mot · GE02A766 · 1991-01-25 00:00:00 — Avskaffande av offentliga arbetsförmedlingsmonopol InledningModerata samlingspartiet tillmäter Stockholmsregionenstor vikt. enda storstad med internationella måttmätt erbjuder mycket av den valfrihet och den möjlighet attforma tillvaron efter egna önskemål som vi vill skapa i helaSverige. Den mångfald, individualism och skaparkraft sompräglar ger en föraning om hur hela Sverigeskulle kunna befrias från kollektivismens och likriktningensbojor.Stockholmsregionen erbjuder en mångfald avmöjligheter när det gäller val av bostadsform, val av arbete,utbildning och kultur. Fritidsalternativen spänner från denära naturupplevelserna till musik, konst och teater avvärldsklass.Även inom de viktiga delar av livets områden därvalfriheten på många håll i har eliminerats tillförmån för offentliga monopol finns det viss valfrihet iStockholmsregionen. I finns privataskolor, sjukhus och privat äldreomsorg. Men de ärtillgängliga endast för dem som har råd att betala förutbildning eller vård två gånger, först genom skatterna ochsedan privat.Men drabbas människorna iStockholmsregionen av de allvarligaste effekterna i landetav en offentlig service som inte fungerar. Barnfamiljernadrabbas av köerna till barnomsorg och en högpersonalomsättning inom den kommunala barnomsorgenskapar otrygghet. En fastlåst bostadspolitik skaparbostadsnöd. En förstelnad vårdorganisation skaparoperationsköer och otrygghet för gamla och sjuka.Äldreomsorgssituationen i är närmastkatastrofal. Skadegörelse och våld skrämmer många gamlamänniskor från att ge sig ut efter mörkrets inbrott.Trafiksituationen är besvärlig med långa köer och en stortrafikgenomströmning genom innerstad.Regionen är i viktiga avseenden en övertydlig illustration avvad en felaktig socialdemokratisk politik leder till.Denna motion tar upp några av Storstockholmsmöjligheter och problem inför det fortsatta 1990-talet.Stockholm i och världenStockholm är ingen isolerad ö i det svenska samhället,utan regionen fungerar i viktiga avseenden som enknutpunkt till gagn för utvecklingen i hela landet. Avregionens 1,6 miljoner invånare är det många som är föddaeller uppvuxna någon annanstans, men som valt att flyttatill regionen för att förverkliga sina livsplaner. Nästan varjefamilj i har anhöriga, vänner eller bekanta som bori , eller som studerat ellerarbetat här. Allt fler stockholmare har också familjebandmed andra länder.Stockholm är något av en motor för . Hitkommer nya idéer och impulser ofta först, för att sedanantingen försvinna igen eller sprida sig över landet. En stordel av landets forskarutbildade personal är yrkesverksam iStockholms län liksom exempelvis en dryg tredjedel avSveriges journalister, bibliotekarier och konstnärer.Stockholm är också finansiella centrum.Stockholm är största importhamn av ny teknikoch landets i särklass viktigaste turistmål. av den svenska partihandelns omsättning ärhänförlig till . Av alla utländskahotellövernattningar i 1990 stod för en dryg tredjedel,enligt SCB.Navet i det svenska flyget är . Under 1990passerade cirka 15 miljoner passagerare flygplats.Genom tillväxt som skapar förutsättningar för att kunnautnyttja ny teknik, ökad kunskap om de ekologiskasambanden och hushållning kan miljöfortsätta förbättras.Många av ledningsfunktionerna inom både det privatanäringslivet och den offentliga förvaltningen är placerade iStockholmsregionen. kommer tiotusentalsbesökare från övriga till för att delta iutbildning, sammanträden eller för att besöka mässor ochutställningar. På samma sätt söker sig människor från helalandet till för att ta del av det gemensammakulturarvet i form av museer, byggnadsminnesmärken,teaterupplevelser eller det senaste inom mode, konst ellervaruutbud.I en underlagsrapport till (1989:69) skriver utredarna:Stockholm har utvecklats till en central mötesplats. Nyteknik förs in till via svensk- och utlandsägdapartihandelsföretag i . Nya produkter och nyteknik överförs till svenska storkoncerner genom initiativfrån huvudkontoren i . Internationellaekonomiska transaktioner görs upp med hjälp avstockholmsbaserade banker och finansföretag. Nyaorganisationsmodeller, produktionsfilosofier,marknadskoncept etc hämtade från utlandet förmedlas tillsvenska företag via stockholmsbaserade konsultföretag.Stockholm är en integrerad del av . Alternativetför de turister som besöker , de företag sometablerar sig i eller de konstnärer som förläggersin verksamhet till staden är ofta inte , Olofströmeller utan , , ellerLondon.Stockholm behöver tillväxt, sänkta skatter ochinvesteringarNär det visat sig att den centrala offentliga styrningen avindividers och familjers levnadsförhållanden inte gettönskvärt resultat, har ett ökat intresse för detaljstyrning avregioner kunnat noteras hos bland annatsocialdemokraterna. Genom politiska brandskattningar avvissa kommuner i vill densocialdemokratiska regeringen försvåra en politik somsyftar till att successivt sänka kommunalskatterna och ökamedborgarnas äganderätt över det egna arbetetsavkastning.Med inomregional skatteutjämning, byggstopp ochstraffskatter har man försökt upprätthålla myten attstatsmakterna är mäktiga uppgiften att åstadkommaidentiska levnadsförhållanden i olika kommuner ochregioner. Detta är naturligtvis en omöjlighet. Dennaohederliga argumentation har utpekat Stockholmsregionensom tärande på det övriga landets resurser.Storstadsutredningen reagerar med rätta mot denna syn,som förts fram i praktisk socialdemokratisk politik, när denskriver:Åtgärder i syfte att begränsa den ekonomiska aktiviteteni kan i värsta fall få negativakonsekvenser för våra möjligheter som industrination attfölja med i den internationella ekonomiska utvecklingen.Förslag om regionala löneskatter, bensinskatter,tobaksoch alkoholskatter, arbetsplatsskatter och andradiskriminerande åtgärder mot Stockholmsregionensbefolkning måste med kraft avvisas.Efter skatteomläggningen kommer inkomstskatten förmånga medborgare att vara liktydig med kommunalskatt.Trots mycket höga kommunalskatter, även iStockholmsområdet, förmår inte den offentliga sektorn atterbjuda medborgarna tjänster som står i relation tillskatterna. Höga inkomst- och löneskatter driver upp pris-och lönespriralen, som incitamenten för svartaaffärer och transaktioner ökar med ett högt skattetryck. Iarbetet med att åstadkomma en nödvändig anpassning avdet höga svenska skattetrycket till en europeisk normalnivåmåste både kommuner, landsting och stat delta genom attåstadkomma skattesänkningar. Det kommunalaskattestoppet, som måste respekteras och inte kringgåsgenom avgiftshöjningar, skapar möjligheter för attförbereda sådana skattesänkningar. De protester mot detgällande skattestoppet i kommunerna som hörts frånledande socialdemokrater i sida geranledning till stor oro.Sedan några år tillbaka har ettflyttningsunderskott gentemot övriga landet. Under 1990flyttade 29 670 från till övriga landet medan 23 395 flyttade till , sålunda en minskningmed 3 275. Nettoökningen av befolkningen i , 12 000 personer , är helt hänförlig tillimmigration. Med stolthet uttalar det socialdemokratiskaborgarrådet att ''har vi stoppatarbetsplatser i för 22 miljarder, och det har vigjort med glädje''. Detta uttalande, som sker somnyföretagande inom barnomsorg, vård och omsorg aktivtmotarbetas, visar att socialdemokraterna inte sätterstockholmarnas välfärd i första rummet.De effekter som gått under beteckningen ''överhettning''är samtliga exempel på den politiska sektorns oförmåga attlösa uppkomna problem och brister. Inte minst oförmåganatt göra de nödvändiga infrastrukturinvesteringarna i vägar,flygplatser och spårförbindelser har lett till onödiga köeroch problem för stockholmare och besökare i består av en sydlig och en nordligarbetsmarknad. På grund av de långa köerna och långarestider är det nästan omöjligt för ett företag att flytta frånnorr till söder eller tvärt om. I ett sådant fall måste en stordel av personalen byta anställning. Anledningen till att detblivit så är de bristande kommunikationerna. Härigenomdrabbas hela regionens tillväxt. Enligt LO-distriktetssekreterare motsvarar stockholmarnaskötid att 6 250 människor på heltid köar till och från city.Ett vägsystem runt som innefattar en ringrunt innerstaden och en Västerled är av nationellt intresse,liksom byggandet av en tredje landningsbana på ,en spårförbindelse till , en förbättring avspårförhållandena genom och en projekteringför ytterligare flygplatskapacitet i Stockholmsområdet.Bromma flygplats bör därför bibehållas.Ett mer ändamålsenligt trafiksystem hade också avlastatinnerstaden, minskat köerna och därigenom bidragit till enbättre miljö. Med fungerande trafikleder skulle ocksåmöjligheten att utveckla kärnor inom regionen utanförStockholms innerstad som , ellerNovum vid underlättas. Vidare skullekontakterna och transporterna inom kunnaunderlättas med bättre fungerande transporter.De stora investeringar som är nödvändiga iStockholmsregionen kommer man att behöva dela mellanprivat och offentlig sektor. Kostnaden kommer att varaberoende av ränteläget -- ett högt ränteläge ökartotalkostnaden för de projekt som finansieras på den öppnamarknaden. Därför är det av vikt för utvecklingen iStockholmsregionen att ekonomiskabalansproblem med högt skattetryck, vikandeinternationell konkurrenskraft och investeringsunderskottgentemot utlandet bemästras så att räntenivån kansjunka.Framtida välfärd i liksom i övriga Sverigeberor på vår förmåga att skapa goda betingelser för arbete,sparande, företagande och entreprenörskap. Konkurrensenmellan länder, regioner och städer kommer istor utsträckning att handla om var de bästalevnadsbetingelserna kan erbjudas för enskilda individeroch familjer. För att framgångsriktskall kunna konkurrera med andra europeiska centra krävsen ökad tillväxt. Denna kan åstadkommas med sänktaskatter, väl fungerande marknader och en anpassadinfrastruktur.Stockholm måste ta adjö av planekonominVarje dag finner 1,6 miljoner människor iStockholmsregionen grönsaker, frukt, kött, konserver frånhela världen, kläder, skor och andra varor i butikerna. Definns inte där som ett resultat av statlig styrning,kommunala nämnder eller Folk- och Bostadsräkningar.Varorna finns i butikerna som ett resultat avmarknadsekonomins arbete. Utan någon politisk styrningtillverkas, transporteras och försäljs alla dessa nyttigheter.Bilar, fordon, verktyg, elektronik, böcker, tidningar ocholika servicetjänster ställs till konsumenternas förfogandeför den som vill betala. Drivkraften i marknadsekonomin ärprisbildningen som fördelar resurser till de områden där degör mest nytta.Den socialdemokratiska samhällsmodellen har gått ut påatt undandra bostäder, vård, omsorg och utbildning fråndenna marknadsekonomi. Istället för konsumenternasstyrning har denna uppgift övertagits av politiker ochtjänstemän. Effekterna av detta är inte minst tydliga iStockholmsregionen.Med hjälp av exempelvis statliga regler ochlåneförordningar, kommunalt planmonopol,bostadsbidrag, regler som gynnat så kallade allmännyttigabostadsföretag, kommunala markköp och detaljeraderegler för byggnadslov har det offentliga försökt styrabostadsproduktionen. Detta har gjorts för att försökauppnå en så kallad social bostadspolitik. Resultatet har inteblivit det avsedda. I miljonprogrammets bostadsområden iStockholmsregionen möter vi illa underhållna, dåligtbyggda och dyra bostäder. Kontrasten vad gäller estetiskutformning mellan dessa politikerutformade hus och de sombyggts tidigare är påfallande.Den socialdemokratiska bostadspolitiken iStockholmsregionen har kommit att bli asocial istället försocial. Politikerstyrda hyror har minskat rörligheten.Gamla människor har bott kvar i stora lägenheter iexempelvis innerstaden, medan unga familjer flyttat in inyproduktion i ytterområdena där hyrorna varit högre äni innerstaden. Många ungdomar och nyinflyttade har varithänvisade till en osäker andrahandsmarknad. Denna harkunnat uppstå eftersom många boende har varit beredda attbetala en högre hyra än bruksvärdeshyran. Dennamellanskillnad har förstahandshyresgästen kunnattillgodoräkna sig. Många har också kommit att göra sitt livskanske viktigaste transaktion -- att skaffa en egen bostad --genom en affär utanför lagens råmärken, en svartbostadsaffär, med den osäkerhet det innebär. Matchningenmellan lägenhetssökande och hyresvärdar sker genom encentraliserad offentlig myndighet -- Bostadsförmedlingen --i en form som som leder till uppkomsten av köer, godtyckeoch korruption. /90 befann sig 150 000 människor i bostadskö, en siffra som ökat till 160 000 /91. Av dessa erbjöds 18 426 personer en bostad av Stor-StockholmsBostadsförmedling . Själva systemet medkategorisering av bostadssökande är i grunden kränkande.För har drätselkontoret räknat ut enkostnad per förmedlad lägenhet på 3 200 kronor.Trots förekomsten av förbudslagstiftning ochstraffskatter på övrigt byggande i regionen har någonbetydande ökning av bostadsbyggandet inte kunnatnoteras. Exempelvis hade i sittbostadsförsörjningsprogram angett 4 000 påbörjade lägenheter, medan utfallet endast blev 2 700. har under de senaste årenstoppat kontorsbyggen för närmare 20 miljarder kronor.Föga förvånande kan kommandoekonomin endastförbjuda, försvåra och fördyra -- men inte stimulera tillekonomisk aktivitet.Nu krävs en kursomläggning av måste återföras till marknadsekonomin. Deåtgärder som måste komma ifråga utifrån erfarenheterna iStockholmsregionen är bland annat att de allmännyttigabostadsföretagens status måste förändras, och derasjuridiska särställning upphävas. Möjligheterna förallmännyttiga bostadsföretag att överlåta beståndet tillboende eller andra måste stimuleras på statlig väg. En friuthyrningsrätt måste betraktas som en naturlig del avegendomsskyddet. Bostadsförmedlingar utgör ettkartellhinder mot hyresgästernas frihet att söka bostad.Särregler som hindrar byggverksamhet iStockholmsregionen måste avvisas.Även vården i påvisar tydligatecken på planekonomins brister. Medan de enskildamänniskorna exempelvis gärna väljer att besökavårdcentraler nära sina arbetsplatser, hänvisas de avpolitikerna till sådana som ligger i anslutning till hemmet.Likaså barnomsorgen är organiserad efteradministrativa kommunala gränser, och inte efterfamiljernas reella behov. Ett exempel på detta är detmotarbetande av arbetsplatsdagis som skett frånsocialdemokraternas sida. De långa avstånden mellanarbete och bostad som är en realitet för många människor iStockholmsregionen gör att dessa regler helt i onödan ökarstressen och frustreringen för många.I skulle en mångfald, som påminner om densom möter medborgaren inom andra områden, snabbtkunna bli verklighet om ett vårdnadsbidrag infördes.Företagsdagis, föräldrakooperativa dagis, personalägdadagis och dagis som drivs av kyrkor ellerinvandrarföreningar och ideella dagis skulle snabbt kunnaväxa fram. Vården av barn är alltför viktig för att överlåtasåt politiker. Det är uttryck för en förlegad socialistisk syn attförsöka lägga livet till rätta för medborgarna genom att somsocialdemokraterna ensidigt inrikta stödet tillbarnfamiljerna till barnomsorg.En starkt missbrukad landstingskommunalbeskattningsrätt har lett till en ökande subventionering avbland annat friska människors resor och kommunalkonsumtion i delar av länet, medan vården av svårt sjukaeftersätts. Den enskilde patientens brist på möjlighet attkräva någonting med anledning av den inbetaldalandstingsskatten leder, förutom till brist på valfrihet, tilllånga sjukskrivningstider i väntan på vårdplats. Härigenomförslösas offentliga medel från försäkringskassorna. Någonhelhetssyn som innefattar kostnaderna frånförsäkringskassorna och de av betaladevårdkostnaderna finns inte.Speciellt allvarlig är situationen för gamla.Hemtjänst, hemvård och sjukvård för äldre har varitföremål för revirstrid mellan delar av den offentligasektorn -- kommunerna och landstingen -- medan deenskilda äldre kommit i kläm. Hög personalomsättning,dålig trivsel hos personalen och mänskligt lidande har blivitföljden av den kollektiviserade äldrevården.Stockholms läns landsting som konstruktion och ipraktisk handling är troligen det bästa exemplet i landet påatt planekonomin i vården fullständigt havererat.Alternativet innebär en allmän sjukvårdsförsäkring somföljer individen och inte politikerna. Det finns utifrånerfarenheterna från anledning attompröva den landstingskommunala beskattningsrätten.Samtidigt som stora offentliga resurser, bådekommunala och statliga, går åt till att upprätthålla monopoloch regleringar inom exempelvis bostadssektorn, vårdenoch barnomsorgen räcker inte resurserna till de mestangelägna sociala hjälpinsatserna.Uppgifterna att antalet uteliggare i Stockholmstraktenökar inger stor oro. Det visar sig också att det ofta ärenskilda organisationer som förmår uppbringa denödvändiga resurserna för hjälpverksamhet. Diskrepansenmellan vad världens högsta skattetryck förmår prestera förde svårast sjuka, de hemlösa och värnlösa och vad systemetkostar framstår som orimlig.Nödvändiga steg har tagits inom skolområdet för attklargöra kommunernas entydiga ansvar. Nästa steg efternedskärningen av den statliga skoladministrationen bordebli att tillåta kommuner och enskilda skolor att i högreutsträckning kunna utforma inriktning av undervisningen.Alternativet till monopol och offentlig reglering har istora delar av världen blivit avreglering och privatisering.Även har tagit nödvändiga steg i denna riktning.Trafiksituationen i har förbättratssedan taxiverksamheten avreglerades . Heltplötsligt är tillgången på taxi god i hela regionen. Enpriskonkurrens har införts som gynnar konsumenterna.Tyvärr har denna marknadsanpassning efter mångadecennier av statlig och detaljreglering intefullföljts inom den del av kollektivtrafiken som omfattartåg, tunnelbana och bussar. Även om det nu är möjligt attlåta privata entreprenörer stå för en större andel avtransportarbetet har så inte skett. Istället fortsätterskattesubventioneringen av driften, vilket tar resurser frånbland annat vården av svårt sjuka.En marknadskonform konkurrenssituation mellan olikaoperatörer hade ökat utbudet av direktbusslinjer inomStockholmsregionen och förbättrat tunnelbane- ochpendeltågstrafiken.Stockholmarna kräver och torgfridStockholmsregionen har blivit en allt mer osäker regionatt leva och verka i. Antalet anmälda brott motbrottsbalken i ökade med cirka tjugoprocent . Det innebär att det begås ettbrott i genomsnitt i . Varje dagmisshandlas i genomsnitt sjutton stockholmare, artonkvinnor våldtas och var tjugonde minutförövas ett bilinbrott.Bakom statistikens siffror döljer sig mänskliga tragedieroch mänskligt lidande: familjen som återvänder efter ensemester och finner bostaden inbrottshärjad ochvandaliserad, ungdomar som blir slagna och sparkade ihuvudet av vilt främmande människor undernattvandringar, köpmän som känner skräck förrån, snatterier och hot. Men också det som inte är likauppenbart; farmor vågar inte åka tunnelbana på kvällarnalängre.Det gemensamma skyddet mot brott var en av deanledningar som gjorde att människor slog sig samman ibyar, organiserade samhällen och grundade städer. I den såkallade nattväktarstaten var skydd mot brott ochrättsväsendet en av de få uppgifterna. Det är därför någotav en historiens ironi att den ekonomiskt starka, svenskaoffentliga sektorn, som fördelar av BNP,inte förmår att skydda medborgarna till liv och hälsa bättreän vad man gör. Staten klarar inte sin mest grundläggandeuppgift.Respekten för lagarna grundas genom en politik som gerfamiljerna ekonomiska möjligheter att fungera som enenhet, en skola som fostrar och ett rättssystem som snabbtoch effektivt reagerar mot brott. Medborgarnas respekt förrättsväsendet undermineras om endast en mycket litenandel av de förövade brotten upp.De långsiktiga effekterna av att en ökande del avbefolkningen känner förakt för ett system, som möjliggörför unga, dömda brottslingar att i väntan på vårdplatsföröva knivmord, där unga brottslingar på skattebetalarnasbekostnad kan erbjudas utlandsresor eller därlivstidsdömda spioner ges permissioner, kan inteunderskattas. Kontrasten mellan de hjälpinsatser som riktastill brottslingarna och de insatser som riktas till brottsoffrenkan också uppfattas som stötande. Ordningen och fridenmåste fås att återvända till . En översynav påföljder, en skärpning avpermissionsreglerna, införande av jourdomstolar, klarareansvarsfördelning mellan de olika offentliga organenbeträffande unga lagöverträdare och ett införande avspeciella ungdomshäkten bör vara delar av en sådanstrategi.Polisen i bör ges ökade resurser föratt exempelvis möjliggöra en regelbunden fotpatrullering iinnerstaden under alla tider och för att kunnainrätta och upprätthålla ett heltäckande nät avkvarterspoliser.Mångfaldens regionEn storstadsregion får sin kraft från mångfalden och demånga olika särarterna. Till det moderna Stockholmssärprägel hör exempelvis de bidrag som olikainvandrargrupper lämnat till regionens liv. Det handlar omallt från torghandel, varuutbud till restaurang- ochkulturliv.Med svenska mått mätt har blivit ensmältdegel i dess positiva bemärkelse där olika kulturer ochsubkulturer möts och kompletterar varandra. Olikasamtidiga riktningar inom konst, musik, teater och annanverksamhet bidrar också till Stockholmslivets krydda ochspänning.Under 1980-talet har under moderat ledning en liberaltolkning av utskänkningsregler skett ochtillstånden för uteserveringar har ökat. Resultatet har bliviten trevligare, mer kontinental stad. Människor kan träffaspå restauranger och caféer för att umgås eller knyta socialakontakter. Enligt en undersökning genomförd av tidningenVeckans Affärer har stockholmarna kunnat bära denna nyafrihet. Antalet bråk och anmäld skadegörelse i eller runtrestauranger har varit betydligt högre i där någonmotsvarande ökning av tillstånden inte skett. En mycketgodtycklig utskänkningslagstiftning och mycket högaskatter utgör dock ett hot mot denna levande miljö iStockholm. Moderata samlingspartiet kräver att den praxissom utvecklats och som tillåter pubmiljöer -- bl aalkoholservering utan servering av varm mat och ståendegäster -- uttryckligen tillåts i lagstiftningen. Den inställningsom socialborgarrådet () ger sig till tolk föri ett uttalande i vittnar omett djupt förakt för stockholmarnas förmåga att hantera sinaegna liv: ''Dessutom tänker vi kräva att baren utgör enmindre hörna av restaurangen. Avdelningen förmatservering ska dominera lokalen. Det minskar risken föratt ungdomar slinker in bara för att dricka. ''näringsliv är inte dominerat av enskildaföretag eller sektorer. Här finns både några av de största,mest forskningsintensiva exportföretagen jämsides med del av kapitalmarknadens företag och småföretag inomallt från tillverkning till service. En företeelse somarbetsförmedlingsmonopol utgör en hämsko på utecklingenoch bör avskaffas.Utbildningen i regionen präglas tyvärr inte av denmångfald som skulle vara möjlig. Näringslivets snabbaförnyelse ställer krav på ett dynamiskt utbildningsväsendefrämst på gymnasie- och högskolenivå. Det är mot dennabakgrund allvarligt att får en alltmindre del av landets utbildningsresurser. I dagens läge kaninte erbjuda högskoleplatser som ståri relation till befolkningen.Det finns andra orsaker till att närmare studeraorganisationen av högskolorna i regionen. Mycket talar föratt den statliga styrningen av universitet och högskolorskapar byråkrati, felallokering av resurser och onödigpolitisering. På många håll i världen anses en större grad aveffektivitet och en större akademisk frihet uppnås omuniversitet och högskolor drivs som från statsmakternafristående stiftelser. Organisationen av iStockholm tjänar här som enda svenska exempel.Enligt moderat uppfattning borde medel frånlöntagarfonderna kunna bilda grundstommen för sådanafristående stiftelser som skulle kunna ta över StockholmsUniversitet, Tekniska Högskolan och andra statligahögskolor i regionen.Stockholmsregionen står inför stora utmaningar för attkunna befästa sin ställning inför av ökadekonomisk, kulturell och politisk integration i .