mot · GE02Fi509 · 1991-01-25 00:00:00 — Många av dagens politiska beslutsfattare växte upp i ettSverige med färre än 270 000 anställda i kommuner ochlandsting (så många fanns det 1960). Uppenbarligen gickdet bra. Tillväxten i landet var genomsnittligen 4--6 procentom året och reallöner och standard steg stabilt och kraftigtsamtidigt som t.ex. sjukfrånvaron var låg. är dekommunalanställda ca 1,2 miljoner. Det innebär enfullkomligt häpnadsväckande ökning, som gjort kommuneroch landsting till stora och ibland ganska svårmanövreradedelar i ekonomin. I flertalet kommuner är kommunen självden största arbetsgivaren. I många kommuner är 30--40procent av arbetstagarna kommunalt anställda. Eftersomkommunerna i huvudsak lever på uttaxerade medel harexpansionen lett till en stark ökning av skatterna.Löntagarnas prestationsökningar har under senare årmånga gånger inte gett höjd reallön utan högre skatt.Den sammanlagda omsättningen i kommunalaaffärsdrivande verksamheter -- t.ex. el och energiverk,väghållning, fastighetsförvaltning -- kan beräknas tillomkring , varav cirka hälften ibolag eller stiftelser och hälften som egen-regi i olikaförvaltningar. Inget industriland i västvärlden har låtitregionala offentliga organ ta över en så stor del av deuppgifter, som rimligen borde skötas av enskilda företag.Dessutom har svenska kommuner och landstingexpanderat oerhört snabbt på sina ''primära'' områden, dvs.skola, vård, social omsorg m.m. Även här skiljer vi oss frånandra länder, där privata inslag är mycket mer vanliga änhär.Kommunala verksamheter har ofta monopol ochbehöver därför inte som ett förstahandskrav vara effektiva.Det beror inte på de kommunala befattningshavarna. Dearbetar rationellt, men utifrån helt andra förutsättningar äni konkurrensutsatta privata företag. I ett lokalt elbolagsätter man själv taxor som täcker kostnaderna, även omdessa skjutit i höjden utan konkurrens.Samma sak gäller t.ex. sophämtning och gatuarbete iförvaltningarnas egen regi. Egen-regin är i själva verket denmest utpräglade formen av monopol -- så länge ingen kräveratt dess kostnader skall korrekt jämföras med andraalternativ. Dessutom, och detta är av stor betydelse,befinner sig den personal som sköter dessa monopol i enmiljö där hög produktivitet inte är något förstahandskrav.I november 1985 publicerade Arbetsmarknadsstyrelsenen rapport om den offentliga sektorns arbetsmarknad. Därkonstaterades sammanfattningsvis att ''med sammamedelarbetstid och frånvaro som inom näringslivet skulleantalet sysselsatta inom den offentliga sektorn varit 220 000personer färre ''. I en välkänd rapport frånsommaren 1986 från presenteradesberäkningar baserade på av den offentligatjänsteproduktionen inklusive vissa delar avkommunsektorn. Rapporten visade utvecklingen avproduktiviteten i procentuellt genomsnitt:1970--19751975--19801980--1985Årlig produktivitetsförändring-- 1,4-- 1,6-- 1,5 I det privata näringslivet sker tvärtom ständigaförbättringar av produktiviteten. Även omförbättringstakten avtagit främst itjänstesektorn.Det är nu dags att ta till vara vår nya kunskap om denoffentliga sektorns kostnader och relativa ineffektivitet.Den slutsats som bör dras är att kostnaderna måste ner tillnivåer, som accepteras i våra grannländer och andrajämförbara industriländer. Eljest riskerar Sverigesnäringsliv -- som är med och bär kostnaderna -- att inte blikonkurrenskraftigt i längden. Det finns klaravarningssignaler för detta i dag.Den s.k. KEA-gruppen (kommunalekonomiskaarbetsgruppen i ) varnade för något årsedan för att kommuner och landsting gick mot ekonomiskkris. Om löner och priser steg i samma takt som tidigareskulle landstingens kassakistor tömmas och nyaskattehöjningar väntas. kan konstateras att gruppensåsikter tyvärr redan delvis besannats. Endast på grund avskattestoppet vad gäller kommunalskatten så har ettförutsett skattehöjningsbehov ännu inte realiserats.Om inte en allt större del av våra samlade resurser skallanvändas inom monopoliserande sektorer, måste åtgärdervidtagas som stimulerar till alternativa verksamhetsformer.Detta kan ske genom att i större utsträckning än låtaenskilda entreprenörer få chansen att konkurrera med denoffentliga egen-regin. Vidare skall uppgifter som intebehöver skötas offentligt kunna privatiseras.I kommunerna råder kommunalt självbestämmande.Detta skall självfallet vara kvar. Men staten bör stimulerakommunerna till att tänka i andra banor än egen-regigenom att se till att statsbidragsbestämmelserna utformas såatt de stimuleras till alternativt tänkande. Regeringen bördärför ges i uppdrag att framlägga förslag för tillett bidragssystem för kommunala verksamheter, som pålikvärdiga villkor stimulerar till användandet av alternativaverksamhetsformer och entreprenadlösningar i dekommunala verksamheterna. Ett inslag i ett sådantstatsbidragssystem kan vara att bidrag endast ges omkommunerna använt sig av ett anbudsförfarande i detaktuella statsbidragsfallet. I en rapport till det nordiskaministerrådet har kartlagts hur kommuner och landsting görsina inköp av varor och tjänster. Härvid framgår att storasummor går att spara på ökad och förbättradanbudsupphandling. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen anhåller om förslag till ettsystem med statsbidragsbestämmelser för kommunalaverksamheter, som på likvärdiga villkor stimulerar tillanvändandet av alternativa verksamhetsformer ochentreprenadlösningar.