mot · GE02K201 · 1991-01-25 00:00:00 — Prövning av frågan om statsminister efter varje riksdagsval Trots att statsministern utses genom beslut av riksdagenhar en nyvald riksdag ingen rätt att pröva frågan omstatsminister och därmed regeringsfrågan. Enligt 1809 årsregeringsform utsågs statsministern av konungen varför dettidigare var naturligt att regeringsfrågan inte var direktknuten till att val hållits till . Men genom attparlamentarismen skrevs in i vår nya regeringsform bl.a.genom att statsministern utses genom ett riksdagsbeslut ärdet otillfredsställande att det inte infördes en regelom att varje nyvald riksdag skall få tillfälle att pröva fråganom statsminister.I denna motion tar jag åter upp detta krav, somlämpligen bör ingå i de olika författningsfrågor, som enligtuppgift i årets budgetproposition bilaga 4 (s. 12) skallprövas mot bakgrund av bl.a. erfarenheterna avtillämpningen av den nya regeringsformen.Riksdagen beslutar om ny statsministerStatsminister utses enligt regeringsformen genom attriksdagens talman efter samråd med partiledarna ochöverläggning med vice talmännen avger förslag tillriksdagen. Talmannens förslag är godkänt om inte enmajoritet av ledamöter röstar emot förslaget.Sättet att utse statsminister, vilket infördes i och med dennya regeringsformen, innebär en inskrivning avparlamentarismen i vår grundlag och därmed en markeringav ställning och att statsministern och regeringenbåde reellt och formellt skall ha förtroende.Formell överläggning om utseende av statsministerinleds sedan den sittande statsministern begärt att få blientledigad eller om uttalat att statsministern inteåtnjuter förtroende. I den senare situationenkan dock statsministern undvika att bli entledigad omregeringen förordnar om extra val till riksdagen.Någon skyldighet för statsministern och regeringen attställa sina platser till förfogande efter ett riksdagsval, så attden nyvalda får pröva regeringsfrågan, föreliggerinte. Det innebär att en statsminister som godkänts av enföregående riksdag formellt sett kan sitta kvar, trots att enny riksdag valts och fått -- åtminstone i viss utsträckning --en annan sammansättning än den riksdag som godkäntstatsministern.Frågan om rätt för nyvald riksdag att prövaregeringsfrågan oavsett valutgången diskuterades inte iförarbetet vare sig i samband med den partiellagrundlagsreformen (prop. 1968:27, KU 20) eller 1974 årsgrundlagsreform (prop. 1973:90, KU 90).Regeringen utgör genom att den kan sitta kvar trots attnytt val hållits ett undantag från vad som gäller praktiskttaget för alla andra uppdrag som erhålls genom beslut avriksdagen, landstingen eller kommunfullmäktige. För deallra flesta uppdrag gäller nämligen att de har ungefärsamma mandattid som det organ som utsett dem.Landstingskommunala och kommunala nämnder väljsexempelvis för en treårsperiod strax efter kommunvalen.Nyvald riksdag bör få pröva regeringsfråganEnligt min mening talar starka skäl för attregeringsformen kompletteras med en regel innebärandeatt nyvald riksdag alltid ges tillfälle att pröva statsministernsställning. Jag vill ange några av dessa skäl.Det viktigaste skälet är formellt. Genom attparlamentarismen inskrivits i vår författning är det formellten allvarlig brist att den nyvalda och dessledamöter inte automatiskt ges tillfälle att uttala sittförtroende för den sittande statsministern eller utse en nyregeringsbildare. Att en statsminister skall kunna sitta kvartills vidare sedan den riksdag som godkänt honom ellerhenne upplösts står enligt min mening inte iöverensstämmelse med grundsatsen att regeringen skallåtnjuta förtroende. Det är mycketanmärkningsvärt att det nu kan räcka med det förtroendesom getts av en inte längre existerande riksdag. Det måste istället fordras förtroende från den riksdag som finns eftersenaste val.Om en statsminister försöker sitta kvar trots att valet kanha gett underlag för en ny regeringskonstellation finns nuendast möjligheten för den nyvalda att uttala sittmisstroende mot statsministern, eftersom statsministerninte automatiskt behöver ställa sin plats till förfogande efterett val. Särskilt med hänsyn till de korta mandatperiodernamen även i övrigt till vikten av att regeringsfrågan löses såsnart som möjligt efter ett val leder systemet med att kunnaavvakta med en misstroendeförklaring till en icke önskvärdförsening av regeringsbildningen.Ytterligare ett skäl är att det parlamentariska läget kanvara ganska oklart efter ett val. Om den sittande regeringenär en minoritetsregering eller en majoritetsregeringbestående av mer än ett parti kan det uppstå en vissosäkerhet om denna regering är den som bäst svarar motden nyvalda sammansättning. Av allt att dömakommer inte något parti -- lika litet som hittillsunder enkammarriksdagen -- att få egen majoritet. Detmedför att den parlamentariska situationen blir sådan attdet finns särskilda skäl att efter val fåklarhet i om den sittande regeringen har stöd även i dennyvalda eller om valet medfört att annankonstellation kan ge majoritet för en regering.Som jag nämnt är regeringen genom att den inte får sinställning prövad efter ett val ett undantag från praktiskttaget alla andra organ som utses av , landstingeneller primärkommunerna. Även om regeringen somsamhällsorgan inte är helt jämförbar med organ som direktutses av de nämnda församlingarna är det ändock ettanmärkningsvärt undantag att ett organ -- regeringen --formellt kan sitta kvar under längre eller till dessen nyvald riksdag så att säga tvingar bort den.Det av mig här förordade systemet med obligatoriskomprövning av regeringens ställning efter ett val skulle intekunna medföra några nackdelar. I vissa situationer blirprövningen närmast formell, nämligen om regeringspartiethar egen majoritet före valet och behåller denna eller omett parti innehar regeringsmakten utan egen majoritet mentillsammans med stödpartier behåller förtroendet hos enriksdagsmajoritet även efter valet.Det av mig framförda förslaget tog jag tillsammans medmin kollega upp redan i motionen1978/79:235. Denna motion liksom två andra medmotsvarande yrkande avslogs (KU 1979/80:32) medhänvisning till att spörsmålet borde prövas vid den dåaviserade översynen av vissa grundlagsfrågor. Eftersomfrågan inte löstes vid den översynen fann jag anledningatt åter ta upp den (motionen 1989/90:K203).1990 års motion behandlades (1990/91:KU1) på ett sättsom jag inte kan avstå från att kommentera.Konstitutionsutskottet hänvisar (s. 17) till en i 1990 årsgranskningsberättelse intagen redogörelse förregeringsskiftet och framhåller att denredovisningen inte föranledde något uttalande frånutskottets sida. Därefter anför utskottet: ''enligt utskottetfinns heller inte anledning att nu föreslå några förändringari reglerna för utseende av statsminister''. Därför avstyrkteutskottet min motion.Avslagsmotiveringen är mycket anmärkningsvärdeftersom den inte kan gälla min motion utan en annanmotion med annat yrkande som behandlades i sammaavsnitt i betänkandet. Mitt förslag var ju inte att ''föreslånågra förändringar i reglerna för utseende av statsminister''utan i stället att inom ramen för nuvarande regler införa enautomatisk prövning av frågan om statsminister så snart ennyvald riksdag samlats. Då liksom vid andra tillfällen skalldet ankomma på talmannen att efter sonderingar ochsamråd framlägga förslag på statsminister.Sammanfattningsvis anser jag att i enlighet medparlamentarismens principer en nyvald riksdag alltid skallges tillfälle att pröva frågan om statsminister, vilken alltsåinte skall kunna sitta kvar automatiskt på grundval av detförtroende en tidigare -- efter valet ej existerande -- riksdaggett. Dessutom är det med våra treåriga mandatperioderviktigt att regeringsfrågan snabbt löses efter valen ochförseningar undviks. Den nyvalda -- och inte densittande statsministern -- skall få avgöra regeringsfrågan. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär att frågan om rätt förnyvald riksdag att alltid få pröva frågan om statsministerutreds och förslag framläggs.