mot · GE02N97 · 1991-04-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:142 Handel och tjänster på värdepappersmarknaden, m.m. I förslaget till lag om värdepappersrörelse finns i 1 kap. 8paragrafen regel om sekretess. Denna lyder enligt följande:''En styrelseledamot eller befattningshavare hos ettvärdepappersbolag eller ett utländskt värdepappersföretag,som i den egenskapen får kunskap om en uppdragsgivaresaffärsförhållanden eller personliga förhållanden, får inteobehörigen röja vad han fått veta och inte heller utnyttjakunskapen i strid med uppdragsgivarens intresse. ''Den som bryter mot tystnadsplikten kan dömas för brottmot tystnadsplikten enligt 20 kap. 3 § i brottsbalken.Av föredragandens specialmotivering framgår att i enbanks fondkommissionärsrörelse gäller föreskriften omtystnadsplikt i 1 kap. 6 bankrörelselagen. Brott mottystnadsplikten är emellertid i denna ej straffsanktionerad.Detta framgår av 9 kap. 1 § samma lag.Här föreligger en skillnad mellan de bankanknutnafondkommissionärsbolagen och de s.k. friståendekommissionärerna. Det nu gällande lagförslaget ändrardessvärre inte på detta förhållande.I stället kommer skillnaden mellan olika aktörer påvärdepappersmarknaden att ytterligare accentueras.Genom att den nya lagen -- som ska ersätta den gamlafondkommissionärslagen -- föreslås gälla inte barafondkommissionsbolag utan samtliga som enligt lagensdefinitioner bedriver s.k. värdepappersrörelse.Frågan om straffsanktioner togs upp av lagrådet vidbehandling av lagen (1990:749) om valutareglering.Lagrådet framhöll därvid att straffsanktion ej fanns förbefattningshavare vid bank eller annat kreditinstitut sombryter mot tystnadsplikten vid behandling av ärende enligtvalutaregleringslagen.I propositionen (sid. 163) framhålls att problematikenkring tystnadsplikt för tjänstemän vid kreditinstitut börövervägas i ett större sammanhang, där även frågan ombrott mot sekretessen i den allmänna bankverksamheten tasupp. Det är enligt min mening olyckligt att detta arbete intekommit så långt att en likformig behandling kunnat uppnåsmellan anställda i värdepappersbolag respektivekreditinstitut.Den nu föreslagna lagstiftningen är på den här aktuellapunkten därför mindre lyckligt utformad. Begreppen''obehörigen'', ''i strid mot uppdragsgivares intresse'',''affärsförhållanden'' är dessutom oklara. Dessas innebördförändras dessutom successivt.Skäl talar för att dessa frågor i ökad utsträckningregleras av arbetsgivare -- arbetstagare från fall till fall.Straffsanktioneringen bör sålunda tas bort för attlikabehandling av anställda inom kreditinstitut ochvärdepappersbolag skall möjliggöras.Regelverket bör ta sikte på de fall där anställdauppenbart uppträder illojalt. Sådana fall bör lösas avparterna utan offentlig straffsanktionering. Det sistnämndaförfaringssättet är vid uppenbara brott mot sekretessen ipraktiken knappast ett realistiskt tillvägagångssätt för attbeivra illojalt agerande från en anställds sida.Den översyn som sker bör beakta de imotionen framförda synpunkterna. Målsättningen för dettaarbete bör vara likabehandling av anställda i kreditinstitutrespektive värdepappersbolag och att straffsanktioneringenavskaffas, för att härigenom skapa utrymme förarbetsgivare och arbetstagare att tillsammans reglera dessafrågor. En klarare avgränsning bör även ske mellanmedborgares meddelandefrihet och lagstiftning omsekretess respektive möjligheterna att på frivillig vägavtalsvägen reglera dessa frågor. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om straffsanktionerad sekretess föranställda i s.k. värdepappersbolag.