olika länder att staga uppdemokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna.Man erbjuder experthjälp, beviljar stipendier och kan texhjälpa till att bygga upp ett juridiskt referensbibliotek istater som behöver hjälp att finna sin demokratiska form.Sverige bör verka för att anslagen till detta program ökar,och att verksamheten byggs ut. Dessutom finns en frivilligfond för hjälp till personer som utsatts för tortyr. Ävendenna fond bör verka för att stärka.Idag finns knappast någon koppling mellan FN-biståndeti organ som UNDP och FN:s allmänna arbete för mänskligarättigheter. En sådan koppling bör skapas, som integrerarbåde målen av bekämpa fattigdom och att verka förgrundläggande mänskliga rättigheter. Ett flertal intressantarekommendationer och förslag ges i detdiskussionsunderlag som skrev tillsammansmed svenska sektionen av internationellajuristkommissionen . Bland annatföreslås att för mänskliga rättigheter ska initierabiståndsprogram tillsammans med bl a UNDP, och även påandra sätt agera rådgivare för andra internationella organpå MR-området. Denna utveckling bör främja i detmultilaterala biståndet.De som själva på fältet arbetar för mänskliga rättigheterär oftast de som är mest utsatta för hot och övergrepp. Endiskussion i FN om ''Human Rights Defenders'' harinitierats, men har tyvärr mest kommit att handla om eneventuell konvention för deras skydd. Mer betydelsefulltvore att t ex utse en FN-observatör som kan få i uppdrag attredovisa situationen i olika länder för sådana ''försvarare avmänskliga rättigheter''.De senaste åren har ett flertal efterlängtade fria val ägtrum i före detta diktaturer eller kolonier, ochfredsförhandlingar har inletts i andra fall som mycket välkan komma att resultera i fria val. I dessa har en viktigingrediens varit internationell övervakning. Ofta rör det sigom länder som aldrig eller åtminstone inte på länge haft friaoch allmänna val, och där misstron är mycket stor mellan deolika parterna i landet. Ett misslyckat val, med valfusk ochmanipulationer, eller bara misstankar om att sådantförekommit, kan störta en nyfödd demokrati tillbaka in i entillvaro av diktatur och övergrepp mot mänskligarättigheter.Därför har FN:s roll vid sådana kritiska tillfällen varitmycket betydelsefull, framförallt i . Detförekommer också en diskussion om möjligheterna attutvidga FN:s mandat och möjligheter att genomförainternationell övervakning av val.Det finns ännu inga normer för hur ett val skagenomföras, även om diskussioner påbörjats inom FN om''genuine and honest elections''. Behovet av ett regelsystemsom ger skydd mot valfusk är stort, framförallt om vi ska tropå att demokratin kommer att segra i allt fler stater. Därförbör det nu inom FN:s ram påbörjas ett arbete för attutveckla ett sådant internationellt normsystem för hur fria,allmänna och rättvisa val ska gå till. I detta normsystem ärdet viktigt att verka för rätten till internationell övervakningav valen.Sverige bör i FN verka för ett sådant internationelltnormsystem för fria val. bör dessutom initiera endiskussion om hur en internationell valövervakning skullekunna institutionaliseras. Det är troligt att detta snarare börgöras av en från FN fristående organisation, med tanke påFN:s begränsade mandat för sådana val ochfolkomröstningar som hänger samman med internationellakonflikter. skulle vara ett naturligt värdland för ettsådant oberoende valövervakningsinstitut.Detta bör ges regeringen tillkänna.FN-kommissionenI för mänskliga rättigheter finnsmöjligheter att påverka vilka typer av brott mot mänskligarättigheter som särskilt ska granskas, och vilka länder somska ställas till svars för grova kränkningar av mänskligarättigheter. Det är en grannlaga uppgift, inte utanavvägningssvårigheter på grund av det antal stater som ärkvalificerade till granskning.Utvecklingen har i många styckenvarit positiv. Att de flesta diktaturerna i fallit ärnaturligtvis det mest remarkabla, något som många av ossinte trott kunde ske, i varje fall inte så oerhört snabbt. Inteheller den plötsliga och ödesdigra fundamentalistiska vågeni de islamiska länderna hade kunnat förutses, eller de gravakränkningar av de mänskliga rättigheterna som den förtmed sig i många länder. Världsutvecklingen bjuder på såvälljusa som mörka händelser.De flesta fall av kränkningar av mänskliga rättigheter ärde som stater står för. Det är också sådant som regleras ide internationella konventionerna. Man skulle grovt kunnadela in kränkningarna i några olika huvudgrupper.En första grupp kan de kommunistiska diktaturernasägas utgöra. Där används statsapparaten för attkontrollera att ingen avviker från den officiella politiskauppfattningen. Detta betyder ofta ett sofistikerat förtryckav oliktänkande och en utbyggd kontrollstat. Några fåkvarvarande exempel är , och . Enannan variant är den totalitära religiösa staten, som intetolererar andra åsikter än de som religionen stödjer. Häråterfinns t.ex. och i viss mån . En tredje typ av statsom systematiskt kränker mänskliga rättigheter är denmilitärt dominerade diktaturen eller halvdiktaturen, oftaförekommande i men även i ochAfrika. Det handlar ofta i grunden om en konflikt mellanöverklassen och de fattiga i samhällen som präglas avfattigdom och stora klyftor, och där armén skyddar denprivilegierade gruppen. Regeringen kan ha olika grad avdemokratisk legitimitet, och kontroll över armén, menhuvuddraget i dessa fall är att armén systematiskt bedriverjakt på de oppositionella krafterna utan att ställas till svarsför sina brott mot mänskliga rättigheter mer än iundantagsfall. Här återfinns länder som ,med flera.I bör aktualisera Sovjetsövergrepp i , och även verka för en fortsattgranskning av . Att en demokratiseringsprocessinletts där betyder inte automatiskt att situationen för demänskliga rättigheterna har stabiliserats. harutvecklingen på flera sätt varit alarmerande, inte minst demassakrer som ägt rum i samband med fredligademonstrationer. bör tas upp även inom ESK.Kina måste fortsätta att granskas. Efterdyningarna efterblodbadet på fortsätter i form avövergrepp mot oliktänkande, och inget tyder på att denkinesiska regeringen har för avsikt att börja respekteramänskliga rättigheter. Även () böruppmärksammas.I bör särskilt granskas, ochäven Kuba.Sudan har varit föremål för omfattandekritik från MR-organisationer och bör uppmärksammas iFN-kommissionen. Likaså bör kommissionen granskaMarockos övergrepp mot den sahariska befolkningen.Irak har genom diverse manipulationer lyckats undgå atttrots brott mot mänskliga rättigheter bli föremål förgranskning i kommissionen. måste i FN oförtröttligtverka för att missgärningar fördöms. Lyckas inte detriskerar vi en förtroendekris för somsådan.Möjligheten att särskilt ta upp frågan om kurdernasmänskliga rättigheter bör dessutom undersökas.I granskning av hur mänskligarättigheter respekteras bör de länder vi nämnt bli föremålför särskild uppmärksamhet.Detta bör ges regeringen tillkänna.Bistånd för demokrati och mänskliga rättigheterDet svenska u-landsbiståndet bör i högre grad än i daganvändas för att främja respekt för mänskliga rättigheteroch en demokratisk samhällsutveckling. Förslag i dennariktning framförs i liberalernas biståndspolitiskamotion.Utöver de förslag som vi nämner där bör man pröva attge biståndsavtalen med mottagarländerna en folkrättsligbas, genom att hänvisa till olika internationella normer isamband med en viss biståndsinsats. t.ex. om lantbruksbistånd, kan referensergöras till konvention om lantarbetares villkor. Dettaär ytterligare ett sätt att väva in mänskligarättighetsaspekten i den svenska utrikespolitiken.Ett viktigt mål också i det inhemska biståndet är att bistådem som arbetar på fältet för mänskliga rättigheter, oftaunder mycket svåra omständigheter. Det är en grannlagauppgift, som inte alltid lämpar sig för en regering attombesörja. Därför finns det all anledning att välkomna rättigheter som diskuteras på initiativfrån flera humanitära organisationer. En viktig uppgift förett sådant institut kan vara att förutom informations- ochdokumentationsarbete också ge ett direkt och konkret stödtill de organisationer och enskilda som själva arbetar föroffren för övergrepp, och för att försvara de mänskligarättigheterna på plats. Regeringen bör därför välkomnaplanerna på ett sådant institut i , och vara beredd attbistå det ekonomiskt och på andra sätt. Möjligheten attsamordna denna verksamhet med den som redan bedrivsvid måste undersökas, både för att interiskera dubbelarbete och för att ta tillvara all kompetens påområdet.Detta bör ges regeringen tillkänna.Inte minst kan liberalernas förslag omstiftelser för demokratistödjande bistånd med anknytningtill de politiska partierna fylla en viktig funktion i dettasammanhang.En internationell flyktingpolitikYtterligare en byggsten i arbetet för stärkta mänskligarättigheter är en internationellt ansvarsfull flyktingpolitik.Detta utvecklar vi närmare i vår flykting- ochinvandrarpolitiska motion. Dock kan här vara på sin platsatt återigen påpeka sambandet mellan mänskliga rättigheteroch flyktingpolitik. Det är just i förtrycket av mänskligarättigheter som flyktingproblem uppstår. Just de människorsom starkast reagerar mot förtryck och brist på frihet är desom också råkar illa ut och blir misshagliga för de totalitäraregimerna. Därför är det ofta de starkaste förespråkarna förmänskliga rättigheter som tvingas fly. Inte minst av dessatvå skäl är en generös och rättssäker flyktingpolitik enoupplöslig del av arbetet för de mänskliga rättigheterna.Men det räcker inte med att föra en generösflyktingpolitik i . måste framföralltmotverka den negativa utvecklingen i när det gällerflyktingmottagandet. Även via UNHCR bör Sverigemotarbeta sådana tendenser. Ett kraftigt svenskt stöd tillUNHCR:s verksamhet är där såväl en markering som ennödvändig praktisk förutsättning för att UNHCR ska kunnafullgöra sina uppgifter.Humanitär rättVärlden är fylld med stora och små konflikter och lär såförbli . Många människor lever i engråzon mellan krig och fred. Färska exempel är t.ex. debaltiska länderna, där människor blivit utsatta försporadiska våldsangrepp utan att man därför kan säga attett regelrätt krig eller inbördeskrig brutit ut.Detta förhållande aktualiserar diskussionen omskillnaden mellan humanitär rätt (''krigens rätt'') och demänskliga rättigheterna. Det kan uppstå tillfällen när dessanormsystem inte räcker till, kanske framförallt vid s.k.interna konflikter. Det har ibland diskuterats om huruvidaett kort och okomplicerat instrument med oinskränkbararättigheter borde utvecklas, som upprätthåller enministandard av rättigheter. Detta skulle framförallt habetydelse i sådana fall där regeringar förnekar att det ärfrågan om en väpnad konflikt. Regeringen böruppmärksamma detta område och ta eventuellt erforderligainitiativ för att driva denna tanke internationellt. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en konvention om förbud avdödsstraffet, en konvention om skydd för flyktingar undankrig och andra katastrofer samt ett utbyggt skydd för barn iväpnade konflikter,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om åtgärder för att fler länder skallansluta sig till om medborgerliga ochpolitiska rättigheter,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om åtgärder för att aktivera denmellanstatliga klagorätten,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att anmäla tillEuropadomstolen samt att ta upp frågan i ESK-processen,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om internationellt arbete för att flerländer skall ratificera tilläggsprotokollet om individuell ochmellanstatlig klagorätt,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en internationell domstol knutentill konventionen om mänskliga rättigheter,7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om FNs rådgivningsprogram förmänskliga rättigheter och fonden för tortyroffer,8.