mot · GE02Bo308 · 1991-01-25 00:00:00 — Det har i det moderna samhället blivit allt vanligare attenskilda personer till förmån för allmänna intressen måsteavstå från mark som de äger eller godta inskränkningar irätten att förfoga över sin egendom. En rad olika lagarinnehåller bestämmelser om detta. Vid sidan av de klassiskalagarna, expropriationslagen och vattenlagen, har vi t exväglagen, naturvårdslagen och plan- och bygglagen.I och för sig har denna utveckling gått så långt att detkunde finnas skäl för en samlad översyn. Vi har emellertidinte för avsikt att gå in på den problematiken. Vårutgångspunkt är här att de olika lagarnas syften i det storahela är behjärtansvärda och att rimliga avvägningar kangöras mellan allmänna och enskilda intressen. Särskilt vill viframhålla att vi givetvis är angelägna om en effektivmiljöskydds- och naturvårdslagstiftning.Vad vi vill rikta uppmärksamheten på är de regler somgäller för ersättning till de enskilda som får träda tillbaka fördet allmänna och om förfarande och handläggning. Det harblivit en alltmer utbredd uppfattning att samhället inte visartillräcklig respekt för äganderätten och framför allt inte tartillräckliga hänsyn till de enskilda intressen som berörs.Rättssäkerheten upplevs ofta som bristfällig av den somnödgas avstå från mark eller måste tåla inskränkningar iförfoganderätten.Typexempel ges från situationer där enskilda får tålaintrång på grund av vägbyggen. Framdragandet av en nyriksväg för med sig en lång rad av ingrepp i enskildafastighetsägares rättsställning. Dessa situationer ger ocksåtypexempel på att många människor upplever sinposition som otillfredsställande. Problemen kan förutsesöka. Den nya jordbrukspolitiken leder t ex till ändradmarkanvändning på stora arealer. Detta kan bli känsligt dådet gäller att tillämpa ersättningsregler som talar om hinderför ''pågående'' markanvändning.Känslan av bristande rättssäkerhet har sin grund i olikaförhållanden. Ofta är ersättningsreglerna för snäva. Manfår helt enkelt inte en gottgörelse som man uppfattar somrimlig och skälig. Kanske får man överhuvudtaget intenågon ersättning alls, då myndigheterna ändrarförutsättningarna för att dra nytta av egendomen genomnya planer, förbud, föreskrifter etc.Andra gånger är det själva handläggningen som brister.Förfarandet är ibland redan i sig så ordnat genominstansordning, besvärsregler etc att det drar långt ut påtiden som det försätter den enskilde i en svagsituation, vilken naturligtvis förvärras genom tidsutdräkten.Välkänt är också att handläggningen i konkreta fall kan skemycket långsamt och fastna i byråkratin.Det råder inte någon tvekan om att de enskildasintressen ofta har kommit i bakgrunden i senare tidslagstiftningsarbete. De övergripande politiska målenkommer lätt att dominera och ger samhällsintressena förstor övervikt över de enskilda intressena. De praktiskakonsekvenserna i en ny lagstiftning är svåra att realistisktöverblicka i förväg. Det är ett klassiskt problem.Det händer också att kostnadsbördan vältras över påenskilda enligt regler som kan verka rimliga vid en allmänöverblick, men som i praktiken slår ojämnt.Det kan t ex uttryckas så att man skall motverkamarkspekulation genom att lämna förväntningsvärden åtsidan vid bestämmande av expropriationsersättning. Mendet kan mycket väl hända att den som råkar drabbas avexpropriation bara får kanske av marknadsvärdetersatt medan grannarna kan ta ut fulla värdet. Att sådanasituationer är vanliga är allmänt erkänt. Liknandesituationer kan inträffa t ex vid vägdragningar.Handläggningsreglerna erbjuder likaså problem, somman inte bör blunda för. Det räcker med att erinra omEuropadomstolens berömda fällande dom mot iSporrong- och Lönnrothmålet, som berodde de klagande hade fått vänta på myndigheterna.Det ansågs inte föreligga en rättvis balans (''a fair balance'')mellan det allmännas och de enskildas intressen.Någon samlad översyn av dessa problem har knappastnågonsin skett. Frågorna har tagits upp sektor för sektorallteftersom de aktualiserats. har det förekommitbåde omfattande och djupgående politiska strider. Så blevfallet t ex då reglerna om expropriationsersättning ändradesi . Andra gånger har debatt uteblivit pågrund av kompromisser och hopskrivningar. Det blev fallett ex då antogs ,efter långvariga förberedelser.Vi menar att en samlad utvärdering och översyn nu kanvara motiverad. Frågor som bör belysas är bl a: Ärersättningsreglerna sådana att de verkligen leder till attersättning utgår där det bör ske och att gottgörelsen blirrimlig? Är förfarandeordningen utformad på bästa sätt föratt tillgodose kraven på både rättssäkerhet ocheffektivitet? Är det rätt eller fel då många människoruppfattar att dessa ärenden tar orimligt atthandlägga?Bland de lagar som måste beaktas märks främstexpropriationslagen. I dess 4 kap ges ersättningsregler somi stor utsträckning blir tillämpliga även på andra fall änexpropriation genom hänvisningar i andra lagar. Särskiltkontroversiell har den s k presumtionsregeln i 3 § varit.Dess syfte är, som nämnts, att förhindra otillbörliga vinstergenom spekulation i mark.Även ersättningsreglerna i väglagens 55 § och följande,i plan- och bygglagens 14 kap, i naturvårdslagens 25 § ochföljande bör granskas i detta sammanhang. Någonfullständig uppräkning av de lagar som kommer i frågabehöver knappast göras här.Vi upprepar att vi inte åsyftar en minskad effektivitet imiljöskydd och naturvård etc utan tvärtom är övertygadeom att sådana intressen tillgodoses bäst genom att manupprätthåller en fullgod rättssäkerhet för de enskilda sommåste träda tillbaka för det allmännas bästa. Därmedvärnar man bäst om förståelse och förankring för angelägnasträvanden.Vårt syfte kan sammanfattningsvis beskrivas meduttrycket i slutdokumentet från omekonomiskt samarbete i : Vi vill slå vakt omrätten till snabb, rättvis och effektiv kompensation i denhändelse privat egendom tas i anspråk för allmännaändamål (''will endeavour to achieve or maintain -- -- -- theright to prompt, just and effective compensation in theevent private property is taken for public use''). Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär att en samladutvärdering och översyn görs av den lagstiftning somreglerar ersättningsfrågor vid expropriation.