mot · GE02Ju826 · 1991-01-25 00:00:00 — SammanfattningNarkotikaläget i inger stark oro. Nya drogeretableras på marknaden, missbruket är betydligtallvarligare och mer utbrett bland yngre personer än mantidigare trott sig veta, handeln kan ske tämligen öppet pågrund av polisens bristande resurser och det tar lång tidinnan sociala myndigheter kan sätta in någon vård av ungamissbrukare.Socialdemokraternas narkotikapolitik har havererat.Nödvändiga lagändringar har motarbetats. Polisväsendetbefinner sig i kris. Tullens resurser förnarkotikaövervakning är otillräckliga. Missbruket påfängelserna har fått fortsätta. insatser förmissbrukare har stora brister.Narkotikamissbruket är ett av våra allra störstasamhällsproblem. För att komma till rätta med missbruketkrävs ingripande åtgärder. Saknas insikten om detta hos destyrande måste de bytas ut. krävs en nynarkotikapolitik. Den politiken skall bygga på följandeutgångspunkter:Målet skall vara ett narkotikafrittSverige.Ingen skall kunna missbruka narkotikautan att möta en tydlig reaktion.Det finns behov avsträngare straffregler och striktare vårdlagar.Ekonomiska resurser skall finnas för nödvändiga åtgärder.Det är en etisk plikt för oss alla att göra vad som står ivår makt för att förhindra att någon fastnar inarkotikaberoende och förblir fångad av sådant beroende.Följande konkreta åtgärder behövs om vi skall vinnakampen mot narkotikan:1. Bedöm färre brott som ringa narkotikabrott.2. Lagstifta om strängare påföljd för eget bruk avnarkotika.3. Skärp straffet för ordinärt narkotikabrott.4. Inför livstidsstraff för de grövsta narkotikabrotten.5. Stoppa i princip åtalsunderlåtelser för narkotikabrott.6. Anställ fler poliser.7. Inrätta fler gatulangningsgrupper inom polisen.8. Stärk tullens resurser.9. Gör kriminalvårdsanstalterna fria från narkotika.10. Bygg upp en fungerande vård förnarkotikamissbrukare.I denna motion diskuteras vad regering och riksdag kangöra för att få bukt med narkotikamissbruket. Att vissafrågor inte tas upp innebär inte att de skulle sakna betydelseför narkotikasituationen. När det t.ex. gäller familjernasansvar förhåller det sig tvärtom. Familjen har en avgörandebetydelse då det gäller att förhindra att unga människorbegår brott eller blir missbrukare. Familjens roll i samhälletbehandlas närmare i annan partimotion. Inte heller detinternationella samarbetet berörs närmare i denna motion.Sådant samarbete har dock självfallet stor betydelse.En oacceptabel narkotikautvecklingSverige -- en narkotikamarknadDen som endast nöjer sig med att titta på SCB:s statistiköver narkotikabrottsligheten kan känna viss glädje ochoptimism över utvecklingen. Från att ha varit uppe iomkring 70 000 brott har denna brottslighet stadigtminskat . Åren kring 1980-talets mittpendlade antalet brott omkring 40 000 för att 1988 drastisktsjunka till drygt 29 000. Enligt preliminära uppgifteruppgick antalet brott till drygt 26 1990. Till enokritisk betraktare förmedlas bilden av ett minskandeproblem. Tyvärr talar övertygande skäl för att motsatsen ärfallet.Narkotikabrott är så kallade spanings- ochingripandebrott. Antalet upptäckta brott står i proportiontill främst polisens insatser, som till viss del är beroende avdomstolarnas praxis. Om polisen plötsligt upphörde med attgripa narkotikabrottslingar skulle SCB:s statistik visa attnågon sådan brottslighet knappast existerade i vårt land.Det finns således ett klart samband mellan polisens insatseroch antalet upptäckta brott. Såsom kommer att redovisasnärmare nedan har polisens resurser fortlöpande försvagatsunder . Och har antalet upptäcktanarkotikabrott minskat.Vill man försöka skapa sig en bild avnarkotikamissbrukets utbredning måste även andra källortillgripas. har narkotikahandeln i Europapåtagligt ökat. Enligt uppgifter från ökadebeslagen av kokain och heroin med från 1986till 1987. beslagtogs kokain iEuropa, vilket är nästan en fördubbling i jämförelse medåret innan. 1989 beslagtogs i kokain.Den svenska tullen gjorde fler kokainbeslag ännågonsin tidigare. Även låg antalet beslag på enhög nivå.Världens samlade heroinproduktion fortsätter att öka.Med något undantag har varje opiumproducerande landbibehållit eller ökat sin tidigare produktionsnivå.Det säger sig självt att då produktionen av narkotiskapreparat ökar i världen och införseln stiger i Europapåverkas även . Detta har också bekräftats av tullensanställda.Från polishåll framförs samma bild om tillgången pånarkotika. Beträffande situationen i harframkommit bland annat följande:Beslagen av cannabis/marijuana har under senare årgällt större partier. Cannabisbeslagen var 1990 mer än 50procent större än 1989. Det är inte ovanligt att beslag påmer än ett kilo kan göras hos dem som säljer på gator ochtorg. Försäljningen sker helt öppet.Även amfetamin säljs helt öppet på gator och torg.Beslagen ökade mellan 1989 och 1990.Mängden beslagtagen kokain har fördubblats 1990jämfört med 1989.Även de som är verksamma inom sociala myndigheterhar märkt förändringarna. Enligt en undersökning somMaria ungdomsenhet i genomförde 1989 hardramatiska förändringar inträffat beträffandenarkotikamissbrukare under 21 år.När det gäller missbrukare som inte injicerar sina drogerhar man kunnat konstatera en ökning på ett ochett halvt års tid.Av samma undersökning framgår att heroinmissbruketökar bland de yngre.Nu kan man fråga sig om situationen i ärrepresentativ för övriga landet. Är inte trots alltunikt? Nej, dessvärre förhåller det sig inte så. Femfältassistenter i gjorde en egen undersökning,Narkotika i . Undersökningen visade att detfanns 539 kända narkotikamissbrukare i kommun.Det innebar en ökning . Samtidigtmåste man ha klart för sig att det verkliga antaletmissbrukare är högre.Undersökningen visade exempelvis att det fanns 40ungdomar i gymnasieåldern som regelbundet användenarkotika, men på skolorna kände man till endast en avdem. Tyvärr finns det ingen anledning att anta attförhållandet har förändrats till det bättre.Sammantaget förmedlas en mörk bild av narkotikalägeti vårt land. Nya droger etableras på marknaden, missbruketär betydligt allvarligare och mer utbrett bland yngrepersoner än man trott sig veta, handeln kan sketämligen öppet på grund av polisens bristande resurser ochdet tar innan sociala myndigheter kan sätta in någonvård av unga missbrukare.En studie i inkompetensRegeringen har självfallet ett stort ansvar för attnarkotikasituationen nu är så allvarlig. Dennarkotikapolitik socialdemokraterna fört sedan de återfickmakten kan karaktäriseras på många sätt. Adjektiven''passiv'' och ''destruktiv'' täcker regeringens samladenarkotikapolitik. Vi ska här ge några exempel.Under flera år motsatte sig socialdemokraterna envetetkrav på kriminalisering av narkotikakonsumtion. En starkopinion gjorde gällande att det var av väsentlig betydelse attsjälva förutsättningen för narkotikabrottsligheten --konsumtion av narkotika -- förbjöds. blev frågan såbesvärande för regeringen att den förklarade att enlagändring skulle ske. Den nya lagregeln kom visserligen attinnehålla ett principiellt förbud mot narkotikakonsumtion,men förbudet är helt meningslöst genom att lagen inte gerpolisen rätt att ta blodprov eller urinprov på en person sommisstänks för narkotikamissbruk.Regeln utgör i själva verket en signal till etablerade ellerpresumtiva missbrukare att regeringen ochriksdagsmajoriteten inte anser narkotikamissbruk somnågot särskilt klandervärt beteende.Trots att det är väl belagt att mycket narkotika förs in påkriminalvårdsanstalterna har socialdemokraterna gång pågång gått emot krav som syftar till att göra anstalternanarkotikafria.Nuvarande lagstiftning tillåter inte sociala myndigheteratt ingripa tillräckligt tidigt och tillräckligt effektivt för attförhindra ett påbörjat narkotikamissbruk.Alltsedan socialdemokraterna återkom till makten 1982har det rekryterats alltför få nya poliser. upplever vi ettpolisväsende i kris. De minskade polisresurserna leder tillminskad upptäcktsrisk och därmed också minskadbestraffningsrisk. Detta ökar benägenheten att missbrukanarkotika och att begå brott för att finansiera missbruket.Den viktigaste anledningen till att socialdemokraternahar misslyckats med att motverka narkotikamissbruket ärnaturligtvis ideologiskt betingad. Den socialdemokratiskainställningen genomsyras av allt att döma fortfarande starktav 1960-talets och det tidiga 1970-talets flumpolitik. Dettatorde vara den verkliga orsaken till regeringspartietskluvenhet och handlingsförlamning på detta område.Den bristande viljan och förmågan att verkligen uträttanågot mot narkotikamissbruket avspeglar sig också då manser hur narkotikafrågan handläggs av regeringen. Vem hardet yttersta ansvaret för narkotikafrågor? Eller är det socialministern? Eller är detcivilministern? Eller är det ''ungdomsministern''? Eller ärdet statsministern? Eller finns det ännu ingenhuvudansvarig för dessa frågor?En ny narkotikapolitikNarkotikamissbruket skadar hela samhälletNarkotikamissbruket är ett av våra allra störstasamhällsproblem. För att komma till rätta med missbruketkrävs ingripande åtgärder. Saknas denna insikt hos destyrande måste de bytas ut. Det är nödvändigt med en heltny attityd från regeringens och sida om någonändring till det bättre skall vara möjlig. Narkotikan är ettgift i samhället och skall behandlas som ett sådant.Det krävs en ny narkotikapolitik. Från moderat sidamenar vi att denna politik skall bygga på följandeutgångspunkter:1. Målet skall vara ett narkotikafritt Sverige.2. Ingen skall kunna missbruka narkotika utan attmöta en tydlig reaktion.3. Det finns ett behov av strängare straffregler ochstriktare vårdlagar.4. Ekonomiska resurser skall tillskjutas för nödvändigaåtgärder.Det är en etisk plikt för oss alla att göra vad som står ivår makt för att förhindra att någon fastnar inarkotikaberoende och förblir fångad av sådant beroende.Skärp narkotikastrafflagen 1§ narkotikastrafflagen (1968:64) har följande lydelse:''Den som olovligen 1. överlåter narkotika,2. framställer narkotika som är avsedd för missbruk,3. förvärvar narkotika i överlåtelsesyfte,4. anskaffar, bearbetar, förpackar, transporterar,förvarar eller tar annan sådan befattning med narkotikasom inte är avsedd för eget bruk,5. bjuder ut narkotika till försäljning, förvarar ellerbefordrar vederlag för narkotika, förmedlar kontaktermellan säljare och köpare eller företar någon annan sådanåtgärd, om förfarandet är ägnat att främja narkotikahandel,eller 6. innehar, brukar eller tar annan befattning mednarkotika döms, om gärningen sker uppsåtligen, förnarkotikabrott till fängelse i högst tre år.Innehållet i 1§ mildras genom 2§:Är brott som avses i 1 § att anse som ringa, döms tillböter eller fängelse . Bestod gärningenendast i eget bruk av narkotika, döms till böter. Om ensådan gärning har uppdagats genom att gärningsmannensökt eller underkastat sig vård eller någon annanbehandling, skall inte dömas till ansvar.Som synes framgår inte av andra paragrafen dennärmare innebörden av ordet ''ringa''. Därför fårdomstolarnas praxis stor betydelse. Å andra sidan kanåklagarna i någon mån påverka domstolarna, exempelvisgenom urval av vilka gärningar man vill åtala och hur dessarubriceras. Resultatet av detta växelspel vidarebefordrassedan till polisväsendet. Det är givet att, särskilt omresurserna är ansträngda, polisen hellre gör insatser motgärningar som kan antas vara allvarliga narkotikabrott änsådana som betecknas som ringa. Dessutom tillkommer attde enskilda polismännen inte sällan upplever det som heltmeningslöst att gripa en person som bär narkotika på sig föratt sedan finna att vederbörande släpps efter någon timme.Ringa narkotikabrott har ju endast fängelse istraffskalan och kan därför inte föranleda anhållande ellerhäktning.Om någon likväl grips och sedermera döms för ringanarkotikabrott blir påföljden normalt sett böter, intefängelse. Inte så få av de gripna struntar i att betala böterna.En annan effekt av denna ordning är att samma gärningbedöms olika i olika delar av vårt land. I tillåtsen person bära med sig förvånansvärt stora mängdernarkotika (1 hekto cannabis, amfetamin, 1 gramheroin, kokain) innan brottet anses somnormalformen av narkotikabrott. I andra delar av landet ärmängden mindre.Nuvarande ordning är oacceptabel. Enligt vår meningmåste utrymmet för att bedöma ett brott som ringa kraftigtbegränsas. Det betyder att avsevärt fler narkotikabrott böranses vara av normalgraden. Därmed kommer andrapåföljder än böter i fråga och även anhållande och häktningkommer att aktualiseras betydligt oftare.En sådan förändring kan uppnås om andra paragrafen påett klarare sätt anger att endast den som haft befattning medmycket små mängder narkotika kan räkna med att dömasför ringa brott.Det vore möjligt att i andra paragrafen byta ut förstameningen och ersätta den med exempelvis: ''Är brott somavses i 1 § med hänsyn till att befattning avsett endastobetydlig mängd narkotika att anse som ringa, döms tillböter eller fängelse .'' Innebörden avlagrummet kan närmare anges i motiven, exempelvis på såsätt att departementschefen klargör att med obetydligmängd narkotika avses en så liten mängd narkotika att dennormalt inte delas upp ytterligare före konsumtion.Genom en sådan lagändring skulle i praktiken endastden minsta tänkbara mängd en missbrukare bär på sig ellerpå annat sätt har befattning med kunna rubriceras som ringabrott. Större mängder skulle falla under normalformen avnarkotikabrott (1 §) med strängare påföljder ochmöjligheter till straffprocessuella ingripanden.Narkotikastrafflagens 2 § behöver ändras även i andraavseenden. Enligt andra meningen gäller att om brottet äratt anse som ringa och avsett eget bruk av narkotika skallendast dömas till böter. Det är alltså fråga om en mildarepåföljd för eget bruk. Det är just denna mening i paragrafensom har gjort att den så kallade kriminaliseringen avnarkotikakonsumtion, som en majoritet i beslutatom, är verkningslös.Denna särreglering bör upphöra. Böter eller sexmånaders fängelse bör gälla även för eget bruk avnarkotika. Genom en sådan förändring ger lagstiftaren enhelt tydlig signal som säger att all illegal befattningmed narkotika är förkastlig och kan leda tillfrihetsberövande påföljd. En sådan förändring möjliggörockså att polisen får rätt att ta blodprov eller urinprov på enperson som misstänks för narkotikamissbruk.Givetvis finns det ingen anledning att räkna med attpersoner som greps, åtalades och dömdesför narkotikabrott (normalgraden) alltid skulle ådömas ettfängelsestraff. Liksom beträffande övriga brott skulledomstolen ha möjlighet att välja en icke frihetsberövandepåföljd om den ansåg detta vara tillräckligt och lämpligt föratt avhålla lagöverträdaren från fortsatt brottslighet.Livstid för de grövsta narkotikabrottenBeträffande grovt narkotikabrott gäller enligt 3§ narkotikastrafflagen följande:''Är brott som avses i 1 § att anse som grovt, skall förgrovt narkotikabrott dömas till fängelse, lägst två åroch högst tio år.Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskiltbeaktas om det har utgjort ett led i en verksamhet som harbedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt, avsettsärskilt stor mängd narkotika eller eljest varit av särskiltfarlig eller hänsynslös art. Bedömningen skall grundas på ensammanvägning av omständigheterna i det särskilda fallet.Den genomsnittligt ådömda fängelsestrafftiden uppgick1987 för grovt narkotikabrott. Då skall manemellertid ha klart för sig att av de dömda friges åtskilligavillkorligt efter halva tiden. Enligt fängelsestraffkommitténsbetänkande ''Påföljd för brott'' (SOU 1986:14) beviljades1984 villkorlig frigivning på halvtid, 4 procentmellan halvtid och 2/3 tid och när 2/3 av straffethade avtjänats. Innebörden var att av dem som dömts tillfängelse i lägst för grov narkotikabrottslighet frigavsnästan tre av fyra innan de avtjänat 2/3 av straffet.I samma betänkande diskuterade kommittén omnarkotikastrafflagen skulle föras över till brottsbalken.Enligt kommittén talade mycket för att narkotikabrottennärmast hörde hemma i blocket ''brott mot allmänheten''.Kommittén anförde: ''Det rör sig om hantering ochspridande av farliga droger, varigenom befolkningen utsättsför fara till liv och hälsa (jämför brottet spridande av gifteller smitta i nuvarande 13 kap. 7 § BrB). ''Vi menar att det finns starka skäl för kommitténsjämförelse mellan narkotikabrott och andra allmänfarligabrott. Detta blir mycket tydligt om man tar del avbeskrivningen av brottet spridande av gift eller smitta (13kap. 7 § BrB). Lagrummet lyder:Om någon framkallar allmän fara för människors liv ellerhälsa genom att förgifta eller infektera livsmedel, vatteneller annat, på annat sätt sprida gift eller dylikt elleröverföra eller sprida allvarlig sjukdom, dömes för spridandeav gift eller smitta till fängelse i högst . Är brottet grovtskall dömas till fängelse , lägst fyra och högst tioår, eller på livstid. Vid bedömande huruvida brottet är grovtskall särskilt beaktas, om det skett med uppsåt att skadaannan till liv eller hälsa eller om många människor utsattsför fara.Mot bakgrund av att ett brott som bedöms som grovtnarkotikabrott är mycket allvarligt menar vi att det finnsstarka skäl för en straffskärpning. Detta är motiverat pågrund av brottets höga straffvärde. Straffet för grovtnarkotikabrott bör därför ändras till fängelse, lägst fyra ochhögst , eller på livstid. Som en konsekvens av detta börmotsvarande straffskärpning ske i lag om straff förvarusmuggling. bör påföljden för normalformenav narkotikabrott höjas till fängelse i högst sex år.Då det gäller straffskärpningen för grovt narkotikabrottskall följande framhållas: Den som döms för grovtnarkotikabrott har regelmässigt haft befattning med storamängder narkotika. Det ligger i sakens natur att det ocksåvarit fråga om omfattande handel med narkotika. Detkommer normalt sett att vara fråga om personer sombefinner sig högt upp i ''narkotikahierarkin'',narkotikalangare som ägnar sig åt vidlyftiga affärer ellerkurirer.Med den strängare straffsats vi föreslår kommer det attbli känt att det är farligt att försöka syssla mednarkotikahantering i stor skala i vårt land. Naturligtviskommer livstidsstraffet sällan att användas. Menstraffskärpningen kommer att leda till allmänt strängarestraff, vilket i förening med risken för livstidsstraff kommeratt få en avgörande verkan.Det finns anledning att nämna några uppgifter omstraffen för grovt narkotikabrott i några andravästeuropeiska länder. I kan utdömas och undersärskilt försvårande omständigheter . tillämpar högst tukthus. IVästtyskland gäller högst och i högst 20 år.I detta sammanhang skall framhållas att uppgickandelen utländska medborgare som i dömdes förgrova narkotikabrott till . Detta tyder på att de svenskapåföljderna upplevs som milda. En straffskärpning kommeratt få till resultat att framstår som en mindreattraktiv marknad för narkotikahandlare.Färre åtalsunderlåtelser för narkotikabrottCirka av dem som lagförs för narkotikabrottfår åtalsunderlåtelse. Innebörden av detta är att trots attdenna kategori av personer begått narkotikabrott genom attha haft befattning med narkotika beslutade vederbörandeåklagare att något åtal inte skulle ske och att således någonpåföljd inte var aktuell.Riksåklagaren understryker att det är av stor vikt attåtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § 1 st 1 p RB i huvudsakbegränsas till förseelser av förstagångskaraktär.Enligt vår mening är ordningen med möjlighet tillåtalsunderlåtelse för narkotikabrott helt fel. Om man fråndet allmänna menar allvar med kampen mot narkotikan fårdet inte vara så att de som upptäcks ha illegal befattningmed narkotika undgår följder för sitt handlande. Minst avallt är det lämpligt att de som grips ochbefinns skyldiga till narkotikabrott slipper påföljder för sitthandlande. Tvärtom är det just i sådana situationer avsärskild betydelse att personen får klart för sig att han gjortsig skyldig till ett brott som anses allvarligt.Vi anser att det i princip inte skall beviljasåtalsunderlåtelse vid narkotikabrottslighet.Poliser förhindrar narkotikabrottAlltsedan 1982 har det rekryterats alltför få nyaaspiranter till . Under den antogs sammanlagt 4 124polisaspiranter. antogs endast 1 360 aspiranter -- alltså baraen tredjedel så många som under lika lång tidsperiod.Eftersom det tar att utbilda en polisman påverkarde senaste årens låga aspirantantagningar poliskårensstorlek . harkonstaterat att även med en antagning av 800polisaspiranter dröjer det till 1996/97 innan dennuvarande bristen på poliser förbyts i överskott.Nedskärningen av antalet poliser har exempelvis lett tillatt inte längre har den organisation medgatulangningsgrupper som den hade tidigare och som var ettav de absolut viktigaste medlen i kampen mot narkotikan.Genom att polisen har kunnat upptäcka missbrukandeungdomar på ett tidigt stadium och förmedla informationtill har många missbrukskarriärerförhindrats.Från moderat sida har tidigare i yrkats attantalet nya polisaspiranter skall öka kraftigt. Regeringenhar nu föreslagit att 600 nya aspiranter skall utbildas. Det äremellertid enligt vår mening nödvändigt att anta 800. Dettalöser emellertid inte några akuta problem, eftersom de inteär färdigutbildade förrän . Vi har därför föreslagitatt också 600 administrativa befattningshavare skallnyanställas.Många av de uppgifter som utförs av polismän äruppgifter som inte kräver den särskilda kompetens somföljer med polisutbildningen, varför de lika väl kan utförasav administrativ personal. Genom att fler administrativatjänstemän anställs kan alltså ett stort antal polismänomedelbart frigöras för ren polistjänst. Då skullegatulangningsgrupper kunna återupprättas,kvarterspolistjänster besättas och intensivbevakning avbl.a. misstänkta narkotikabrottslingar kunna ske.En stark tull stoppar narkotikasmugglingPraktiskt taget all illegal hantering av narkotika i vårtland avser insmugglad narkotika. Det är därför av störstabetydelse att tullen har tillräckliga resurser för att begränsaden illegala införseln av narkotika.Sveriges närmande till den Europeiska Gemenskapenkan också få stor betydelse i detta sammanhang. En mergenomförd integration skulle göra en stor del av tullensnuvarande arbete obehövligt. Resurserna kunde då i ställetsatsas på narkotikaskyddet.Det är dock uppenbart att resurserna inte ärtillräckliga. tidningsläsande medborgare har kunnatta del av reportage som visat att till exempel tullen iHelsingborg varit helt obemannad.Här krävs omtänkande och resursförstärkningar. Tullenbör bl.a. utrustas med fler narkotikahundar.Generaltullstyrelsen har framhållit att narkotikahundarär mycket effektiva i sökandet efter narkotika och attresursförstärkningarna därför har lett till fler beslag.Hundarna svarar för en ökande andel av tullens beslag.Hundarna ökar effektiviteten i arbetet också genom att desnabbt kan konstatera att det inte finns någon narkotika iundersökt gods.Det är enligt vår mening uppenbart att narkotikahundarspelar en viktig roll i kampen mot narkotikasmuggling. Dettar emellertid upp till att utbilda en narkotikahund.Vi föreslår att fattar beslut om utbildning av tionya narkotikahundar. Självfallet ankommer det påriksdagen att senare tillskjuta medel för erforderligahundförare och fordon. Yrkande om ökat anslag tilltullverket avseende kostnad för utbildning avnarkotikahundarna framförs i särskild motion.Under senare år har det skett en ökad smuggling genomkurirer som svalt narkotika eller stoppat upp det i kroppenshåligheter. Trots att detta är en mycket avanceradsmugglingsmetod kan påföljden stanna vid böter. Detta harförorsakat stora problem i tullens narkotikabekämpandeverksamhet. Denna speciella smugglingsform är svår attupptäcka. Det är också besvärligt och personalkrävande attutföra övervakning av misstänkta smugglare.