mot · GE02Sf296 · 1991-01-25 00:00:00 — SammanfattningRegeringens förslag i budgetpropositionen att försämrahögkostnadsskyddet i tandvårdsförsäkringen avvisas. Imotionen betonas att en grundläggande princip för ett brautformat försäkringsskydd är att detta i första hand skall gestöd vid stora och oförutsedda kostnader. I stället börutgiftsreduktionen i försäkringen ske med hjälp av en regelom självrisk.En självrisk på ger endast en fördyring förpatienten med per behandlingsperiod.Kostnadsökningen bör sättas i relation till moderatasamlingspartiets förslag om att sänka skattetrycket.Regeringens omläggning av skattesystemet har skapatbetydande ekonomiska problem för vissapensionärshushåll. Ett försämrat högkostnadsskydd slårhårdast mot äldre med genomsnittligt betydligt sämretandhälsa.Moderata samlingspartiet avvisar också den avregeringen föreslagna försöksverksamheten med s.k.bastandvård. Systemet är kostnadsdrivande, inte minst pågrund av betydande administrativa merkostnader. Deförbättringar i tandhälsan, som sägs vara målet förbastandvården, bör kunna uppnås på enklare ocheffektivare sätt.I motionen slås fast att konkurrensvillkoren förprivattandläkarna och folktandvården skall vara likvärdiga,vilket inte är fallet . Folktandvårdens vuxentandvårdsubventioneras av landstingen med ca 1 miljardkronor. Då har belopp gällande institutionstandvård ochliknande frånräknats. För att markera vikten av likakonkurrensvillkor föreslår moderata samlingspartiet att enneddragning av statsbidraget till hälso- och sjukvården skallberäknas med utgångspunkt från ett med 500 miljonerkronor minskat statsbidrag för 1992.Vi kräver vidare utredning om ett nytt taxesystem inomtandvårdsförsäkringen som utgår från en fast ersättning frånförsäkringskassan och frihet för tandläkarna att fastställapatientarvodet, att specialisttaxa får tillämpas avprivatpraktiserande specialisttandläkare, attetableringsrätten för tandläkare släpps fri, atttandläkarhögskolornas kapacitet inom tandvården skallutnyttjas bättre inom den reguljära tandvården samt attodontologisk specialist- och vidareutbildning skall främjas.BakgrundDen gav regeringenriksförsäkringsverket i uppdrag att utarbeta ett detaljeratförslag till ändrad tandvårdstaxa jämte erforderligaförfattningsändringar.Regeringens utredningsuppdrag byggde på följande tvåutgångspunkter:1. De försäkrade skulle stimuleras att regelbundet sökas.k. bastandvård, som skulle avse undersökning, röntgenoch förebyggande åtgärder samt ett av vårdgivaren ifylltundersökningsformulär. För patienter med högttandvårdsbehov skulle ett särskilt baspaket övervägas.Ersättningen till vårdgivaren skulle bygga på en fastschabloniserad försäkringsersättning och patientenskostnad skulle motsvara kostnaden för ett läkarbesök inomden offentliga öppenvården.Ett system för kallelse till bastandvårdsbesök skulleockså utformas, eventuellt i form av ett riksomfattandekallelsesystem.2. skulle göra en översyn avgällande tandvårdstaxa. Tandvård och tandvårdsmaterialsom inte anses odontologiskt nödvändigt för att nå ettfunktionellt och utseendemässigt godtagbart resultat skulleenligt regeringens direktiv inte längre omfattas avtandvårdsförsäkringen.Kostnaderna för de av utredningen föreslagnaförändringarna skulle enligt direktiven rymmas inom ramenför nuvarande försäkringsutgifter för tandvården.Riksförsäkringsverket överlämnade sin utredning tillregeringen och utredningen har utgjortunderlag för regeringens budgetproposition vad gällertandvårdsförsäkringen, redovisad i bilaga 7 prop.1990/91:100.Regeringens förslagFörslag om bastandvårdsförsäkring enligtriksförsäkringsverkets förslag får anstå. I stället börytterligare underlag skaffas fram genom försöksverksamhetsom skall påbörjas och pågå högst tre år.Riksdagen skall godkänna riktlinjerna för den föreslagnaförsöksverksamheten.I utredning finns vidare förslagom ändrade ersättningsnivåer för att motverka den enligtverket ogynnsamma kostnadsutvecklingen inomtandvårdsförsäkringen. Fr.o.m. skall såledesförsäkringskassan lämna tandvårdsersättning med 50procent i stället för för den del avbehandlingskostnaden som överstiger . Förbehandlingskostnader som överstiger skalldock en ersättning på av kostnaderna utgå.I propositionen förutsätts vidare attriksförsäkringsverket fr.o.m. skärperföreskrifterna angående behandlingsperiodens längd. Denu berörda åtgärderna torde sammanlagt reduceraförsäkringens utgifter med 270 miljoner kronor.Vårt förslagRegeringens förslag innebär att högkostnadsskyddetförsämras. En grundläggande princip för ett bra utformatförsäkringsskydd är att det i första hand ger stöd vid storaoch oförutsedda kostnader. Skall en besparing inomtandvårdsförsäkringen genomföras, vilket kan motiveras avfinansiella skäl, bör kostnadsreduktionen genom införandetav en självrisk i försäkringen föredras framför en försämringav högkostnadsskyddet med tanke på de socialakonsekvenserna av förändringen.En självrisk på innebär endast en fördyringför patienten med per behandlingsperiod.Däremot skulle införandet av en självrisk på denna nivåstärka tandvårdsförsäkringen utan de negativa sociala ochförsäkringsmässiga konsekvenser som en försämring avhögkostnadsskyddet medför. I detta sammanhang börnoteras att det framför allt är de äldre generationerna sombehöver mer omfattande och dyrbaratandvårdsbehandlingar. Många pensionärer som redangenom skatteomläggningen har fått betydande svårigheteratt få hushållsekonomin att gå ihop skulle drabbas svårt avförsvagningen av högkostnadsskyddet.1988 beräknades antalet behandlade patienter till ca 4,23miljoner enligt uppgifter i utredning(dnr 1049/90-421.11 s 18). Den totala utgiftsminskningenför tandvårdsförsäkringen skulle genom en sådantaxeändring bli i jämförelse medregeringens förslag på utgiftsminskningar på 270 miljonerkronor. 50 miljoner av dessa härrördock från ändringen av reglerna gällandebehandlingsperiodens längd till maximalt . De måttligautgiftsökningar självrisken medför för patienternabalanseras dessutom av den moderata skattepolitiken, sombygger på en sänkning av skattetrycket.Vi föreslår därför att regeringens förslag om försämringav högkostnadsskyddet avslås. I stället införs en självrisk itandvårdsförsäkringen på för varjebehandlingsperiod. Detta innebär att vi, trots en förbättradsocial profil, minskar de finansiella utgifterna inomtandvårdsförsäkringen med ytterligare 800 miljoner kronorjämfört med regeringens förslag. Till detta kommerminskad administration, eftersom vi förutsätter attbehandlingar inom ramen för självrisken inte skall behövafölja de för ersättningsberättigade behandlingarnödvändiga rapportrutinerna.Kostnadsutvecklingen inom tandvården samt förslag omförsöksverksamhet med bastandvårdFörändringen av taxesättningen inom tandvårdenmotiveras med att utgifterna för tandvård har ökat mer änberäknat och att kostnadsökningensannolikt i första hand beror på försäkringensprestationsinriktade ersättningssystem.Inget sifferunderlag i propositionen bekräftar de nurefererade antagandena. Av riksförsäkringsverketsfördjupade anslagsframställning /92--1993/94framgår dock att utfallet för tandvårdsförsäkringen 1989överstiger beräknad kostnad med på entotalt beräknad kostnad på . Detta äringen anmärkningsvärd avvikelse.I ovan nämnda utredning (dnr1049/90-421.11) presenteras en tabell överförsäkringskostnadernas utveckling åren 1984--1989.Tandvårdens kostnadsutveckling jämförs med utvecklingenav konsumentprisindex (KPI). Kostnaderna förförsäkringsutgifterna har då ökat med sammanlagt 64,3procent i jämförelse med en sammanlagd ökning av KPImed . Taxeökningarna motsvarar i stort settökningen av KPI och antalet behandlade patienter (medreservation för bristfälligt underlag) uppgavs ha ökat medca 5 procent.Av detta material kan inga slutsatser dras om attnuvarande taxesystem har orsakat kostnadsökningarna.Socialstyrelsen har också framhållit helt andra tänkbaraorsaker till ökningen av tandvårdsförsäkringens kostnader:En ökning av tandvårdsförsäkringens kostnader kan hamånga förklaringar. Vi vill här nämna några: ökad andelvuxentandvård inom folktandvården, ökad produktivitetframför allt inom folktandvården, ökad användning avprivata laboratorier från folktandvårdens sida (dessakostnader bokförs på privattandvårdenslaboratoriekostnader), förändrad tandvårdstaxa fr.o.m. 1februari 1987 (medförde bl.a. ökat timarvode), ökadanvändning av tandhygienister inom vuxentandvården, enökad ambitions- och kvalitetsnivå samt en minskadanvändning av amalgam med åtföljande ökad användningav dyrare ersättningsalternativ. (PM bilaga 3 i riksförsäkringsverketsutredning)Till dessa synpunkter kan följande läggas: En ändradbefolkningsutveckling med ökad andel äldre och då ocksågenomsnittligt större tandvårdsbehov, en växandeflyktingoch invandrarbefolkning med eftersatt tandhälsaoch ökade krav på utbyte av redan gjordaamalgamfyllningar bör också ge höjda tandvårdskostnader.De nu nämnda förändringarna kan sammanfattas underen rubrik: strukturförändringar. De motsvarar ca 3procent . Kostnaderna för dessa är inteanmärkningsvärt höga, varför det är långsökt att angetandvårdsförsäkringens taxekonstruktion somhuvudorsaken till kostnadsökningarna.Det är allvarligt att regeringen grundar krav på ändradtaxekonstruktion och initierar försöksverksamhet medbastandvård på ett så bristfälligt beslutsunderlag.Anmärkningsvärt är också att regeringen över huvud tagetinte bryr sig om att i propositionen presentera det underlagsom dock finns. Detta strider mot krav i KU om attkonsekvensvärderingar av beslut skallunderlättas. I budgetpropositionsutredningen fastslogsockså att skall kunna följa konsekvenserna av debeslut som fattats.Försäkringens merkostnader för bastandvård kommer --om den gäller alla försäkrade -- att ge en beräknadmerkostnad på 500--. Begränsasbastandvården till åldersgruppen 20--beräknasmerkostnaden till ca 100 miljoner kronor.Förslaget om bastandvård skulle exempelvis medföra enorimlig administration.Förslaget om undersökningsformulär kräver attbortemot 4 miljoner nya blanketter i tre exemplar varje årsänds in till försäkringskassorna! Förslaget om att allabehandlingar med implantat skulle prövas avförtroendetandläkare -- oberoende av om patienten självbetalade hela kostnaden eller försäkringsersättning skulleutgå -- skulle likaså onödigt fördyra administrationen.Samtidigt skulle denna typ av statlig kontroll uppfattas somstörande ingrepp i den enskildes fria val och integritet.Den föreslagna särbehandlingen av åldersgruppen 20--beror inte enbart på finansiella avgöranden utan ocksåpå att antalet tandläkarbesök sjunker när den kostnadsfriaungdomstandvården upphör. Att upprätthålla en godkontroll av tandhälsan uppnås minst lika bra genomlämpliga informationsåtgärder men till betydligt lägrekostnader. Här har tandläkarna och försäkringsgivarnagemensamma intressen att bevaka och vi förutsätter attlämpliga informationsinsatser genomförs.Kostnaderna för tilläggspaket för riskpatienter kanberäknas till ca . Ett fullt genomförtbastandvårdssystem skulle således leda tillkostnadsökningar som närmar sig i ensituation, där det redan nu är finansiellt befogat att hållatandvårdsförsäkringens kostnader på en oförändrad realnivå.I det beslutsunderlag som finns -- dock inte presenterat ipropositionen -- görs inte troligt att ett bastandvårdssystemskulle reducera tandskadorna i en sådan omfattning atttandvårdens totala kostnader minskar. Det torde däremotvara risk att en sådan strukturförändring inom tandvårdenskulle underminera privattandläkarvården. Reformenskulle ge patienter med större tandvårdsbehov -- ipraktiken ofta de äldre som inte fått fluorprofylax iungdomen -- väsentligt högre egenavgifter och sannoliktbetydligt sämre service. Detta bortser man ifrån.Regeringen lägger inte fram ett förslag till ettbastandvårdssystem i årets proposition. Orsaken är avfinansiell art även om man i propositionen hänvisar till bl.a.administrativa frågor. I stället föreslås att enförsöksverksamhet skall inledas i fyra landsting och iGöteborgs kommun.Av vad som framförts ovan framgår att den avregeringen föreslagna försöksverksamheten inte ärmotiverad. Systemet är kostnadsdrivande somman kan befara att det ger negativa effekter på den välfungerande privattandläkarvården och på annan serviceinom tandvården. Vi avstyrker därför propositionensförslag om försöksverksamhet.Skulle dock majoritet ändå ställa sig bakomregeringens förslag om försöksverksamhet måsteregeringens riktlinjer ovillkorligen bygga på följandeståndpunkter: Samförstånd mellan berörda vårdgivare,försäkringskassa och statsmakterna samt attförsäkringskassan skall vara huvudansvarig förtandvårdsförsäkringen även vad gällerförsöksverksamheten. Försäkringsersättningen bör utgåtill patienterna i form av fast återbäringstaxa och attförsäkringskassan och vårdgivarna ges rätt att besluta omtaxesystemets tillämpning och utformning. Omfattandebehandlingar skall erhålla högkostnadsskydd.Deltagandet i försöksverksamheten skall vara frivilligt, ochutvärderingen av densamma skall ske i samråd med berördaparter. Etableringskontrollen skall upphöra och ersättasmed ett anmälningsförfarande visavi försäkringskassan.Utvecklingen inom tandvårdenTandvården i står inför en dynamisk utveckling.Patienten kommer att sättas alltmer i centrum ochvalfriheten kommer att värnas.Den förebyggande tandvården har drastiskt reduceratbetydelsen av karies och parodontiter. Barn- ochungdomstandvården i förening med fluortandkrämen harpå ett påtagligt sätt förbättrat de yngres tandhälsa.De flesta får numera behålla sina tänder upp i hög ålder.Kraven på tandvården kommer att utvecklasmot nya områden. Det ena området som kommer att öka ärden förebyggande tandvården. Det andra är den merhögteknologiska vården i samband med traumatiskaskador. Nya implantatmöjligheter med titan och keramisktfastväxande proteser gör det möjligt att på ett nytt ocheffektivt sätt ersätta förlorade tänder. Utvecklingen är ännuendast i sin linda. Nya material och användning av förtandvården utvecklad cad-teknik, d.v.s. Computer AidedDesign, där en dator automatiskt mäter upp tandkavitetenoch slipar till en fyllning som exakt passar ikaviteten, kommer enligt forskare att sudda utgränserna mellan tandläkarens och tandteknikernsarbetsuppgifter.Den nu beskrivna utvecklingen kommer att ställaändrade krav på tandläkarnas grund- och vidareutbildningmen också på finansieringen av investeringar inomtandvården samt på det framtida taxesystemet.Kursplaner m.m.Det förändrade tandvårdspanoramat innebär atttandläkarnas utbildning och kursplanerna för dennasuccessivt bör förnyas. En ökad biomedicinsk kunskap ärangelägen och kan motivera att delar avtandläkarutbildningen integreras med läkarutbildningen.Andra delar av utbildningen kan med fördel integreras medövriga tandvårdsutbildningar såsom nu sker vidtandläkarhögskolan i kommer att behöva förändras.Den högre tandläkarutbildningen bör haforskningsanknytning, varför specialistutbildning börförläggas till nuvarande odontologiska fakulteter utöverden undervisning som f.n. äger rum i ochÖrebro. En utveckling av vidareutbildningen för bådeallmäntandläkare och specialisttandläkare bör ocksåfrämjas.Den odontologiska forskningen bör tilldelas tillräckligaresurser. Inte minst amalgamdebatten har aktualiseratdetta. Samarbetet mellan de odontologiska forskarna ochden redan nu framstående svenska läkemedelsindustrin ärav vitalt intresse för den förnyelse av svensk industri sominte minst näringslivet och dess organisationer har efterlyst.I finns ett vissttandläkaröverskott. Det nuvarande studerandetaletberäknas dock leda till en balans i utbudet framöver. Denlåga betygsnivån hos vissa av de antagna studenterna ochdet stora antalet utländska studerande kan således skapaframtida problem. har dock antaletsvenska studerande ökat. Det är därför angeläget attutländska studerande efter avlagd examen skall -- om de såönskar -- få arbeta i Sverige.Allmäntandvård och specialisttandvård inomvuxentandvårdenInom tandvården svarar privattandläkarvården för trefjärdedelar av allmäntandvården. Den privataspecialistvården däremot domineras nästan helt avlandstingens tandvård. Detta hänger samman med attendast specialisttandläkare som redan var etablerade vidtandvårdsreformens genomförande har rätt att uttaga arvode enligt specialisttaxa.Detta har i stort sett omöjliggjort nyetablering avspecialister inom privattandläkarvården. För att det friatandläkarvalet skall garanteras måste en särskildspecialisttaxa upprättas och etablering avspecialisttandläkare inom privatvården främjas. Ompersonalen inom folktandvården önskar friköpa sinverksamhet bör underlätta en sådanprivatisering.När det gäller specialistutbildningen bör ocksåobserveras att de odontologiska fakulteterna inte har någonsjälvklar plats i landets tandvårdssystem. Här har man valten helt annan lösning än inom den medicinska fakulteten.Detta har lett till att tandläkarhögskolorna får söka sinapatienter, där de kan finna sådana. Systemet innebär ettbetydande slöseri med tandvårdens mest meriteradekrafter. En ändring härvidlag skulle dels öka möjligheternaför patienter att kunna konsultera och få behandling avhögskolornas expertis, dels ge ett bättre utnyttjande avhögskolornas kapacitet med besparingar inom landstingensspecialistvård. En utredning om de nu berörda frågorna börsnarast komma till stånd.Barn- och ungdomstandvårdenBarn- och ungdomstandvården ligger utanförtandvårdsförsäkringen. Här bekostas tandvården avlandstingen. Inom ett par landsting föreligger dockskyldighet för folktandvården, att när föräldrar så begär,remittera barnen till privattandläkare, varvid landstingetbekostar tandvårdsbehandlingen. För att erbjuda valfrihetoch underlätta för föräldrar och barn att vända sig tillsamma tandläkare bör även barntandvården integreras itandvårdsförsäkringen. Hur detta skall ske bör görasföremål för en utredning.EtableringsrättenVid införandet av den allmänna tandvårdsförsäkringen ibörjan av 70-talet befarades att vissa regioner skulle ställasinför en betydande tandläkarbrist. Därför infördesbestämmelser om etableringskontroll för tandläkare. Inuvarande läge med ett visst överskott av tandläkare haretableringskontrollen helt spelat ut sin roll och bör såledesavskaffas. Regleringar försvårar omstruktureringar, t.ex.en övergång från offentlig vård till privat. Varje legitimeradtandläkare bör således ha rätt att fritt etablera sig. En visstaxemässig stimulans till etablering inom glesbygdsområdenkan vara motiverad.Framtidens taxesystemTandvårdstaxan fungerade förhållandevis bra när denintroducerades . Konkurrensen mellanprivattandläkarvården och folktandvården skedde påganska likvärdiga villkor. har dock en radavigsidor med nuvarande taxesystem framkommit:1. Taxan har inte utvecklats i takt medkostnadsutvecklingen. Tandläkarnas och den övrigapersonalens ersättningar och löner har därför släpat efter,vilket skapat rekryteringsproblem. Vidare har investeringaroch underhåll av utrustning m. m. alltmer börjat eftersättas.2. Tandvårdstaxan är en prisreglering som reglerar bådearvoden och patientavgifter.3. Tandläkarnas möjligheter till reella förhandlingar är iprincip obefintliga, eftersom staten enväldigt fattar beslutom taxan.Trots priskontroll har kostnaderna förtandvårdsförsäkringen ökat så mycket att statsmakterna avfinansiella skäl vid ett flertal tillfällen tvingats att höjapatientavgifternas andel av tandvårdsutgifterna.Vid utformningen av ett nytt realistiskt taxesystemmåste hänsyn tas till det offentligas möjligheter tillfinansiella insatser. Det höga skattetrycket i vårt land harlett till välfärdsförluster på grund av att skattetrycket harhämmat tillväxten. Ett nytt taxesystem måste därförrymmas inom nuvarande kostnader för tandvården.Ytterligare skattefinansiering kan inte övervägas inuvarande situation.De framväxande problemen bör lösas på följande vägar:1. Genom borttagande av subventioner inomfolktandvårdens vuxenvård.2. Genom ett friare tandvårdssystem.Subventioner inom folktandvårdenVuxentandvården inom folktandvården erhåller sammaförsäkringsersättningar och patientavgifter somprivattandvården. Dessutom subventioneras dennatandvård med ca vialandstingsskatten. Den offentliga och privata vården skallbedrivas på samma villkor. Statsmakten bör därför införlandstingen markera att skattesubventioner inte skallförekomma genom att successivt minska ersättningarna tillsjukvårdshuvudmännen (de s.k. Dagmarpengarna). Vidförhandlingarna om det s.k. skallstatsmakten markera att subventioner till tandvården inteär önskvärda genom en neddragning av statsbidragetmotsvarande en nedskärning av anslagen tillfolktandvårdens vuxentandvård med 500 miljoner kronor.Vuxentandvården inom institutionsvården och tandvårdenför speciella handikappgrupper berörs inte av detta förslag.En ny modell för tandvårdsförsäkringenEtt nytt taxesystem skall om möjligt tillgodose följandekrav:1. Patienterna skall skyddas mot stora och oförutseddatandvårdskostnader. Högkostnadsskydd bör prioriterasframför ersättningar vid mindre omfattande behandlingarmed måttliga kostnader.2. Taxesystemet och övriga regler skall stimulera tillrationella arbetsformer och effektivitet samt främjautvecklingen av ny teknik och nya behandlingsmetoder ochen sund konkurrens.3. Taxesystemet skall stimulera till regelbundentandvård.4. Taxesystemet och övriga regler skall utformas så atten arvodesnivå kan uppnås som ger full kostnadstäckning.Detta innebär att arvodet skall möjliggöra investeringar,underhåll och utbildning för personalen samt givetvis enskälig ersättning för utfört arbete.Nuvarande tandvårdsförsäkring har haft en stor fördel ijämförelse med sjukförsäkringssystemet på läkarområdet.Försäkringen har nämligen gett patienten full valfrihetmellan olika vårdgivare med undantag för patienter sombehöver specialistvård och inom barn- ochungdomstandvården. När ett nytt taxesystem utformas börvalfriheten utsträckas till dessa områden.Nuvarande taxesystems rigida priskontrollfunktion böröverges. Enklaste sättet att uppnå detta är att totalarvodetbestäms av vårdgivaren, medan försäkringens ersättningsker enligt en av regeringen fastställd taxa. Fördelenhärmed är tvåfaldig:1. Försäkringens utgifter kan lättare hållas underkontroll som vårdgivaren själv gör de avvägningarsom måste ske vid all prissättning.2. Ett samspel mellan pris- och kostnadskänslighet ledertill en effektivare tandvård, som tar till vara nya tekniskametoder, som både höjer vårdkvaliteten och genomrationaliseringar pressar kostnaderna. På så sätt skapas ettekonomiskt utrymme, som möjliggör att nya och bättrebehandlingsmetoder kan introduceras i snabbare takt medbetydande vinster för tandhälsan.Ett system där vårdgivaren bestämmer totalarvodet kanockså i betydande utsträckning minska kostnadskrävandeadministrativt arbete.Accepterar man däremot totalarvodesidén accepterarman också att patienten själv är fullt kapabel att avgöra detegna tandvårdsbehovet och på vad sätt detta bästtillgodoses. I ett modernt samhälle med hög folkbildninghar den enskilde denna förmåga somhandlingsfrihet och integritet värdesätts allt högre.Att övergå från ett starkt reglerat system medetableringshinder och taxekontroll både vad gällerförsäkrings- och patientdel kan vara svårt. Anpassning fri marknadssituation kräver ofta tid. Att det är såframgår inte minst av de socialistiska ekonomiernas enormaproblem att byta ett reglerat plansystem till ettmarknadssystem. Svårigheter vid ett så pass begränsat byteav betalningssystem, som den nu föreslagna avregleringeninom svensk tandvård utgör, skulle antagligen inte skapanämnvärda komplikationer. Men vill man vara säker på attundvika övergångssvårigheter skulle man exempelvis kunnatillämpa den typ av ''dubbel'' taxesättning som tillämpasinom den finska sjukförsäkringen.Den finska motsvarigheten till riksförsäkringsverketfastställer en behandlingstaxa och det finska läkarförbundeten annan med genomgående högre priser och eventuellt enannorlunda profil.