mot · GE02U255 · 1991-01-25 00:00:00 — Bistånd kanaliserat genom bondeorganisationer Det svenska biståndet har i alltför liten utsträckningkommit bönder och bondeorganisationer imottagarländerna till del. Detta trots att det är enfungerande livsmedelsproduktion som är förutsättningenför att kunna försörja befolkningen i sitt land.Svenskt bistånd riktas i stor utsträckning till de allrafattigaste människorna. Det är en bra ambition. Dessutomges bistånd till stora anläggningar, som mer är en önskanfrån regimerna i länderna, än en åtgärd som ger de mångamänniskorna en förbättrad situation.Målet med det svenska biståndet skall vara attresurserna som satsas skall leda till en så stor förbättringsom möjligt för människor i mottagarländerna. Ett annatkrav man enligt vår mening också måste ställa är attresultaten av hjälpen skall bestå. Om hjälpinsatserna skallfå en långsiktlig nytta måste hjälpen gå till undervisning,kunskapsöverföring av hur samhället organiseras ochinsatser för samverkan mellan människor i kooperativaverksamheter. Genom att få igång en verksamhet som görsvaga människor och grupper starkare får de möjlighet attskapa rimligare förutsättningar för sin tillvaro. Det är såsom ett uppbyggnadsarbete måste börja. I de flesta u-länderär den stora delen av befolkningen landsbygdsbor ochbönder, som lever under svåra förhållanden.Genom att i större utsräckning hjälpa bönder ochlandsbygdens människor i de fattiga länderna att organiserasig skapas förutsättningar så att de själva i störreutsträckning kan förbättra sin situation. På det sättetkommer även andra i dessa länder att få en högre standardgenom att en process har påbörjats, och där deförutsättningar som finns utnyttjas bättre.Den organisation som finns för u-hjälpen har inteutnyttjat de möjligheter som vi här pekar på i nämnvärdgrad. Svenskt u-landsbistånd måste i betydligt störreutsträckning gå till dem som lever av jordbruket och somhar förutsättningar att försörja fler.Bäst på att ge de rätta impulserna och även den rättakunskapsöverföringen borde vara de svenskabondeorganisationerna. Det viktiga här är inte att överförasvensk odlingsteknik eftersom det kan var helt fel dåförhållandena är helt annorlunda i de aktuella länderna.Det som skall överföras är istället kunskapen och viljan attorganisera sig. Bönderna måste stödja varandra för attkunna få en rimlig ersättning för sina produkter och ävenför att få äganderätten till den jord de brukar.Industriländerna har av försörjningshänsyn skyddat sittjordbruk, det är rimligt att de fattiga länderna också kangöra det. För att få en positiv utveckling måsteförutsättningarna för den fattige bonden bli bättre.Biståndet måste inriktas på att överföra kunskap ombiologiska samband och nödvändigheten att handla mednaturen och inte emot naturen. I många av de aktuellaländerna är torkan, vattenbristen och ökenutbredningenstora problem. En felaktig användning av jorden kan ledatill en förvärrad situation.Dessutom är hantverk och småföretagande viktigaområden att satsa på. I takt med att bondesamhälletutvecklas uppstår behov av olika varor som behövs ijordbruksdriften. Hantverken kan utvecklas till små företagsom skapar förutsättningar för inkomst för dem som utförarbetet och en service för övrig befolkning. I utvecklingenav landsbygden är hantverket och små företag ochverkstäder viktiga kuggar.I jordbruket är ofta även kvinnorna engagerade. Dettaär en viktig målgrupp, till vilken svenska bondekvinnor bästborde kunna förmedla kunskaper och erfarenheter.Svensk u-landshjälp kan användas bättre om denkanaliseras genom svenska bondeorganisationer tillbondeorganisationer i de länder där hjälper till meduppbyggnaden.Av det svenska biståndsanslaget bör inledningsvis 100miljoner avdelas till stöd av bondeorganisationer i u-länderför att stödja deras verksamhet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att svensk u-landshjälp i störreutsträckning bör kanaliseras genom bondeorganisationertill bonde- och landsbygdsbefolkningen i mottagarländerna.