mot · GE02Sk817 · 1991-01-25 00:00:00 — I bilaga 9 till proposition 1990/91:100 återfinns RSV:sanslagsyrkanden samt redogörelser för verketsprioriteringar och utveckling.RSV och skatteförvaltningarna beskriver sin verksamhetoch prioriteringar i termer, som tycks hämtade från enaffärsdrivande organisation. Detta är betänkligt, eftersomRSV och skatteförvaltningens uppgifter ärmyndighetsutövande och inget annat. Godmyndighetsutövning skall karakteriseras av korrekthet ochrättvisa. Om RSV styrs med hjälp av förhållandevis enklaproduktivitetsmått, t ex antalet genomförda revisioner ellerx antal kronor i ökade skatteintäkter till följd avskatterevisioner kan detta bidra till att skapa en mindrelämplig myndighetsutövning.Sannolikt är de ansvariga inom RSV medvetna om detta.Som följd härav kan man skönja en annan utvecklingslinje:RSV arbetar med ökad intensitet att skapa schablonerför alla upptänkliga bedömningar, somskattemyndigheterna ställs inför. Motiveringen är oftast attschabloner leder till förenklingar.Detta är riktigt, om man ser det frånskattemyndigheternas utgångspunkt. För de skattskyldigater sig däremot ofta schablonreglerna -- det ligger i sakensnatur -- som verklighetsfrämmande, konstiga och orättvisa,d.v.s. de går helt på tvärs mot sunt förnuft.Alla de nya schabloner för värdering av exempelvis s.k.förmånsbil, traktamenten och lunchsubventioner somdelgivits allmänheten den senaste månanden har fåttförvånande följder.Ett exempel hämtat från kan belysa en nykonstighet:Riksdagsledamöter och personal måstenumera äta en ''likriktad'' lunch bestående av bröd, smör,dryck, varmrätt, frukt och kaffe vare sig denna ymnigalunch överensstämmer med tidigare matvanor eller inte,annars utlöses full förmånsbeskattning. ''Diktat genomschabloner'' -- i alla fall -- om de tillämpas utanförriksdagshuset leder sannolikt till ett -- måste man säga --sunt avståndstagande från vårt skattesystem ochskattemyndigheternas tolkningar.Ett ont kan kanske också föra något gott med sig.Måhända kommer slutligen en majoritet avriksdagsledamöterna genom egen erfarenhet till insikt omatt vårt höga skattetryck och den växande byråkratin inomskatteförvaltningen i stället för att skapa ''välstånd'' görskada både i stort och smått.Alltför många av de regler som underlättat en successivskärpning av skattetrycket under framförallt de senastedecennierna har inspirerats av skattebyråkratin.Motiveringarna har ständigt byggt på rättviseskäl ochenkelhet, d.v.s. enkelhet för myndigheterna att tillämpabestämmelserna.En åtgärd för att vända den här utvecklingen är attminska skatteförvaltningen. I sitt krispaket hösten 1990lovade också finansministern att RSV ochskatteförvaltningen skulle bantas. Detta framställdes somen väsentlig strukturförändring.I bil. 9 till proposition 1990/91:100 föreslås -- helt i stridmot detta löfte -- en ökning med avriksskatteverkets anslag /91. (Pris- ochlöneomräkningar har inte gjorts i enlighet med lämnadedirektiv.) anger regeringen attskatteförvaltningens resursförbrukning skall kunna minskasmed 5--till /97. Hur detta skall gåtill anges -- klokt nog -- inte.Att först öka anslagen till en förvaltning för bl.a.personalutökningar, för att skära nedverksamheten, verkar mindre välbetänkt. Den nedskärningsom finansministern avviserar på 5--på ca 3 årmåste nämligen betecknas som drastisk, i alla fall ur svenskstatsförvaltnings perspektiv.Menar regeringen allvar med sina uttalanden om attminska statsförvaltningens kostnader, bör inte uppgiftenytterligare försvåras genom att verksamheten först ökas!Därför bör anslagen hållas oförändrade.Detta kan med hänvisning till vad som ovan anförtst.o.m. leda till en bättre tillämpning av skattelagstiftningenmed mer av sunt förnuft. Med hänvisning till vad som anförts hemställsatt till för /92anvisar ett med 220 milj.kr. reducerat förslagsanslag om 850milj.kr.