mot · GE02Jo103 · 1991-03-11 00:00:00 — Vissanäringsidkare alstrar stora mängder miljöfarligt avfall utanatt producera varor, t.ex. kemtvätterier. På sådanaverksamheter är denna paragraf också tillämplig.I materialbalansen skall näringsidkare redovisa vilkaråvaror och processkemikalier som används i verksamhetenoch den mängd som används. Materialbalansen skall vidarege upplysning om vilka mängder restprodukter som uppståroch dessas kemiska sammansättning. Detta förfarandekommer att ge en rättvisare bild av verksamhetensmiljöpåverkan och kommer att underlätta tillsynen.Statens naturvårdsverk blir i praktiken den myndighetsom får lämna närmare föreskrifter om innehållet imaterialbalanserna, inrapporteringen till miljö- ochhälsoskyddsnämnden och nämndens tillsyn i dettaavseende. För att materialbalanserna på ett så korrekt sättsom möjligt skall återge verkligheten är felaktigt upprättadematerialbalanser straffsanktionerade enligt 34 §.19 § För att eliminera eller reducera mängdenmiljöfarliga ämnen i avfallet eller för att eliminera ellerreducera avfallsmängden får regeringen eller myndighetsom regeringen bestämmer besluta om att denproduktansvarige åläggs 1. att utföra märkning, som speciellt pekar pånödvändigheten av att lämna tillbaka varan efter dessanvändning,2. att separat insamla, transportera och behandla varan,3. att återta varan,4. att införa pantsystem,5. att följa särskilda föreskrifter om beskaffenhet,inskränkningar i användningsområdet och förbud.Denna paragraf skall tjäna som ett smidigt instrumentför att snabbt kunna ingripa, näråtgärder behöver vidtas för att styra avfallshanteringen i enför miljön positiv riktning.Märkningen enligt p.1 skall inte förväxlas med demiljövarudeklarationer som beskrivs i 17 §. Märkning enligtdenna paragraf skall ske på själva produkten eller medföljaprodukten på lämpligt sätt.P.2 innebär att skall kunnafastställa att bestämda produkter, speciellt förpackningar,bara får säljas på ett avfallsavlastande sätt, speciellt iflergångsförpackningar eller på ett sätt som underlättaråtervinning.P.3 innebär en plikt för företaget att ta tillbakaprodukten för återanvändning, återvinning eller annanbehandling, samt att återlämningen skall säkerställasgenom lämpliga återtagnings- och pantsystem.P.4 innebär att produkten sedan konsumenten förbrukatden skall återlämnas på bestämt sätt, speciellt avskilt frånövrigt avfall.P.5 skall tillämpas, när bedömeratt en produkt skall få användas endast för bestämdaändamål, i fall där mindre hälso- och miljöfarligt alternativfinns.20 § För produkt eller vara som tillverkas, importeraseller överlåts skall finnas registrerad produktansvarig.Förteckning över produktansvariga förs av statensnaturvårdsverk.För varje produkt skall det finnas någon som är ansvarig.Konsumenter skall lätt kunna erhålla information om vemsom är ansvarig för viss produkt genom att vända sig tillstatens naturvårdsverk, som skall föra förteckning överproduktansvariga.Genom att företagare genom denna lag blir skyldiga attansvara för sin produkt, upprätta materialbalanser ochlivscykelspecifikationer samt lämna uppgifter till miljö- ochhälsoskyddsnämnd om avfallets mängd ochsammansättning blir utomståendes insyn i verksamhetenförbättrad. Information skall inte kunna hemlighållas medåberopande av konkurrensskäl. Näringsfriheten får ge vikaför hälso- och miljöhänsyn.Kommunal renhållningsordning 21 § För varje kommun skall finnas enrenhållningsordning som skall innehålla föreskrifter omkommunens avfallshantering.I renhållningsordningen skall föreskrivas under vilkaförutsättningar undantag kan medges frånrenhållningsordningens föreskrifter. Frågor om undantagprövas av miljö- och hälsoskyddsnämnden.Det är viktigt att hålla avfallsplanen skild frånrenhållningsordningen för att betona avfallsplanensbetydelse för den kommunala renhållningen.Renhållningsordningen prövas för antagande avkommunfullmäktige, men vinner inte rättskraft och kaninte överklagas av kommuninvånarna. Därför ingåravfallsplanen inte i renhållningsordningen utan skall prövasav kommunfullmäktige för antagande och därefter prövasför fastställelse av . 21--26 §§ motsvarar 9--14§§ i den nu gällande renhållningslagen.Avgifter 27 § Kommunen får föreskriva att avgift skall erläggas försådan bortforsling och sådant slutligt omhändertagande avavfall som sker genom kommunens försorg enligt denna lag.Avgiften skall enligt kommunens bestämmande erläggas tillkommunen eller till den som utför renhållningen.Denna paragraf motsvaras av 15 § i renhållningslagen.Ingen ändring föreslås.28 § Avgiften för hushållsavfall skall vara årlig eller påannat sätt periodisk. Den skall bestämmas till högst detbelopp som behövs för att täcka nödvändiga kapital- ochdriftskostnader för renhållningen. Från dessa kostnaderskall avräknas kostnaderna för vad som kan belöpa påanvändning av anläggningar eller utrustning för annatändamål än renhållning.För annat avfall får kommunfullmäktige anta taxa, somkan innebära differentierade avgifter beroende påavfallstyp och separeringsgrad.Om kommunen uppdrar åt annan att utförarenhållningen, får avtalet med denne läggas till grund förberäkning av avgiften, om inte kostnaden därigenom blirväsentligt högre än om kommunen själv utförrenhållningen.Första och tredje styckena motsvaras av 16 § irenhållningslagen. För hushållstaxan föreslås ingenändring. Denna lag gäller för allt avfall. Därför ärparagrafen utökad med ett andra stycke, som anger hurtaxan för industriavfall får sättas. Eftersomsjälvkostnadsprincipen gäller, vilket framgår av förstastycket, skall kommunen ha rätt att ta ut högre taxa försådant avfall, som kräver kostsammare behandling. För attunderlätta återanvändning och återvinning får kommunenta ut differentierade taxor beroende på separeringsgrad.Likställighetsprincipen måste dock upprätthållas, dvs.samma grunder skall tillämpas vid differentieringen, så attinte obefogad skillnad uppstår för olika företagare.29 § Avgiften skall utgå enligt taxa, som antas avkommunfullmäktige.I taxan skall anges hur avgiften skall bestämmas närtaxan saknar tillämplig bestämmelse om avgift. Därvid skallde grunder som anges i 28 § beaktas.Taxan skall innehålla föreskrifter om vem som äravgiftsskyldig och till vem avgiften skall erläggas.Paragrafen motsvarar 17 § i renhållningslagen. Ingenändring föreslås.30 § Regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer kan införa avgifter på produkter, varor ochavfall, om det är påkallat av miljö- ellerresurshushållningsskäl.Paragrafen öppnar möjligheter att införa miljöavgiftersom ett styrmedel att minska avfallsmängden samt avfalletsfarlighet. Avgifterna kan innebära ett bra stöd förkommunerna i deras arbete med att minska de totalaavfallsmängderna. Införande av lagrummet utgör enförberedelse för att genomföra de förslag till ekonomiskastyrmedel som miljöavgiftsutredningen kommer attpresentera i sitt slutbetänkande.Tillsyn 31 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och medstöd av lagen meddelade föreskrifter utövas inomkommunen av miljö- och hälsoskyddsnämnden. utövar den centrala tillsynen ochlänsstyrelsen utövar tillsyn inom länet.Naturvårdsverkets uppgift är att meddela nödvändigaföreskrifter, att bistå övrig tillsynspersonal med råd ochupplysningar om hur denna skall tillämpa den lagstiftningsom den är utsedd att övervaka. Dessutom skall det fungerasom en informationscentral, som förser de regionala ochlokala tillsynsmyndigheterna med det faktaunderlag, somkan anses erforderligt för ett effektivt tillsynsarbete. Idaglämnas tillsynsmyndigheterna utan sådant stöd.32 § För tillsynen har miljö- och hälsoskyddsnämndenrätt att få tillträde till byggnader, lokaler och områden.Det åligger polisen att lämna det biträde som behövs förtillsynen.33 § får meddelaförelägganden eller förbud som uppenbart behövs för attdenna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd avlagen skall efterlevas.I ett beslut om föreläggande eller förbud kan vite sättasut. Frågan om utdömandet av vitet prövas av länsstyrelsen.Iakttas inte ett föreläggande, får nämnden låta vidtaåtgärder på den försumliges bekostnad.32 och 33 §§ motsvarar renhållningslagens 22 och 23 §§.Ingen ändring föreslås.Ansvar och besvär m.m.34 § Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot4 § första stycket, 7 § första stycket, 9 § första och tredjestyckena, 14 § första stycket, 16 § första stycket, 17 § förstastycket, 18 § första stycket eller föreskrifter som harmeddelats med stöd av dessa, döms, om gärningen inte ärringa, till böter eller fängelse i högst två år.Sanktionssystemet kräver en grundlig översyn, vilketligger utanför detta förslag. Vi vill här endast markera attvissa åligganden för såväl kommun som näringsidkare skallvara straffsanktionerade.35 § Kommunfullmäktiges beslut att anta avfallsplanöverklagas genom kommunalbesvär.Beslut som meddelats av miljö- och hälsoskyddsnämndöverklagas till länsstyrelse. beslutöverklagas till kammarrätten.Beslut som meddelats av statens naturvårdsverköverklagas till regeringen.Övergångsbestämmelser 1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1992.2. Genom denna lag upphävs renhållningslagen(1979:596). Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar anta denna lag.