mot · GE02A489 · 1991-01-25 00:00:00 — BakgrundSamhällsutvecklingen i de kapitalistiska ländernapräglas alltmer av världskapitalismens ändrade villkor.Kapitalets transnationalisering skapar maktcentra som äroberoende av de demokratiska institutionernas inflytandeoch nationernas gränser. Ekonomin präglas alltmer avprivata jätteimperiers behov av nya marknader och störrevinster. Denna utveckling sker i världen som helhet, iEuropa och i Sverige.Den regionalpolitik som har accepterats inom EGpåverkar regionalpolitiken i och kommer iframtiden att än mer påverka denna.Under den starkt exportinriktade tredje vägens politikhar såväl storfinansens resurser som samhälletsinfrastrukturella satsningar i hög grad inriktats mot attfrämja EG-anpassningen.Obalansen mellan regionerna inom landetInom landet har koncentrationen till storstäderna pågåttunder en följd av år. Det gäller företag, statsapparat, kultur,undervisning, trafiksystem m.m.Denna koncentration har inneburit överhettning iekonomin, spekulation i mark och bostäder, bostadsbristoch köer för vård och omsorg. Den ständigt ökandebiltrafiken i storstadsregionerna har skapat en dåligstadsmiljö och farlig livsmiljö. Den sociala servicen blirinom vissa sektorer allt mer krisbetonad.Det paradoxala är att andra delar av landet har bra miljöoch saknar köer, men istället saknas arbetstillfällen.Ett av de allvarligaste problemen är att det är kvinnornaoch ungdomarna i dessa delar av landet som flyttar därifrånoch söker sig till städerna. Regionalpolitiken och andrapolitiska beslut har varit otillräckliga för att skapaförutsättningar för kvinnor och ungdomar att stanna kvar ihembygden. Risken är stor att nedläggnings- ochutflyttningsvågen fortsätter om inte kraftfulla åtgärder sättsin för att motverka detta.Vissa framtidsforskare hävdar att denna utvecklingkommer att fortsätta. Det verkar som om växande regionalobalans vore en naturnödvändighet. skulle gå moten utveckling där ett fåtal så kallade K-regioner (kunskap--kreativitet--kultur) i storstäder och högskoleregioner växermedan resten av landet hamnar i en ekonomisk-social-kulturell gråzon. En regionalpolitik värd namnet måste hasom ambition att skapa K-regioner i hela landet.Mål och riktlinjer för regionalpolitikenRegionalpolitikens mål måste vara likställdhet ochlikvärdighet mellan landets regioner utifrån regionernasförutsättningar.Regionalpolitiken skall inriktas på att ge människortillgång till arbete, service, bostad, kultur och god miljöoavsett var de bor i landet.Det är av betydelse att regionalpolitiken och övrigabeslut som påverkar levnadsförhållandena i glesbygdenockså har ett ekologiskt perspektiv. Tekniken måsteanvändas till att skapa mer slutna system och minskaomsättningen av råvaror och energi.Produktionen måste organiseras så att den befrämjar dearbetandes hälsa i fysiskt och psykiskt avseende.Arbetsmiljön behöver förbättras i många branscher.Kultur- och idrottsverksamheten är viktig urregionalpolitisk synvinkel. En medveten satsning påkulturlivet har betydelse för att kvinnor och ungdomar skallvälja att bo i de utsatta regionerna.Åtgärder för en kraftfull regionalpolitikLänsanslagenEn förstärkning av länsanslagen bör ske med 86 miljonerkronor.Förstärkt infrastrukturVänsterpartiet vill skapa en likvärdig utveckling för allaregioner i landet. satsas en alltför liten del avbudgetmedlen på en utbyggnad av infrastrukturen ieftersatta regioner. I en vikande konjunktur blir det än merviktigt att göra näringslivet i mer utsatta regionerkonkurrenskraftigt. Här är infrastrukturinvesteringar ettkraftfullt redskap.Det handlar om nyinvesteringar inom järnvägs-, väg-,data-, tele- och energisektorerna. Det gäller också områdensom forskning, utbildning, vård och omsorg, socialpolitik,socialförsäkringar, fritidsverksamhet, bebyggelseplanering,teknisk service som VA-system och renhållning, naturvård,postväsende, luftfart, sjöfart, rättsväsende, gränskontroll-och lantmäteriverksamhet.Till satsningar på infrastrukturella åtgärder föreslår viatt anslås, att fördelas inomstödområde 1 och 2. Detta finansieras genom att /kWhav vattenkraftsskatten reserveras för detta ändamål.De praktiska besluten att fördela resurserna får fattas pålänsstyrelsenivå efter samråd med berörda kommuner samtfackföreningar och näringsliv.Statliga och samhällsägda företag -- löntagarfonderDe statliga och samhällsägda företagen samtlöntagarfonderna kan ingå som verktyg i en ny, merverkningsfull regionalpolitik.Det offentliga bör medverka till en ökad förädling avlandets råvaror inom landet. Det gäller både inommetallurgin och träindustriområdet.Statsföretag och löntagarfonderna bör ges ett ökatutrymme i den regionalpolitiska utvecklingen på dessaområden. En möjlighet är att häften av medlen ilöntagarfonderna används till en svensk strukturfond. Viföreslår att regeringen får komma med förslag.Utökade möjligheter att korrigerakoncentrationstendensernaVänsterpartiet anser det vara vettig politik attdecentralisera ut mer av de regionalpolitiska besluten tilllänen. Vi anser dock att det behövs en central överblick ochatt denna i nuvarande tappning behöver stärkas.För att säkra de regionalpolitiska målen om likvärdighetoch likställdhet mellan regionerna och att ge alla människorrätt till arbete, service, bostad, kultur och god miljö oavsettvar man bor krävs ökade redskap för det allmänna att styralokaliseringen av arbetsplatser.Den styrning som marknadskrafterna utövarmedför negativa effekter i form av utflyttning frånlandsbygd/glesbygd och koncentration av människor ocharbetstillfällen till storstadsområdena. För att korrigeramarknadens negativa styrning måste de demokratiskainstanserna i landet få redskap för att hävda deregionalpolitiska målen.De demokratiska instanserna kommun, landsting, ochriksdag måste kunna kontrollera och styra lokaliseringen avarbetsplatser för att kunna korrigerakoncentrationstendenserna.Vänsterpartiet föreslår att regeringen återkommer medförslag till utformning av redskap som möjliggör för detallmänna att påverka lokaliseringen av arbetsplatser. Vi kanhär tänka oss etableringsavgifter i storstadscentra, somöronmärks för satsningar i icke överhettade regioner.Butiksstöd i glesbygdSedan l973 har stöd lämnats till kommersiell service iglesbygd i form av bl.a. stöd till dagligvaruservice- ochdrivmedelsföretag på ca 1 000 platser. Vi delarkonsumentverkets bedömning att dagens butiksnät är glestutspritt i glesbygden och att ytterligare nedläggningar imånga fall kan komma att medföra mycket negativaeffekter på hushålls-, kommunal- och samhällsekonomisknivå.Konsumentverket och även regeringen har konstateratatt allt fler butiker med betydande ekonomiska underskottsökt det nuvarande servicebidraget, som är maximerattill . slutsats är att bidragetbör höjas till maximibeloppet , menregeringen nöjer sig med att föreslå en höjning till 80 000 kronor.Vi delar bedömning och föreslårdärför en höjning till maximibeloppet 100 000 /91 gavs stöd till kommersiell service omtotalt till omkring 150 butiker i glesbygd.Året innan var antalet butiker som fick stöd nästan 200stycken. Nedgången fortsätter och vi föreslår därför attytterligare tillskjuts i kommande budget.TransportstödetDen minskning av transportzoner som förespråkas ärinte acceptabel ur regionalpolitisk synvinkel. Vi anser att dekommuner som får transportstöd skall erhålla det också ifortsättningen. Även nuvarande lägsta gräns börbehållas. De förstärkningar för vissa kommuner sompropositionen aviserar har vårt stöd. Data-, person- ochgodstransportstödet i stödzon 1 behålles. Vår bedömning avkommuner med transportstöd är att de måste ha olika typerav stöd för att kunna utvecklas fullgott. En neddragning avtransportstödet betyder att man försvårar en sådanmålsättning. Transportstödet bör också utsträckas att gällaskärgårdsbefolkning som bor på ö utan landförbindelse. Viföreslår att anslås utöver propositionentill transportstöd. Varav över anslag G 6Särskilda regionalpolitiska infrastrukturåtgärder m.m.KommunikationerVänsterpartiet menar att en fortsatt utbyggnad ochförnyelse av kommunikationssystemen har en avgörandebetydelse för den regionala utvecklingen.Det är viktigt med satsningar på kommunikationer mendet måste kombineras med hänsyn till miljön. Att inte göradet är att verkligen skapa framtida problem för mångaregioner, t ex i skogsområden därförsurningen fortgår och närmar sig nivåer där skogensproduktivitetsförmåga påverkas.Av dessa skäl måste ökningen av bil- och flygtrafikenbrytas. Även flera andra skäl talar för att ett ökat kollektivt,spårbundet resande måste till. Det handlar om att minskaolycksantalet, rädda våra stadskulturer, minskaorättvisorna i transporterna, minska resursslöseri osv. Förtyngre och mer långväga transporter måste sjöfart ochjärnväg stå för merparten.Bilismen skall gynnas där den är samhällsekonomisktlönsam (inkluderat miljökostnader). I vårt land innebär detatt bilens möjligheter ska tas till vara i , framförallt i dess inland där det aldrig kommer att vara aktuellt medspårbunden trafik. Detta innebär att stödet till mindre vägaroch enskilda vägar ska bibehållas och ökas via de regionalastödfonderna.Data-, tele- och videokommunikationernas möjlighet attersätta framför allt persontransporter måste lyftas fram.Nya rön visar att det finns en stor potential på detta område,som måste utnyttjas på ett bättre sätt . Här finnsfortfarande en tradition och tröghet som måste övervinnas.Vi instämmer också i den kritik som menar attutvärdering och bedömning av olika infrastrukturåtgärdertillämpas i för låg grad. Det behövs noggranna analyser avprojekt för att bäst kunna få ut största möjliga effekt. Mankan t.ex. inte bara bygga en väg på måfå och anta att denhar positiva regionala effekter.För konkreta yrkanden på kommunikationsområdet sevänsterpartiets trafikmotioner i samband medbudgetpropositionen.Regionalpolitiken och kvinnornaRegionalpolitiken är könsblind. En slentrianmässigfördelning av budgetanslag på typiskt manliga sektorer, ingaförslag om förändring varken av inriktning eller omfattningav anslagen för att öka kvinnors deltagande och en totalbrist på insikt om dagens arbetsmarknad urkvinnoperspektiv -- så ser regeringens budgetpropositionut.I årets propositionen från industridepartementetomnämns kvinnorna på två rader! Detta trots att kvinnoridag förvärvsarbetar i samma utsträckning som män.Budgetpropositionen visar på en föråldrad syn på samhälletoch arbetsmarknaden, som härrör från den tid då kvinnortill största delen var hemarbetande och männen svarade förden ekonomiska försörjningen.Om ska forsätta att vara en högt utveckladindustrination måste politiska beslut fattas utifrån dagensverklighet. Svensk arbetsmarknad är den mestkönsuppdelade i världen. Kvinnor och män lever i olikavärldar, där kvinnor, generellt sett, har färre yrken att väljapå, lägre löner, sämre arbetstider och tyngre arbeten änmän. Kvinnorna har fortfarande även huvudansvaret förhemarbetet.Men verkligheten visar också att av den totalaarbetskraften utgörs av kvinnor, dvs finns likamånga kvinnor som män på arbetsmarknaden. Dennaverklighet ställer självklart andra krav på de politiskalösningarna . har dessutom lagt fastjämställdhetsmål om att bryta den könsuppdeladearbetsmarknaden, vilket borde avspeglas ibudgetpropositionens förslag.Regionalpolitikens utformning har missgynnatkvinnorna. I redovisningen av det hittillsvarande stödetkonstaterar man i propositionen att verkstadsindustrin ärden bransch som erhållit mest stöd, vilket innebär att drygtvart tredje stödföretag finns inom denna bransch. Läggerman till trävarubranschen så täcker man av stödet.Både verkstadsindustrin och trävarubranschen är typisktmanliga områden.Regeringen bryter också mot beslut som fattas avriksdagen, när man återigen underlåter att redovisa hurresurserna i propositionen fördelas på kvinnor och män.Detta omöjliggör utvärdering och försvårar förändringar avnuvarande system.Den bristande verklighetsbeskrivningen får också andrakonsekvenser när det gäller regelverket runt detregionalpolitiska stödet. Grundregeln som gäller ochsom föreslås gälla även fortsättningsvis -- att avdet antal arbetsplatser som tillkommer till följd av stödetskall förbehållas vartdera könet -- kan synas ''jämlik'', menmot bakgrund av att merparten av stödet går till ''manliga''sysselsättningar så innebär det faktiskt att kvinnornamissgynnas hela tiden.Omprioritera det regionalpolitiska stödetVänsterpartiet menar att det regionalpolitiska stödetmåste omprioriteras och gå till kvinnori större utsträckning, eftersom läget just nu är kritiskt imånga inlandskommuner. Det är kvinnorna som flyttarförst.I propositionen föreslås under punkt B 7. 215 300 000kronor till småföretagsutveckling. villatt dessa medel fördelas så att de till största delen förbehållskvinnor.När det gäller stödet till regional utveckling under punktG i propositionen, föreslås en utökning av stödet ochomprioritering enligt nedan.Eftersom den offentliga sektorn har så stor betydelse förkvinnorna, borde detta avspegla sig i regionalpolitiken. Vianser att regionalpolitiska medel måste kunna användasäven till satsningar på offentlig sektor inom utsattaregioner.Lagfäst rätt till barnomsorg, kräver iannan motion, men i avvaktan på ett sådant beslut föreslåsett särskilt stöd till barnomsorg på små orter och pålandsbygden.Vänsterpartiet föreslår också ett speciellt statsbidragtill länstrafiken i län med stora avstånd, vilket skulleskapa mer likvärdiga förutsättningar för de olikalänstrafikbolagen och gynna kvinnor, som är de störstaanvändarna av kollektivtrafiken.En viktig förutsättning för regional utveckling på likavillkor för kvinnor och män är forskning. När det gällerforskningen så behövs det forskning om kvinnor pålandsbygden, vilka villkor de lever under och vad som krävsav regionala satsningar. Kunskaperna om kvinnors villkorär ännu otillräckliga och det gäller framför allt kvinnor pålandsbygd och i glesbygd.Inom ERU (utveckling) börforskningsinsatserna till övervägande del inriktas påkvinnor under de kommande åren.Om regionalpolitiken ska få någon verklig betydelse på90-talet, så måste den på ett helt annat sätt än ibudgetpropositionen ta sin utgångspunkt i mäns ochkvinnors olika villkor, och om talet om jämlikhet ska bli merän vackra ord, måste det åtföljas av konkreta åtgärder iform av rejäla resurstillskott inom de områden där kvinnorfinns idag.En allt större del av regionala stöd handhas avlänsförvaltningarna. För att kvinnoperspektivet skafinnas med även på den regionala nivån, krävsutbildningsinsatser och ett förtydligande avjämställdhetsmålen och deras konsekvenser för de politiskabesluten, både hos berörda tjänstemän och hos de politisktansvariga. Könsfördelningen i länsstyrelsernas styrelsertillhör de statliga områden som har den allra sämstakvinnorepresentationen och vi föreslår att sammarekommendation som gäller för lokaliseringsstöd (ingetkön får vara representerat med ) ska gälla ilänsstyrelsernas styrelser.Boendet i glesbygdFör att främja boendet i glesbygd bör åtgärdergenomföras för att framför allt yngre och äldre ska kunnaha ett rimligt boende. Dessa grupper är inte alltidattraherade av villaboende som dominerar i glesbygd. Stödbör ges till ökad självförvaltning, självbyggande,experimentbyggande och ekohusbyggande även av och iflerfamiljshus. Bostadsfinansieringen bör ses över så attökad diversifiering ger möjligheter för bättre anpassning tillsituationen på landsbygd och i skärgård.Permanentbosättning i glesbygd måste stödjas så att denkan konkurrera med fritidshusägande.När det gäller äldres boende i servicehem är vi emotkoncentrationen till stora hem i tätorter. Liksom när detgäller barnomsorgen har det runt om i landet gjorts ettflertal försök med boende på mindre institutioner mycketnära hemmiljön. Vi anser att man nu samlat så mycketkunskap om detta att denna inriktning kan permanentas.En sådan inriktning stärks antagligen om kommunerna i lagfår ansvaret för att inrätta särskilda boendeformer förservice och omvårdnad vilket föreslagit.Ett fullgott liv i hela landetMålet för regionalpolitiken är rättvisa, valfrihet ochtillväxt och att detta ska ske genom att skapa sysselsättning,service och en god miljö på landsbygden.Detta är i sig ett erkännande av en misslyckadregionalpolitik, vilket stämmer väl överens med deerfarenheter och analyser som vi har gjort. Förutom att detråder stora orättvisor mellan olika grupper så finns detockså stora sociala och ekonomiska skillnader mellanregioner. Klyftorna är i detta avseende störst mellanstorstad och glesbygd. Då inget sagt om psykologiskavärden som exempelvis livskvalité eller ommiljöaspekterna.Många av de sociala och miljömässiga problem som i i de befolkningstäta områdena beror på att det snartär omöjligt att bo kvar i andra regioner. Man måste för sinförsörjning flytta till storstäderna antingen man vill ellerinte. Den fortsatta omstruktureringen mot tre eller fyrabefolkningscentra kommer därför att i dessa områden ökabrottsligheten, skapa större ensamhet och isolering, ökarädsla, stress och våldsamheter.En förutsättning för att människor ska kunna stannakvar i glesbygden och på landsbygden är att den socialaservicen fungerar. Kommunerna med stora glesbygder harofta en mer ansträngd ekomomi än andra kommuner ochhar svårt att klara sociala åtaganden. Kommunerna måstedärför ha ett statligt stöd för att dels kunna bygga upp enviss servicenivå och dels kunna bibehålla den. Viktigt i dettauppbyggande är en samverkan över olika sektorsgränser,posten, affärsverksamhet, föreningsliv och kommunen. Idetta kan länsstyrelserna ha en viktig planerande ochsamordnande roll. Där kan man också få en samordningmed arbetsmarknaden och bostadsplaneringen.Vänsterpartiet förvånas över den nästan totalaavsaknaden av ett socialt perspektiv på regionerna och dåsärskilt när det gäller glesbygden. Intrycket man får är attglesbygden är befolkad med en annan art än människor.Barns, ungdomars, mäns, kvinnors och äldres behov avsocial utbyte och gemenskap berörs oändligt perifert,kvinnor i termer av arbetskraft och företagande, ungdomarsom en sorts reservarmé för arbetsplatserna. Vi tror att förökad rättvisa och en utvecklad välfärd måste vi ha ettmycket större perspektiv än detta. De socialafrågeställningarna, medvetet eller omedvetet, kommer intefram. Problem och problemlösningar måste utgå frånmänniskors behov och blir därmed en del av grunden för enlevande landsbygd. Skapar vi inte densubstansen/underlaget så finns en risk för att åtgärderna gerdåligt resultat.Att ställa samlingslokaler till förfogande är en viktigsamhällelig uppgift. Under ett flertal år har statens bidragtill upprustning och utbyggnad varit fryst vid 52 miljonerkronor. Detta har inneburit att kötiden för att få del av dettabidrag f.n. är sex till . Det finns nu på landsbygden ettstort mått av samutnyttjande, t.ex. skola, förskola,föreningar, så att lokalerna har en allsidig användning.Vänsterpartiet anser att det är viktigt att ge bidrag tillsamutnyttjade samlingslokaler i glesbygd.Boendeservicedelegationen har kommit med enredovisning och utvärdering av samutnyttjande av lokaler iglesbygd. Då det behövs en utvärdering som kan belysa hursamutnyttjandet kan och ska fungera vill vi avvakta dennainnan vi tar ställning till hur mycket pengar som behövs förupprustning och utbyggnad av lokaler i glesbygd.Barnomsorg ska också finnas i glesbygd. Även deningick i regeringens löfte om fullt utbyggd barnomsorg. Detär därför hög tid att bestämma hur denna ska utformas.Under de senaste fem åren har det runt om i landet pågåttolika former av försöksverksamheter med barnomsorg iglesbygd. Det bör därför vara möjligt att finna fungerandemodeller för de ca 8 000 barn på landsbygden som är i behovav någon form av barntillsyn. Vi vill här ta upp två formerav barnomsorg som vi bidragsvägen vill stimulerakommunerna att satsa på. Båda utgår från brukarnas behovav barntillsyn.Barnmiljörådet gjorde i samarbete med ,och ett projekt i sex kommuner. Syftet varegentligen inte att ordna barnomsorg utan att ökalantbrukarbarnens säkerhet vilket också verksamhetenavsevärt gjorde. Dessutom fick man också fram enbarnomsorgsform, skördedagis, som passade brukarnasbehov. De allra flesta var nöjda eller mycket nöjda. Dethade känts lugnt och tryggt att ha barnen i goda händer ochföräldrarnas arbetssituation hade helt naturligt förbättrats.De allra flesta ville att projektet skulle upprepas. Ävenbarnen uttryckte förtjusning över att få vara på dagis.Flera projekt har gjorts med en samverkan mellanskolan och förskolan, alla med lyckat resultat. Pådaghemmet , i kommun,har man med hjälp av och skolöverstyrelsendrivit ett projekt med en samordning av skola och förskola.Skolan ligger ofta relativt nära människorna, så även iglesbygd. Inte minst de större förskolebarnen kan utnyttjade kommunikationer som finns för att komma till skolan/dagis. Kanske kan dagiset starta redan på bussen så attföräldrarna kan känna större trygghet när de lämnat sittbarn.Det behövs flexibilitet för att klara glesbygdensbarnomsorg men skördedagis och kombinerad skola/dagiskan vara värt att mer eller mindre permanenta.Vänsterpartiet föreslår att staten ger öronmärkta pengar föratt utveckla dessa två omsorgsformer i glesbygd. Vi föreslåratt varje nyuppförd plats initialt stimuleras med 25 000kronor.Under en period är ungdomars umgänge med jämnårigaspeciellt viktig. Det är väsentligt för att utveckla derasidentitet och personlighet. Det är ofta en övergångsformmellan tryggheten i familjen och tillhörigheten tillvuxenvärlden. Man kan säga att det är en arena där mantränar sig för att bli vuxen.Ungdomstiden ska inte vara en träning för anpassning iglesbygd. Den uppfattningen kan man lätt få när man läserpropositionen och andra landsbygdsprogram. Ungamänniskor behöver mer än vuxna kontaktpunkter, och vadsamhället i första hand måste göra är att ställa lokaler tillförfogande och vara lyhört för ungdomarnas önskemål. Detbör finnas en försiktighet med att organisera verksamhetersom inte ungdomar uttryckt önskemål om utan låtainitiativen komma från dem själva.Landsbygden i sig själv kan ha en stor attraktivitet förungdomar. I första hand gäller detta för pojkar, medandäremot flickornas möjlighet att förverkliga sina intressenär mindre. Det finns ett stort utbud av traditionellt manligaverksamheter som jakt och sport, ofta med hög status,medan det som attraherar flickor oftast kommer i andrahand. Vi har också en bestämd känsla av att i första handpojkarnas verksamhetsbehov blir tillgodosedda. Om manvill utveckla ungdomars livsmiljö på landsbygden måste enprioritering göras till förmån för flickorna.Ungdomars möjligheter till olika aktiviteter är beroendeav bra kommunikationer. För deras skull vill vi därför attriksdagen beaktar vad som sägs i motionens avsnitt omkommunikationer.Det har funnits propåer om attlantbrevbärningen skulle rationaliseras enligt regeringenssätt att se saken -- dvs. menar att demåste se rent krasst även på denna verksamhet och att deni nuläget är alltför dyr. Lantbrevbärningen är mycketuppskattad och till stor nytta på landsbygden.Vänsterpartiet vill att denna verksamhet utvidgas på så sättatt den inte enbart behöver ha en ekonomisk inriktning utanatt den kan kombineras med en social del, exempelvisenklare tillsynsuppgifter. En person som kommer femgånger till en äldre människa utgör en mycket stordel i en trygghet. En trygghet som kan innebära att hanväljer att stanna kvar i sitt hem om en total isolering kanundvikas. Därtill kunde det bidra till en i praktiskthänseende ökad servicenivå. En utvidgad sådan service trorvi generellt skulle betyda mycket för en bygd, och vilkabegränsningar en sådan service skulle ha får antagligenavgöras av de lokala förhållandena.Vänsterpartiet föreslår att en utredning tillsätts somkommer med förslag om vilka regler som ska justeras för attpostverket ska kunna utveckla sinlantbrevbärningsorganisation: nya uppgifter och nyorganisationsform.