mot · GE02Fö6 · 1991-03-14 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:102 Verksamhet och anslag inom totalförsvaret under /92 Inledande sammanfattningSvenskt försvar har under en lång följd av år successivtförsvagats. Detta har accentuerats efter 1987 årsförsvarsbeslut.Trots de uppenbara bristerna har densocialdemokratiska regeringen varit oförmögen ellerointresserad av att komma till rätta med de storamedelsbehov som finns.Att, som regeringen gjorde 1988, föreslå entidigareläggning av nästa försvarsbeslut för att komma tillrätta med de akuta problemen och därefter inte förmåfullfölja beredningsarbetet har på ett avgörande sätt skadattilltron till svensk försvarsförmåga. Genom dettadokumenteras också regeringens handlingsoförmåga.Den nu föreliggande propositionen har förelagtsriksdagen i avvaktan på ett långsiktigt försvarsbeslut.Även denna proposition präglas av viljelöshet ochinkonsekvens. Således konstateras att inom armén harutvecklingen lett till dels försämradkrigsduglighet hos en del förband, dels minskadtillgänglighet för viss materiel. I krigsorganisationen harendast ett fåtal förband och system kunnat anpassas tillhotutvecklingen i omvärlden. Brigadernas materieluppvisar allvarliga brister. Våra stridsfordon är omoderna.Sammantaget innebär detta att såväl den personella sommateriella delen av försvaret har begränsad förmåga attdirekt efter en mobilisering lösa sina uppgifter.Dessa konstaterade allvarliga brister bekymrar tydligeninte regeringen, eftersom den anser att dessa kan lösas inombefintlig ekonomisk ram.Moderata samlingspartiet kan inte acceptera enfortgående försvagning av den svenska försvarsförmågan.Det är tvärtom nödvändigt att tillföra försvaret ytterligaremedel för att skapa trovärdighet åt den av valdasäkerhetspolitiska lösningen.För att skapa handlingsfrihet inför det föreståendelångsiktiga försvarsbeslutet föreslås i motionen att detmilitära försvaret för nästa budgetår får ökade anslag påsammanlagt . Detta skapar utrymme för såväl enrimlig nivå på repetitionsutbildningen som kvalitet igrundutbildningen. Än viktigare är dock att försvarethärigenom tillförs resurser som möjliggör förstärkningarvad gäller materielen. Förstärkningarna avser bland annatupprättande av en andra ubåtsjaktstyrka, en tolfteflygdivision med J35J i , bibehållande avutvecklingskapacitet i försvarsindustrin och förstärktpansarvärn.I propositionen behandlas en rad frågor inomtotalförsvaret. Stora problem finns förvisso inom allatotalförsvarsgrenar, men mest akut är situationen för detmilitära försvaret. I motionen behandlas därför endastförsvarsmakten och dess roll i säkerhetspolitiken.Krisen i svensk försvarspolitikDen bild som omvärlden får av svensk försvarsplaneringoch försvarspolitik framstår sannolikt som mycket oklar ochriskerar att sprida betydande oro.Sedan 1982 har ingen stabil försvarsekonomisk planeringkunnat bedrivas. Försvarsbeslutet fråntogs sittmateriella innehåll , när deekonomiska ramarna sänktes utan att uppgifterna för denskull ändrades. Detta kompletterades under de följandeåren med nya uppgifter och utgifter, vilka lades på försvaretutan att någon ekonomisk kompensation gavs.1987 års försvarsbeslut gavs en alltför snäv ekonomiskram för att de ålagda uppgifterna skulle kunna fullgörastillfredsställande. stod detklart att innehållet i försvarsbeslutet inte skulle kunnaförverkligas. Skillnaden mellan de verbala och de materiellaförsvarsbesluten hade nu blivit så stor att den inte var möjligatt överbrygga. Kommittéarbetet inför nästa försvarsbesluttidigarelades därför, och krafttag utlovades för att få rätsidapå problemen.Den parlamentariska kommitté som hade till uppgift attutforma grunderna försvarsbeslut misslyckadesemellertid med sitt arbete. Försvaret får därför väntaytterligare på styrsignaler för den framtida utvecklingen,och det försvarspolitiska nödhjälpsarbetet måste fortsättaytterligare ett år.Denna rad av misslyckanden har inte lämnat försvaretopåverkat. De centrala staberna har ägnat ett omfattandearbete åt att utreda alla olika aspekter på de uppslag somframkommit. Att ständigt utreda alternativa utvecklingarutan att få klart för sig åt vilket håll utvecklingen kankomma att gå är självklart demoraliserande. Än värre ärtroligen den oro som personal sysselsatt med utbildning ochförbandsverksamhet känner av att ständigt arbeta i enifrågasatt verksamhet, vars framtid ter sig alltmer osäker.Omstruktureringar och nedläggningar som sker utansamband med ställningstaganden till slutmålen förverksamheten riskerar också att leda till kapitalförstöringoch dåligt resursutnyttjande. Parallellt härmed harmaterielanskaffningsbeslut, motiverade av kortsiktigthandlingsfrihetstänkande, tvingats fram av denförsvarsekonomiska krisen. Kostnaderna för dessa har i deflesta fall fått bäras av försvaret, vilket medfört bådekraftiga omdispositioner och en begynnande misstro motmöjligheten att bedriva någon form av ordnadförsvarsekonomisk planering.Sammanfattningsvis kan sägas att den försvarspolitiskakrisen nu är omöjlig att bestrida och att det under lång tidutgått signaler till vår omvärld som inte varit ägnade attstärka tilltron till svenskt försvar.Alltför många viktiga vägvalsfrågor har skjutits upp ochsamlats till det kommande försvarsbeslutet.Förutsättningarna att inför detta genomföra en ansvarsfullgenomlysning av problem och möjligheter påförsvarspolitikens område måste bedömas som små. Dentid som står till buds kan inte med säkerhet sägas räcka.SäkerhetspolitikenLäget i vår omvärld ter sig svårförutsägbart. Denpositiva utvecklingen i form av en förbättrad och fördjupadsupermaktsdialog och avtalen om reduktioner av dekonventionella styrkorna i har fortsatt i ettfruktbärande supermaktssamarbete vid hanteringen avkrisen i . Men utvecklingen i Sovjetunionenväcker många frågor och inger oro. Unionens fortbeståndkan inte längre tas som självklar. kraftigamarkeringar att en baltisk frigörelseprocess utgör enoacceptabel försvagning av den egna positionen ger enfingervisning om vilken vikt lägger vidÖstersjöns betydelse för säkerhet.Upplösningen av , och de gamla orientering västeruthar skapat en radikalt ny situation i . Den gamlastabiliteten är borta och ersatt med en oförutsägbarsituation där allt är möjligt. De positiva utvecklingslinjernai form av avspänning och dialog består, men nya oroandesignaler som till exempel sovjetisk obenägenhet att heltuppfylla avtalen om trupp- och rustningsreduktioner störbilden. Det kan ifrågasättas om för svensk del centralabegrepp som marginaldoktrinen fullt ut har sin giltighet i ettEuropa utan balans mellan två motstående parter.I denna osäkra situation finns få fasta punker. En av demär otvivelaktigt det på geografiska förhållanden betingadestrategiska värdet av skandinaviskt land-, sjö- ochluftterritorium. Även om de militärpolitiska förhållandenakraftigt har förändrats är tillgången till och -- i änhögre grad -- faktorer av stor vikt vidkrigföring i det nordeuropeiska området.När försvarspolitiska överväganden görs, måsteutgångspunkten vara att marginalerna skall ligga på densvenska säkerhetens sida. Svensk försvarsplanering måste idagens oklara situation ta fasta på både risker ochmöjligheter. Fortsätter utvecklingen mot avspänning ochnedrustning kommer ändock starkaoch kvalitativt högtstående militära resurser att finnas iSveriges närområde. Snabba förändringar i detinternationella klimatet, som ånyo gör dessa militäraresurser till hot mot , kan inte uteslutas. Omutvecklingen skulle gå i en mindre positiv riktning medSovjetunionens sönderfall under våldsamma former som ettinslag och uppflammandet av latenta konflikter i Öst- ochCentraleuropa som ett annat, ökar kraven snabbt på detsvenska försvarets förmåga att verka krigsavhållande ochkrisdämpande.Det svenska försvarets uppgifterDet svenska försvarets uppgifter tar sin utgångspunkt iden säkerhetspolitiska lösning valt. Vår strävan attstå utanför ett krig i vår närhet, formulerad i den svenskaalliansfriheten, bygger i sig -- om den skall bli lyckosam -- påbefintligheten av ett starkt och allsidigt sammansatt försvarmed hög ambition. Saknas den förutsättningen, bliralliansfriheten innehållslös och neutralitetspolitiken integenomförbar. Skulle misslyckas i sin strävan att ståutanför krig, kommer frågan om överlevnad som fri ochoberoende nation upp som högsta prioritet. Ett sådantexistensförsvar ställer höga och delvis andra krav änneutralitetsförsvar. Att samla dessa olika uppgifter i enförsvarsmakt ställer av naturliga skäl stora krav på ett litetland som . De kraven är ett utslag av vår högaambition -- att klara oss själva, att stå utanför krig och attkunna freda vår frihet om vi ställs inför det provet.Svenskt försvars uppgifter är alltså i väsentliga delar enföljd av den av oss valda säkerhetspolitiska lösningen.Neutralitetsbegreppet ställer klara och tydliga krav, som vimåste kunna leva upp till.Hela vårt land skall kunna försvaras. måstekunna föra försvaret i vilken del av landet ett angrepp änkommer. Vi måste kunna ta upp försvar och vimåste också kunna ha stor uthållighet i våraförsvarsansträngningar.Svenskt luftrum och svensk kust ställer krav påförsvarsförmåga. Luftrum och sjöterritorium måste kunnahävdas i en neutralitetssituation och försvaras om Sverigeblir angripet.I propositionen planeras ett svenskt försvar som inte iframtiden kommer att kunna leva upp till det som svensksäkerhetspolitik kräver. Ambitionen att kunna upprätthållasåväl territoriell integritet och förmåga att förhindra enfiende att få fast fot i landet som uthålligt försvar på djupetframstår med givna resurser som omöjlig. Två vägar finnsatt gå för att lösa detta problem. Antingen anpassar Sverigeuppgiften efter försvarsförmågan, eller höjsförsvarsförmågan till den nivå som uppgiften kräver.Eftersom i väsentliga delar inte kanomformulera uppgifterna, eftersom det inte stämmeröverens med den valda säkerhetspolitiska lösningen, måsteresurserna förstärkas.Under lång tid har den vägledande principen varit att ettanfall i första hand skall mötas tidigt, helst så tidigt attfienden inte hinner etablera fast fot i , men attresurser skall finnas kvar för att som andrahandsalternativföra ett uthålligt försvar på djupet. Denna princip fyller,enligt vår mening, på bästa sätt de säkerhetspolitiska kravsom har påtagit sig.Försvarsmaktens förmågaFörsvarsmaktens förmåga att fullgöra sina uppgifter kansammanfattas i begreppet beredskap. Oavsett om det gällerlängre eller kortare sikt är denna avgörande för hurförsvarets mänskliga och materiella resurser kanmobiliseras för att möta olika former av uppkommande hot.Avvägningen mellan långsiktig beredskap -- förmåga attefter mobilisering hantera materiel med mera -- ochkortsiktig beredskap -- förmåga att snabbt kunna ingripa vidkränkningar eller andra snabbt uppdykande situationer -- ärcentral. I viss utsträckning strider de båda perspektiven motvarandra. Det som behövs för kortsiktig beredskap måstetas från den långsiktiga och vice versa. Utmärkande förbåda är dock betydelsen av att väl utbilda bådegrundutbildnings- och repetitionsutbildningsvärnpliktiga.Dagsläget i försvarsmakten är att båda dessa centralaverksamheter åsidosätts. Bristerna i grundutbildningenskapar framtida problem vad gäller tillgänglighet ochanvändbarhet hos förbanden. Dessutom minskar deförmågan att i närtid agera mot snabbt uppkommande hot.Bristerna i repetitionsutbildningen försämrar ocksåtillgängligheten och användbarheten , men de skapardessutom brister i den kortsiktiga beredskapen.I propositionen förordade inskränkningar irepetitionsutbildningen och planerna på minskadgrundutbildning är därför oacceptabla. Åtgärderna riskerardärutöver att leda till ett mycket dåligt resursutnyttjande,eftersom personal och anläggningar svårligen kan användastill någonting annat.Tidigare av överbefälhavaren föreslagna försök medförkortad grundutbildning har kunnat stödjas, eftersom dedels har varit just försök, dels varit avsedda för att studeraom en kortare utbildningstid kan användas för förband medmindre krävande uppgifter.Ett användande av femmånadersutbildning sombudgetregulator, med andra ord som en metod attupprätthålla principen om allmän värnplikt till lägstamöjliga kostnad, är inte godtagbart.Femmånadersutbildning som inte är avsedd att leda tillkrigsplacering i förband med lägre krav än brigadförbandenkan inte accepteras. Tillförseln av materiel har ocksåkommit att nedgå till en nivå som klart nedsätterförbandens förmåga. Den eftersläpning gentemot förband iSveriges närområde som pågått accentuerasnu.I en arbetsgrupp under försvarskommittén (FK 88)behandlades bl.a. frågorna om allmän värnplikt och allmäncivilförsvarsplikt.Mot bakgrund av de viktiga principiellaställningstaganden som aktualiseras vid en genomlysning avdessa frågor föreslog arbetsgruppen att en utredning tillsättsför att överse grunderna för totalförsvaretspersonalförsörjning.En sådan utredning aviseras i propositionen. Dettautredningsarbete kan inte bli färdigt så att dessöverväganden kan påverka försvarsbeslutet . Detta ärsjälvfallet olyckligt, men några förändringar som påverkareller föregriper utredningens arbete bör inte vidtas.Förslag har i flera sammanhang väckts om att lösaproblemet med brist på överensstämmelse mellan uppgifteroch resurser med endast partiell rustning av stridskrafterna.Tanken synes vara att tiden mellan en skärpning i detinternationella läget och den dag då hotet riktar sig motSverige skall kunna användas för rustning av delar av densvenska försvarsmakten.Sådana föreställningar måste avfärdas som orealistiska.En försvarsmodell inriktad på detta förfarande, oftabeskriven som någon form av kärnmodell, kan hainplanerade såväl materiella som personella brister. Bådabristerna kan med säkerhet förutses ta att åtgärdaän någon upplevd eller förutsägbar krisutveckling kräverför att hinna utgöra ett hot mot . Den tid som åtgårför att skaffa materiel för försvaret rör sig i gynnsammalägen -- om bibehållit en utvecklande ochproducerande försvarsindustri -- . Möjlighetenatt utbilda värnpliktiga förkrigsorganisationen är kanske större, men även här handlardet under gynnsamma förhållanden om år och inte ommånader.Moderata samlingspartiet hävdar därför att enförstärkning av anslagsramen är oundgängligen nödvändig.I avvaktan på ett långsiktigt försvarsbeslut är det enligt vårtsynsätt viktigt att en fortlöpande materielförsörjninggaranteras under det kommande budgetåret. Dessutommåste repetitionsutbildning genomföras i en väsentligtstörre omfattning än vad som följer av regeringens förslag,även om en eftersläpande sådan bedöms som lättare attsnabbt återta.ArménArmén har drabbats hårt av de senaste tio årensförsvarsplanering. Antalet brigader har sjunkit från 29 till21. Radikala ingrepp har redan gjorts i både grund- ochkrigsorganisationerna. Dessa stora förändringar måste nuföljas av en period av analys och bedömning. En balansmåste etableras mellan kravet på god materiell ochutbildningsmässig status å ena sidan och behovet av en stormängd förband för att täcka territoriet å den andra. Senaretids krigserfarenheter tycks visa kvalitetens överlägsenhetöver kvantiteten. Den föreslagna neddragningen från 21 till18 brigader kan emellertid inte nu accepteras. Den skulledrabba tre förhållandevis moderna och välutrustadebrigader -- Närkes-, Bohus- och Kronobergsbrigaderna.Eftersom vinsten med att lägga ner dessa redan nu ärobefintlig innebär det kapitalförstöring att avskaffa deminnan det framtida behovet av brigader analyserats närmareinför försvarsbeslut.Den av regeringen föreslagna nedläggningen av SveaIngenjörsregemente i ger inte heller någon störrebesparing som återstår till försvarsbeslutet.Den därmed sammanhängande flyttningen av FN-skolanoch Fältarbetsskolan kommer tvärtom att medföra ökadeinvesteringsbehov och andra kostnader.Värnpliktskostnaderna utgör en tung ekonomisk bördaför armén. Kostnaderna för fria hemresor skall enligtregeringen minskas marginellt. Behovet av ytterligarebesparingar på detta område ter sig uppenbart. Åtgärderför att i största möjliga mån förlägga värnpliktigasgrundutbildning nära hemmet bör övervägas.MarinenSedan början av 1980-talet har marinen varit hårtbelastad av det fredstida hävdandet av svenskt territorium.Övervakningen av svenskt sjöterritorium och motverkandeav ubåtskränkningar har inneburit att i principhela marinen sysslat med operativ verksamhet. Utbildning,underhåll och övningsverksamhet för marinenshuvuduppgift, d.v.s. invasionsförsvar, har blivit lidande.För flottan har det stora gångtids- och beredskapsuttagetinneburit att i princip alla fartyg varit rustade.Det finns ingen anledning att återgå till det gamlasystemet med stor del av fartygen i depå. Vunnaerfarenheter ger vid handen att systemet med en i alltväsentligt flotta har många fördelar för såvälberedskap som utbildning.Eftersom investeringarna i fartygsmateriel är mycketkostnadskrävande bör i stället övervägas införandet avdubbla besättningar på en del enheter för att utnyttja demmaximalt i beredskap och utbildning.Undervattenskränkningarna mot har fortsatt,trots de åtgärder som vidtagits. Den svenska avhållandeförmågan är således fortfarande för liten. Den i detnärmaste kompletta ubåtsjaktstyrkan har förmåga attupptäcka och bekämpa kränkande ubåtar. Dock äruthålligheten otillräcklig, och behovet av att kunna verka påmer än ett ställe i taget är uppenbart. En andraubåtsjaktstyrka bör därför beslutas ochanskaffningen av organisationsbestämmandefartygsmateriel igångsättas.Svagheterna i den befintliga ubåtsjaktförmågan liggertills stor del på vapenområdet. Anskaffning av nyaubåtsjaktvapen bör därför prioriteras.Vad gäller kustartilleriet har stora delar av den rörligaorganisationen hög effekt. Det fasta kustartilleriet är avvarierande modernitet. Fortsatt utveckling av rörligtkustartilleri, med syfte att göra det till en för dekvalificerade arméförbanden anpassad samverkanspart iinvasionsförsvaret, är nödvändig.De svenska ubåtarna är av mycket hög klass och utgören uthållig och effektiv del av invasionsförsvaret.Beställningen av en ny ubåtsserie, ubåt , var därförpositiv. Men beställningen gjordes utan att ekonomiskamedel avsattes. Marinen måste kompenseras för dennainvesteringskostnad. Finansieringen av ubåtsbeställningeninom marinens ram leder till oacceptabla konsekvenser förandra viktiga funktioner.Den nya regionala ledning som organiseras --marinkommandostaben -- kommer att innebära enefterlängtad förstärkning av den marinaledningskapaciteten. Men att, som regeringen föreslår,etablera marinkommandostaben för OstkustensMarinkommande i i stället för på , därhuvuddelen av fortifikatoriska och sambandsmässigaanläggningar och installationer redan är klara, innebär enonödig utgift. Marinkommandostaben bör enligt vårmening förläggas till Muskö.FlygvapnetFlygvapnet har nått en nivå vad gäller antaletstridsflygplan och divisioner som måste anses som för låg.Det nordiska områdets växande luftoperativa betydelseställer ökade krav på flygstridskrafterna. Dessa är ocksåviktiga som en tidsskapande komponent iinvasionsförsvaret och som en viktig del ineutralitetsvakten. Genom sin flexibilitet och sin storarörlighet utgör de en mycket viktig del av försvaret.Antalet plan och divisioner måste hållas på en tillräckligthög nivå. JAS 39 kommer inte att, trots sin ännustörre flexibilitet, kunna kompensera för ett minskat antalplan.Det är önskvärt att redan nu höja antalet divisioner.Renovering och modifiering av samtliga J35 till J hargenomförts. Att inte organisera en tolfte jaktdivision skulleinnebära en stor kapitalförstöring.Regeringen föreslår i propositionen så kalladkaderställning av någon eller några flygdivisioner. Detta ärytterst olämpligt. Erfarenheten visar att flygförband intelämpar sig som vare sig kader- eller mobiliseringsförband.Den besparing som blir en effekt av åtgärden är jämförtmed de summor som investerats i flygplanen mycket liten.Flygplan som representerar miljardinvesteringar kan interimligen ge en försvarseffekt i proportion till sitt pris om deinte flyger.Dessutom bortfaller deras effekt tidigt i enkrisutveckling, då flygstridskrafternas roll är störst. Genomsin höga tillgänglighet och sin allsidighet kanflygstridskrafterna på ett verksamt sätt bidra till att Sverigeinte dras in i ett krig. Som ett medel att uppnå detta vårtsäkerhetspolitiska förstahandsmål är de av helt avgörandebetydelse.Beväpningen av flygstridskrafterna utgör ettsärproblem. har lagts ned på detså kallade Tunga Styrda Attackvapnet, TSA. Detta projektskall nu enligt regeringens förslag läggas ner. Behovet av ettmotsvarande vapen kvarstår. Inte minst krigserfarenheterfrån visar vilken effekt precisionsstyrda vapenkan ha.FörsvarsindustrinDen svenska försvarsindustrin utgör den största enskildaresurs för försvarsmaktens handlingsfrihet, på både kortoch lång sikt, som disponerar över. Möjligheten tillK-produktion av viktiga resurser, till exempel ammunition,gör att materielanskaffningskostnaderna kan hållas nere.Fördelen att kunna disponera över materiel, som ärframtagen för just den svenska försvarsmaktens behov ochdärför inte innehåller någon för oss onödig men kostsamöverkapacitet, håller också nere materielkostnaderna.Samarbete med andra länder, och därigenom åtkomst tillförsvarsmateriell kompetens som inte har tekniskaeller ekonomiska möjligheter att utveckla, är emellertidhelt nödvändigt. Det ger möjlighet att behålla ettförsvar på en nödvändig teknisk nivå. Den svenskaförsvarsindustrin är för sin överlevnad beroende av bådestabilitet i den svenska försvarsplaneringen och avtillräckliga utvecklingsuppdrag och materielbeställningarfrån det svenska försvaret. Men industrin måste ocksåkunna sälja sin materiel på en internationell marknad.Försvarsbeslutet måste ange önskadförsvarsindustriell kapacitet i . Det är angeläget attindustrin i genom utlagda utvecklingsuppdrag gesmöjlighet att överleva, så att detta beslut kan ges ett rimligtinnehåll.ÖvrigtRegeringen bereder tillfälle att ta del av ettförslag om åtgärder för att förbättra den finansiellastyrningen av totalförsvaret. Förslaget innebär en mycketlångtgående förändring av tillämpat system.Innebörden av dessa förändringar är inte analyserade iregeringens proposition, vilket självfallet är en allvarligbrist. Enligt vår mening innehåller ändå förslagetpotentiella fördelar och möjligheter till bättre ekonomiskstyrning inom försvaret. Det borde vara möjligt att införainom lämpligt delområde inom försvaret på försök ochsamtidigt bibehålla det nuvarande systemet. Vi kan inteacceptera att försvarspolitiska propositionutformas enligt det nya systemet utan den ovan nämndautvärderingen.Försvarsmakten disponerar för sin verksamhet storamängder fast egendom. Av naturliga skäl ändras över tidenbehovet av mark och anläggningar. Behovet av skjutfält kanöka i och med att vapen får större riskområden, medanbehovet av kasernområden minskar i takt med minskningari grundorganisationen.De investeringar som gjorts i mark och anläggningar ärstora. riskerar de att inte utnyttjas på ett optimalt sätt,eftersom försvaret saknar möjlighet att avyttra egendomsom inte längre behövs och att tillgodogöra sig intäkter avförsäljning för nya investeringar.Försvaret saknar därmed incitament att lämna ifrån egendom som inte längre behövs i försvaret, men somdet civila samhället skulle kunna ha stor nytta av. En annankonsekvens av att försvaret i realiteten inte förfogar över sinegen mark och sina egna anläggningar är att det upplevssom utan kostnad att lämna anläggningar där storainvesteringar gjorts och flytta verksamheten.Överbefälhavaren har presenterat en avyttringsmodellsom ger försvaret vidgade möjligheter att tillgodogöra sigpositiva effekter av avyttring av fast egendom. I ett förförsvaret brydsamt ekonomiskt läge kan en sådan metodinte lämnas oprövad.Regeringen föreslår i propositionen attförsvarsmaktsbegreppet ändras så att vissa myndigheterinte längre faller inom försvarsmaktens ram.