mot · GE02Ub306 · 1991-01-25 00:00:00 — Elever med läs- och skrivsvårigheter En av de viktigaste grundstenarna för demokratin är attalla medborgare kan läsa och skriva. Den som inte kan läsakan inte tillgodogöra sig skolundervisning, inte delta iarbetslivet på lika villkor och inte heller skaffa sig deninformation som behövs för att medverka i dendemokratiska processen. Den som inte kan skriva kan hasvårt att få sin rätt och hävda sin åsikt.I lämnar mellan 5 000 och 10 000 elever med bristandekunskaper i läsning och skrivning, trots att de harbegåvningsmässiga förutsättningar att lära sig läsa. För varoch en av dem innebär det stora svårigheter genom helalivet. För samhället innebär det också en väsentlig förlust,genom att en stor del av arbetskraften inte har möjlighet attfullt ut använda sina resurser.Anledningen till att många elever har svårt att lära sigläsa och skriva är att de har ett specifikt handikapp medbiologisk bakgrund, som förr kallades ordblindhet men somnu kallas dyslexi. Det är inget isolerat problem för en litengrupp elever utan man räknar med att ca. avbefolkningen lider av detta handikapp i större eller mindregrad.Kunskapen om dyslexi måste bli större i helaskolsystemet, från förskola till högskola. Förutsättningenför att en elev ska kunna få den undervisning som behövs ärju att handikappet över huvud taget upptäcks. Alltförmånga elever betraktas , på grund av sinasvårigheter, helt felaktigt som slöa, okoncentrerade,obegåvade eller t.o.m. socialt störda. Att få en sådanstämpel innebär givetvis svåra konsekvenser för denenskilda individen.När lärarna en gång gjorts medvetna om handikappet,är det emellertid inte särskilt svårt att känna igen. Redan iförskolan kan man upptäcka de barn som är i riskzonen.Man vet att majoriteten är pojkar, de har ofta problem medmotoriken och med koordinationen mellan höger ochvänster sida. De kan ha svårt att tala och att uppfatta hörsel-och synintryck. De kan också ha svårigheter att styra röstoch rörelser och uppfattas därför ibland som störande. Dehar mycket tidigt en bild av sig själva som avvikande menkan inte förstå varför. Många drar sig tillbaka och gör sigosynliga. Andra blir värstingar för att bli bäst på något.Undersökningar visar att det finns en kraftigöverrepresentation av läs- och skrivsvårigheter blandmänniskor som hamnar på ungdomsvårdsskolor och ifängelser. För att elever med dyslexi ska bli jämlika medandra elever krävs ett antal åtgärder.Alla lärare i förskola, grundskola, gymnasium ochhögskola, men också inom vuxenutbildningen, bör fågrundläggande kunskaper för att lära sig känna igen elevermed dyslexi.När lärare misstänker att en elev har läs- ochskrivsvårigheter måste skolan ha redskap att kartläggaproblemet.Eleven måste få specialundervisning i läsning ochskrivning som bygger på kunskaper om just hans ellerhennes speciella svårigheter. Varje elev har rätt att lära sigläsa så långt förmågan räcker.Speciallärarutbildningen måste få en starkare inriktningpå arbete med dessa elever. Att lära dyslektiker läsa ochskriva är en uppgift som kräver gedigen utbildning.Den elev som har svårt att läsa har ändå rätt att lära sigsamma saker som kamraterna. Skolan måste skilja påkunskapsinhämtning och läsinlärning. Talböcker är ett bramedel för elever med läs- och skrivsvårigheter att lära sigläxorna.Skolorna måste få centrala anvisningar för hur elevermed läs- och skrivsvårigheter ska behandlas, t.ex. vidbetygssättning och i provsituationer.Många dyslektiker som finns i arbetslivet har storaproblem med datoriseringen i företagen. Det behövssärskilda åtgärder för att hindra att de slås ut ur arbetslivet.Datorn kan, om den används rätt, vara en stor hjälp för densom har läs- och skrivsvårigheter.Vid /90 begärde att regeringenskulle överväga vad som kan göras i fråga om fortbildningför att öka lärares och speciallärares kompetens attundervisa elever med grava läs- och skrivsvårigheter.Vidare ansåg att regeringen skulle överväga hurkostnaderna för produktion av talböcker för dessa eleverskulle fördelas mellan stat och kommun.I årets budgetproposition redovisar regeringen vilkenfortbildning som redan finns för att öka lärarnas förmåga attkänna igen och hjälpa elever med dyslexi. Det enda nya äratt en särskild fördjupningskurs som ska bygga påspeciallärarnas påbyggnadsutbildning kommer att startas1991/92. I övrigt hänvisar regeringen till att kommunernanumera har ansvar för lärarnas fortbildning.Det har inte kommit något åtgärdspaket. Inget initiativhar tagits för att lösa de problem med upphovsrätten somförsvårar problemet med talböcker. Vi menar att det ocksåfordras fortbildning som riktar sig till vanliga lärare.Dessutom bör det inom ramen förgrundskollärarutbildningen finnas inslag som behandlar despecifika problem som barn med dyslexi har. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag om åtgärderför elever med svåra läs- och skrivsvårigheter med de inslagsom tagits upp i motionen,2. att hos regeringen begär förslag om hurelever med svåra läs- och skrivsvårigheter skall få tillgångtill läromedel inlästa på band.