mot · GF02Fi25 · 1991-11-20 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:44 Riktlinjer för den statliga fastighetsförvaltningen och ombildningen av , m.m. I regeringens proposition 1991/92:44 föreslås en radikalförändring av den statliga fastighetsförvaltningen och enombildning av . Myndigheterna skallsjälva få ansvaret för sin lokalförsörjning ochbyggnadsstyrelsens fastighetsbestånd bolagiseras.Riksdagen fattade ett principiellt beslutmed denna inriktning med anledning av densocialdemokratiska regeringenskompletteringsproposition. I beslutet ingick att enarbetsgrupp inom skulle tillsättas för attförbereda propositionen. Dess egentliga arbete påbörjadesförst . Det är därför helt naturligt -- särskiltmed tanke på regeringsskiftet -- att beredningen av ärendetvarit forcerad. Bl.a. har ju ingen remiss till berördamyndigheter hunnits med.Trots tidsbristen har arbetsgruppen presenterat ettmycket intressant resultat särskilt beträffande värderingenav det statliga fastighetsbeståndet. Den inventering somgjorts av oberoende värderingsinstitut visar att även idagens vikande fastighetsmarknad betingar statensfastigheter ett betydande värde. Fastigheterna är iallmänhet väl belägna och har ofta tillkommit undergynnsamma ekonomiska förhållanden. Det är därför troligtatt de också för framtiden utgör en mycket godkapitalplacering genom den värdetillväxt som kanpåräknas.De bolagiseringsbara fastigheterna har indelats i tvågrupper: s.k. placeringsfastigheter dvs. generelltanvändbara fastigheter huvudsakligen kontorshus samt s.k.ändamålsfastigheter byggda och anpassade för speciellaändamål.Beträffande placeringsfastigheterna, värda 23 miljarderkronor, anser regeringen att det inte är nödvändigt attstaten äger sådana fastigheter. Vi tolkar detta som eninriktning mot privatisering även om regeringen gör enreservation för att utförsäljningen skall ske på affärsmässigagrunder. En sådan inriktning kan vi ej godta. Tvärtom börstaten värna om sitt uppbyggdafastighetskapital. I det bolag som avses bli bildat förplaceringsfastigheter kan andra ägare inbjudas men statenbör alltid äga majoriteten av aktierna.Det vore också enligt vår uppfattning direkt olämpligtom staten i det läge som råder på fastighets- ochfinansmarknaden skulle öppna för ett stort utbud av statligafastigheter på marknaden. Det skulle ytterligare fördjupafastighetskrisen.Som vi också framhållit i vår motion om den ekonomiskapolitiken anser vi att det riskkapital som finns tillgängligt denärmaste åren skall användas för att tillgodose näringslivetsfinansieringsbehov. Staten skall inte av ideologiska ellerstatsbudgetmässiga skäl tränga ut näringslivet ikonkurrensen om det riskkapital som står till buds.När det gäller ändamålsfastigheter som egentligen intemedger något alternativt utnyttjande uttalar regeringeningen särskild uppfattning i ägarfrågan. Inte heller ärargumenten helt övertygande för en bolagisering av dessafastigheter. Men om det ändå skall ske har vi förstått att detnärmast är utifrån perspektivet att så stor del som möjligtav det samlade fastighetsbeståndet skall bolagiseras.Om nu placeringsfastigheterna successivt skall utbjudastill försäljning blir endast ändamålsfastigheterna kvar. Mankan då fråga sig vad man egentligen har vunnit i fråga omen effektivare fastighetsförvaltning med anpassning tillmarknaden när ändamålsfastigheterna knappast har någonalternativ marknad. Därmed kan också den struktur för enstatlig fastighetskoncern som regeringen föreslårifrågasättas.Att privatisera ändamålsfastigheterna vore ur statenssynpunkt än värre. De är mycket nära knutna till brukarensom i realiteten saknar alternativ. Det ger hyresvärden ettstarkt övertag i kommande hyresförhandlingar.Även vissa placeringsfastigheter är av en sådan karaktäratt det knappast kan bli tal om försäljning.Regeringskvarteren är ett sådant exempel.Vi betvivlar det rationella i att sälja ut statensfastighetsinnehav också från lönsamhetssynpunkt. Vid enförsäljning avhänder sig staten all framtida avkastning avfastigheterna. Den intäkt staten får genom försäljningentorde inte motsvara värdet av denna långsiktiga avkastning.Propositionen berör också fastigheter som inte börbolagiseras. Motiven härför är väl underbyggda. Däremotkan starkt ifrågasättas om en ny myndighet behöver bildasför förvaltning av dessa fastigheter. Att bilda nyamyndigheter tycker vi inte ligger i tiden, snarare tvärtom.Eftersom redan ikompletteringspropositionen beslutade attbyggnadsstyrelsen skulle leva vidare kan denna myndighetmycket väl förvalta de icke bolagiserbara fastigheterna efterden . Kompetens finns redan i byggnadsstyrelsenför detta. De skäl som anförs mot en sådan lösning har meren teoretisk grund.Proposition 1991/92:44 innebär en splittring avbyggnadsstyrelsens nuvarande resurser. Genom att en såstor del av verksamheten bolagiseras dras den undan direktoffentlig insyn. försvagas också riksdagensinflytande. Hur ett sådant ändå skall kunna utövas bordetydligare ha framgått av propositionen. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att godkänner de riktlinjer för den statligafastighetsförvaltningen som anförts i motionen,2. att beslutar att de s.k. placerings- ochändamålsfastigheterna skall överföras till ett av statenhelägt bolag,3. att beslutar att den nuvarandebyggnadsstyrelsen ombildas till en stabs- ochservicemyndighet,4. att beslutar att förvaltningen avrikshistoriska fastigheter skall ingå i stabs- ochservicemyndighetens uppgift,5. att hos regeringen begär att enorganisationskommitté tillsätts med uppgift att upprättadetaljerat förslag till den angivna omorganisationen .