mot · GE02So531 · 1991-01-25 00:00:00 — I enspeciell kommittémotion om åtgärder för en bättreläkarförsörjning utvecklar vi dessa förslag ytterligare.6. Enskild vårdDen privata vårdsektorn i utgörs främst av ca 250vårdhem som tar hand om åldringar, utvecklingsstörda ochpsykiskt sjuka. Många av dessa är icke vinstdrivandeinstitutioner som drivs av olika organisationer. Dessutomfinns det ett par privata sjukhus och några få privatahälsocentra och kliniker. På ett fåtal platser i landet drivsvårdcentraler i privat regi genom samverkansavtal medsjukvårdshuvudmannen.Privatsjukvården har hållits tillbaka i , genometableringskontroll, snål ersättning från sjukförsäkringenoch en från socialdemokraternas sida ideologiskt betingadovilja att låta läkare, sjuksköterskor, sjukgymnaster ochandra få verka utanför det offentliga systemet. Det ärangeläget att bryta med denna misstro mot enskild vård.Den privata sjukvården bör få medverka i svensksjukvård på i huvudsak samma villkor som den offentliga.Av patienterna bör t.ex. samma avgifter tas ut vid besök hosprivata vårdgivare anslutna till sjukförsäkringen som vidbesök hos offentliga.Inom primärvården bör privata vårdcentraler, sjukhem,gruppbostäder och liknande som drivs på entreprenad åtlandstingen bli ett vanligare inslag. Sjukvårdshuvudmännenkan också pröva om lediga lokaler i vårdcentraler kan hyrasut till privata vårdgivare.De privata vårdhemmen är viktiga komplement till denvård som bedrivs av landstingen. De är ofta små ochhemtrevliga. Personalomsättningen är låg ochsmåskaligheten ger möjlighet till personlig omvårdnad.Som ett led i den nu pågående avinstitutionaliseringen läggsofta enskilda sjuk- och vårdhem ned. Eftersom det finns ettstort behov av vård och omsorg är det fel att små, välfungerande enskilda sjuk- och vårdhem tvingas upphöra.Denna utveckling måste vändas.Riksdagen har beslutat, efter förslag frånfolkpartiet liberalerna, att stadgan för enskilda vårdhemskall ses över och att enskilda alternativ inom denprimärkommunala vården och omsorgen inte skalldiskrimineras i statsbidragshänseende. En sådan översynbör leda till bättre villkor och vidgadeetableringsmöjligheter.7. Psykiatrin 7.1 Sektoriseringen av psykiatrinMycket har förändrats till det bättre när det gäller vårdoch behandling av människor med psykiska sjukdomar ochbesvär. Sedan landstingen tog över ansvaret för denpsykiatriska vården har arbetssätt och organisationförändrats på ett avgörande sätt. Mentalsjukhusen är så gottsom avvecklade och alltfler psykiskt sjuka behandlas nu iöppen vård. Sektorisering har införts vilket innebär att enpsykiatrisk klinik har det totala ansvaret för all psykiatriskvård inom ett geografiskt område. Nya behandlingsmetoderhar utvecklats som på ett avgörande sätt förbättratsituationen för de psykiskt sjuka.Psykiatrin inom den slutna vården brottas dock ofta medproblem. Sektoriseringen har på många håll medfört attnarkomaner, unga psykotiska patienter, självmordsfall,medelålders deprimerade patienter och senildementavårdas tillsammans på en enda akutpsykiatrisk avdelning.En sådan samvård av olika patienter har t.o.m. lett tillvåldshandlingar patienter emellan. Sektoriseringen harmed andra ord försvårat den nödvändiga specialiseringen avverksamheten, eftersom de enheter som skall svara för allvård inom ett område blivit för små.Många psykiska sjukdomar kan framgångsriktbehandlas förutsatt att det finns personal medspecialkunskaper att tillgå. Det gäller behandling avsjälvsvält och hetsätning, schizofreni och missbruk samtsjälvmordspatienter. Tyvärr saknas på många håll dessaspecialinriktningar inom den sektoriserade psykiatrin. Denmåste därför ges större möjlighet till specialisering.7.2 Boende för psykiskt sjukaMinskningen av antalet vårdplatser har inneburit attmånga tidigare långtidsvårdade på mentalsjukhusen flyttatut till olika typer av eget boende med bristande tillsyn ochhjälp på grund av att goda vård- och boendealternativ intehunnit byggas ut. Den skriande bristen på eftervårdsplatseroch olika boendealternativ har lett till att sjuka människorfarit mycket illa.Antalet långvarigt bostadslösa människor ökar i Sverige.De hemlösas skara har växt i sammma takt som härbärgenoch mentalsjukhus slagit igen och bostadsbristen ökat.Många av de bostadslösa har varit patienter inomden psykiatriska vården. Dessa klarar ofta inte av ettsjälvständigt boende. Olika typer av kollektivaboendeformer kan dock ofta vara lämpliga för dessagrupper. Det måste emellertid tas initiativ för att minskaantalet psykiskt sjuka bostadslösa. ochboverket bör ges i uppdrag att överväga vilka ytterligareinsatser som kan erfodras för att häva bostadslöshetenbland psykiskt sjuka. har i samband medbeslutet om ändrad ansvarsfördelning inom äldreomsorgenanslagit medel för att prioritera utbyggnaden av olikaboendeformer för bl.a. psykiskt sjuka. För detta ändamålhar det införts ett speciellt stimulansbidrag omfattande 500milj.kr, som bl.a. bör användas i detta syfte. Det krävsnoggrann uppföljning av hur det går för de psykiskt sjukasom skrivs ut från sjukhusen.8. Frigör personalen!Det är i hög grad de anställdas motivation ochkompetens som avgör kvalitet, service och effektivitet inomden svenska sjukvården. En huvuduppgift under 1990-taletär att frigöra den kraft som finns hos de anställda inomsjukvården. Om vi inte lyckas med detta under 90-talethotas hela vårt sjukvårdssystem.Personalproblemen inom svensk sjukvård är flera. Tillde synpunkter som ofta framförs hör:Anställningsvillkoren, t.ex. lön, arbetstider ochmöjligheterna till fortbildning, är för dåliga jämfört medandra yrken.Det är svårt att påverka de egnaarbetsförhållandena.Personalbristen, vilket ärytterligare ett tecken på att arbetsgivarna inom sjukvårdenmisslyckats med att göra jobben attraktiva.Politiker ochadministratörer visar otillräcklig respekt förvårdpersonalens yrkeskunskaper och erfarenheter.Utdelningen av extra ansträngningar är otillräcklig ellerobefintlig.Bristfällig kontinuitet i vården försämrarkontakten med patienterna och försvårar behandling,undervisning och handledning.Det finns ofta i praktikenbara en arbetsgivare, nämligen landstinget.Det är svårtför den som så vill att ''starta eget''.Många är missnöjda med sjukvården som arbetsplats.Detta problem måste mötas genom en rad åtgärder där detkanske viktigaste är att göra enheterna inom sjukvårdenmer ''självstyrande''. Men det handlar givetvis också omlöner, arbetstider, ersättning för arbete på obekvämarbetstid och belöning av goda prestationer.Det finns skäl att särskilt understryka betydelsen av attsatsa mer på personalutveckling, t.ex. på vidareutbildning.Den är helt otillräcklig. Delvis betingas intresset hosläkare att bedriva fritidspraktik av en önskan att därigenomfå ekonomiska möjligheter att delta i kurser ochkonferenser för vidareutbildning. Detta behov bör i långtstörre utsträckning kunna tillgodoses av den ordinariearbetsgivaren.Genom den snabba tekniska utvecklingen ställs vi idaginför en rad nya frågor där ingen traditionell medicinsk etikfinns. Man måste stå på en stabil kunskapsgrund för attkunna analysera de nya etiska frågorna, bedömakonsekvenserna av pågående forskning, formulera etiskavärderingar och ta ställning till medicinsk teknologi frånetisk synpunkt. En förstärkning av ämnet medicinsk etikbehövs därför i utbildningen av vårdpersonal på alla nivåer.Sådan utbildning behöver också komma politiker ochadministrativ personal inom sjukvården till del.9. Förbättra kvinnosjukvården!I hälso- och sjukvårdslagen fastslås det att alla har rätttill hälso- och sjukvård på lika villkor. Kvinnor och mänskall vara jämställda inom vården. Hälsoproblem som ärtypiska för kvinnor får dock inte alltid den uppmärksamhetinom forskning och politik som motsvarande mer manligasjukdomar.Kvinnors hälsoproblem har varit föremål för studier ochforskning i betydligt mindre utsträckning än motsvarandemanliga sjukdomar. Det finns t.ex. en mer omfattandeforskning om den ''manliga sjukdomen'' hjärtinfarkt mendäremot mindre om de ''kvinnliga ledsjukdomarna''.Kvinnosjukdomar får inte prioriteras bort i enresursknapp tid. Vid resursfördelning måste specielluppmärksamhet riktas mot de kvinnligasjukdomsgrupperna.I har vi en mycket hög förvärvsfrekvens blandkvinnor. Den är nästan är lika hög som bland männen. Trotsdenna höga förvärvsfrekvens har kvinnorna fortfarandehuvudansvaret för familj och barn. Kvinnor är enligtstatistik från sjukförsäkringen oftare sjuka än männen.Denna skillnad i sjuklighet kan vara ett tecken på attarbetslivets villkor inte är anpassade efter kvinnors behov.Därmed ökar också belastningen på hälso- och sjukvården.Inom hälso- och sjukvården, där den övervägandemajoriteten av personalen är kvinnor, finns det oroandesignaler på dålig arbetsmiljö. Den utbrändhet som drabbarvårdpersonalen måste uppmärksammas. En undersökningvisar att kvinnliga läkare har en betydligt högresjälvmordsfrekvens än de manliga kollegorna. Detta är etttecken på att de kvinnliga läkarna upplever sig mer pressadei sitt arbete än de manliga läkarna. Även inom andrakvinnliga personalkategorier kan starka påfrestningarnoteras.Invandrarkvinnornas kunskaper om och behov av hälso-och sjukvård måste uppmärksammas. Alltför mångainvandrarkvinnor är analfabeter. De lever ofta mer isoleratän svenska kvinnor. Invandrarkvinnornas inställning tillohälsa, sexoch samlevnadsfrågor m.m. skiljer sig mångagånger från svenska kvinnors. Information tillinvandrarkvinnorna kan därför inte alltid ges skriftligt.Olika typer av kanaler måste användas. Det är viktigt attutveckla rutiner så att man kan nå invandrarkvinnornadirekt. går informationen till dem viamännen.Eftervården av bröstcanceropererade kvinnor är etttydligt exempel på ett vårdområde som prioriterats lågt.Kirurgin inom området fungerar bra, men kvinnorna fårinte det stöd och den omvårdnad de skulle behöva efter enbröstcanceroperation.Efter en bröstcanceroperation drabbas de flesta kvinnorav nedsatt armfunktion. Dessa besvär kan leda till att detblir svårt att klara vardagliga sysslor. Därför kan det bliaktuellt med olika typer av hjälpmedel och stödinsatser.Bröstcanceropererades riksorganisation (BRO) bör gesett ökat ekonomiskt stöd. Vi föreslår i vår handikappmotionett ökat stöd till handikapporganisationerna av vilka BROär en.För att kunna minska antalet bröstcancerfall i framtidenär det viktigt att mammografiutbyggnaden inte eftersätts.Fyra av sjukvårdshuvudmännen har ännu inte fylltbehoven. Det är viktigt att alla sjukvårdhuvudmän kantillhandahålla detta inom en snar framtid.10. Lyft fram de ''grå'' sjukdomarna!Aids och cancer, transplantationer ochkranskärlsoperationer figurerar ofta i massmedias rubriker.Direkt dödliga sjukdomar och dramatiska ingrepp låternaturligt nog tala om sig. Men det finns också en annan sortssjukdomar som vi mera sällan hör något om. De brukarsammanfattas under beteckningen medicinska handikapp --de ''grå'' sjukdomarna.De ''grå'' sjukdomarna är främst diabetes, reumatism,migrän, allergier, astma, psoriasis, cystisk fibros, afasi ochepilepsi. Hit hör också handikapp som är en följd av t.ex.stomioperationer.Vad som är gemensamt för alla dessa grupper är främstbehovet av kontinuerlig kontakt med sjukvården, oftaunder resten av livet. Trots att de ofta är betjänta avspecialistkontakt, både då det gäller läkare och övrigvårdpersonal, tvingas de i alltför många fall att ta kontaktmed en sjukvård som saknar närmare kunskap om derashandikapp. Tillgången till specialistvård för dessapatientgrupper måste förbättras.Vikten av kontinuitet måste kraftigt betonas. Vårtförslag om att alla skall ha rätt att välja sin egen husläkareger en god möjlighet att förverkliga önskemålet om godkontinuitet. En husläkare kan vara specialist på något annatän allmänmedicin.Forskning är viktig för huvuddelen av de ''grå''sjukdomarna. är sjukdomsorsakerna och ävensjukdomarnas förlopp i många fall helt eller delvis okända.Det är därför viktigt att öka forskningen kring dessasjukdomar.I beräknas ca 100 000 människor lida avepilepsi av olika svårighetsgrad. Av dessa borde ettstort antal kunna beredas en bättre hjälp och förbättradmedicinsk eller kirurgisk behandling. Resurserna förepilepsisjukvård är i jämförelse med andra länder mycketknappa i . bör ges i uppdragatt utreda mål och metoder för den framtida epilepsivården.Primärvården har ofta svårigheter att ta hand om allasom söker för reumatiska besvär. Vi anser därför attförutsättningarna för en organisation medreumatologkonsulter vid sjukvårdens vårdcentraler börutredas. Dessa skulle få ett ansvar för utveckling avreumatisk verksamhet vid vårdcentralerna och handhaundervisning och utbildning.Nickelallergi förvärvas via kontakt med olikanickelhaltiga föremål i miljön och den vanligaste kontaktentorde vara i samband med håltagning i öronen. avden kvinnliga befolkningen är nickelallergiker. Allerginökar i frekvens och är ett typexempel på hur samhället trotsvissa åtgärder inte lyckats bemästra situationen.Så länge nickelallergiska individer har eksem enbart påen örsnibb är de knappast handikappade. Men 40--avdem som blivit nickelallergiska drabbas emellertid förr ellersenare av handeksem. Detta är ett mycket svårt problem attkomma till rätta med. Det är viktigt att initiativ tas för attminska nickelallergins spridning. har nyligenutfärdat ett förbud mot användning av nickel i ett antalprodukter, såsom smycken, knappar och glasögonbågar. Dedanska erfarenheterna bör studeras och det bör övervägasom inte också bör införa ett motsvarande förbud.11. Patientens säkerhet i vårdenEn patient som blivit felbehandlad i vården kan vändasig till , HSAN.Denna myndighet prövar om personal inom hälso- ochsjukvården gjort sig skyldig till fel eller försummelse i sinyrkesutövning. Nämnden har rätt att utdömadisciplinpåföljd, varning eller erinran. Den totala tiden frånatt ett ärende inkommer till dess det avgörs uppgår igenomsnitt till 18 månader.När landstingens förtroendenämnder inrättades 1980framhölls att dessa skulle komma att innebära en rejälavlastning för . Så blev det dock inte i praktiken.Orsaken till detta kan t.ex vara att dessa inte är särskiltkända hos patienterna och att deras ställning inom detlandstingskommunala systemet kan befaras leda tillpartiskhet när det gäller viljan att bedöma den egnapersonalen.Det finns därför mycket som talar för att det bör inrättasen instans vid sidan av , förtroendenämnderna ochpatientförsäkringen, d.v.s fristående frånsjukvårdshuvudmannen och andra myndigheter, som kanbiträda patienter t.ex i att få rättelse och driva ärenden idomstol. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om effektiviteten inom sjukvården,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en 100-dagarsregel inom densomatiska akutsjukvården,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att ett husläkarsystem börinföras,att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att de till Dagmarsystemetknutna etableringsrestriktionerna böravvecklas,1]4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om insatser för att öka tillgången påallmänläkare,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om personalutveckling inom hälso-och sjukvården,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av förbättradkvinnosjukvård,7. att hos regeringen begär att socialstyrelsenfår i uppdrag att ge förslag till den framtida epilepsivården,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om reumatologkonsulenter inomprimärvården,9. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att den sektoriserade psykiatrinbör ges större möjlighet till specialisering,10. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av boendeformer förpsykiskt sjuka,11. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om patientens säkerhet i vården,12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om åtgärder mot nickelallerginsspridning,13. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om användningen av de speciellamedel för köbekämpning som förs över tillsjukvårdshuvudmännen i samband med reformeringen aväldreomsorgen.