mot · GE02K428 · 1991-01-25 00:00:00 — Både och radioutredningen hardiskuterat möjligheten att den nya mediebilden kan föramed sig strängare krav på kontrollen av att de radiorättsligareglerna efterlevs. Den diskussionen är inte avslutad i ochmed att förslaget till yttrandefrihetsgrundlag (proposition1990/91:64) antas. I 7 kap. 4§ YGL håller man öppet förkommande slutsatser i vanlig lag.En sådan ordning är nödvändig inför de föreståenderadiorättsliga övervägandena. Men grundlagsskyddetsvärde i det berörda avseendet bestäms givetvis av hur storaöppningar som medges. Därför måste de prövaseftertänksamt.Hittills har radionämndens befogenheter begränsats tillatt granska och uttala sig om efterlevnaden av deföreskrifter och villkor som gäller för sändningarna. 7 kap.4§ YGL medger att nämnden -- eller dess motsvarighet --dessutom utrustas med befogenheten vid vanlig lag attförelägga den sändande att följa föreskrifterna ellervillkoren; ett föreläggande kan förenas med vite.Frånvaron av andra sanktioner än straff och skadeståndför yttrandefrihetsbrott är, som radiolagsutredaren påpekar(SOU 1990:7 s. 244), en kärnpunkt i det tryckfrihetsrättsligasystemet, som radioansvarighetslagen har modelleratsefter. Han finner därför att det är en grannlaga uppgift attöverväga frågan om sanktioner mot överträdelser avradiorättsliga regler.En ytterligare sanktionsmöjlighet följer förstås, somutredaren också noterar, med koncessionssystemet,nämligen möjligheten att säga upp avtalet med ettprogramföretag. Men som framgår av specialmotiveringentill den aktuella bestämmelsen har man ansett att enförändring av nämndens uppgifter kan komma att visa sigbehövlig , om mångfalden av radio- och TV-kanaler tilltar och skall kunnaupprätthålla sina folkrättsliga åtaganden enligt deneuropeiska konventionen om gränsöverskridande televisionutan att behöva tillgripa så långtgående sanktioner somindragning av rätten till fortsatt sändningsverksamhet.Jag vill för min del inte utesluta att ett behov av en sådannyansering av sanktionsmöjligheterna kan uppkomma.Men jag finner det besvärande om samma instans som hareller får till uppgift att fortlöpande efterhandsgranska sändaprogram och avge utlåtanden om deras förenlighet medföreskrifter och andra villkor också skulle kunna utfärdavitesförelägganden.Om man vid en kommande lagstiftning finner detnödvändigt att använda sig av vite vid överträdelser avkoncessionsregler bör enligt min meningvitesförelägganden tillkomma i annan ordning, vid påståddamissbruk av yttrandefriheten som inte gäller reklam ellersponsring efter prövning av domstol med tillgång till jury.Det är också så som utdömande av vite skall få ske enligtbestämmelsen. Nämndens roll bör vara anmälarens.Jag menar att 7 kap 4§ YGL bör utformas enligt följande.I lag får föreskrivas att en nämnd vars sammansättningär bestämd i lag och vars ordförande skall vara eller ha varitordinarie domare skall granska om radioprogram, somnågon har sänt på annat sätt än genom tråd, står iöverensstämmelse med de föreskrifter eller andra villkorsom gäller för sändningarna. En sådan nämnd skall uttalasin mening om hur föreskrifterna eller villkoren har följts. Ilagen får föreskrivas att den sändande kan föreläggas attfölja föreskrifterna eller villkoren. Ett föreläggande fårförenas med vite. Frågor om ansvar föryttrandefrihetsbrott, om vitesföreläggande och omutdömande av vite prövas alltid av domstol enligt 3 kap. 5§. Frågor om vitesföreläggande och utdömande av viteupptas på ansökan av nämnden. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att 7 kap. 4§ YGL skall ha den i motionen angivna lydelsen.