mot · GE02Ju827 · 1991-01-25 00:00:00 — Moderata samlingspartiet har i en partimotion 1989/90av m.fl. angående ökad rättsstrygghet angivit sinprincipiella inställning beträffande den enskildesrättstrygghet i vårt samhälle.I denna motion behandlar vi frågor gällande ungabrottslingar.Tonåriga förbrytareMånga brott begås av unga människor. Av misstänktagärningsmän 1989 var samt 19 %mellan 20 och 24 år. Särskilt när det gäller olika former avtillgreppsbrott är ungdomar gärningsmän. avgärningsmännen vid inbrott är . Det äroftast yngre personer som förövar biltillgrepp. av alla skadegörelser, bl.a.klotter, utförs av ungdomar i åldern 15--20 år.Det helt övervägande antalet ungdomar som begår brottgör sig skyldiga endast till mindre allvarliga brott videnstaka tillfällen. Men det finns en grupp som inte upphörmed sin brottsliga aktivitet utan tvärtom ökar den genom attbegå fler och svårare brott. Många tonåringar har utvecklatomfattande vanebrottslighet. Vi har t.o.m. fått ungalagöverträdare som svarar för organiserad brottslighet.JO kritiserar ungdomsvårdsskolornaEnligt 31 kap. 1§ kan den som är under 21år och som begått en brottslig gärning enligt domstolsbeslutöverlämnas åt socialnämnden, som skall ''föranstalta omerforderlig vård inom ''. Även enligt andrabestämmelser i finns vissa spärrar mot attdöma unga lagöverträdare till vissa påföljder. När det gälleryngre brottslingar blir påföljden ofta överlämnande till vårdinom socialtjänsten.Först och främst används socialtjänstlagen av den socialamyndigheten. Det rör sig då om frivilliga åtgärder. Denunge och hans föräldrar måste samtycka till denbehandlingsplan som socialmyndigheten föreslår. Men detkan även fattas beslut att den unge skall intas på ett s.k.paragraf 12-hem. Hemmen är tillkomna för vård av ungasom behöver stå under särskilt noggrann tillsyn. paragraf12-hemmen kallades tidigare ungdomsvårdsskolor. Som ettled i vården på ett sådant hem får den intagne vistas på enlåsbar enhet. En sådan vistelse får dock enligt huvudregelnpågå under högst två månader.Man föreställer sig att de sociala myndigheterna meddessa insatsmöjligheter borde kunna komma till rätta ävenmed ungdomar som gjort sig skyldiga till allvarliga brott.Men så är inte fallet.Den 1 januari 1983 övergick huvudmannaskapet för dedåvarande ungdomsvårdsskolorna från staten tilllandstingskommuner och primärkommuner. Samtidigtförändrades bl.a. de ekonomiska villkoren för hemmen.Justitieombudsmannen redovisade under1987 en undersökning av bl.a. paragraf 12-hemmen. Iundersökningen framhålls att de unga som får vård ihemmen kommer från mycket svåra förhållanden. De harofta varit föremål för insatser.I flera fall föreligger hos eleverna -- även i unga åldrar -- ettuttalat missbruk av narkotika eller alkohol. Ofta ärmissbruket förenat med kriminalitet. Grova våldsbrott hari flera fall utgjort grunden för intagningen. För dem ochmånga andra är vård på hemmen det enda alternativet tillkriminalvård. Enligt Sverne är det fråga om en ''svårt stördgrupp unga som behöver kvalificeradeinsatser från väl utbildad personal''.Sverne riktar stark kritik mot paragraf 12-hemmens sättatt fungera efter omorganisationen 1983. Enligt Svernefinns det en påtaglig risk för att hemmen förlorar sinkaraktär av en specialistfunktion för de mest stördaungdomarna. Han menar att det är angeläget att manallvarligt överväger i vilka former och under vilkaförutsättningar man skall ta ansvar för gruppen svårt stördaungdomar. Sverne menar vidare att det finns skäl attöverväga möjligheterna att förlänga vården på låsbaraenheter om synnerliga skäl finns. Han är slutligen kritisk tillhur eftervården går till. Ofta förlorar §12-hemmetkontakten med den unge utskrivne. Det vore lämpligt atthemmet behöll ett formellt ansvar för den unge än vad som tillämpas.Morgondagens vanebrottslingar?För den som i egenskap av exempelvis socialassistent,polis eller domare kommit i kontakt med ungalagöverträdare innebär Svernes undersökning inte någonöverraskning. Det har varit känt att påföljdenöverlämnande till vård inom fungerar mycketdåligt när det gäller att återföra unga brottslingar till ettordnat och laglydigt liv. Ett slående exempel på hursocialtjänsten fungerar redovisas i en dom i högstadomstolen 1987 (NJA 1987 s. 520).Åtalad i målet var en 19-åring, . befannsskyldig till över 100 brott, varibland ingick ett stort antalstölder, bl.a. grova sådana, samt ett rån riktat mot en ensamkvinna, vid vilket en kniv användes. Brotten genomfördesunder loppet av mindre än och blev efter hand fler ochgrövre. hade varit omhändertagen enligt LVU sedanslutet av och hade även varit föremålför åtgärder från sociala myndigheters sida. Brotten begicksunder de fem tillfällen då han avvek från det hem han varintagen på. Det kan tilläggas att hade beviljatsåtalsunderlåtelse tolv gånger med början hösten 1983.Sedan tingsrätten förordnat att med stöd av 31 kap. 1§brottsbalken skulle överlämnas åt socialnämnden förerforderlig vård inom ändrades domslutet iöverinstanserna till fängelse ett år.Det aktuella rättsfallet är visserligen ovanligt på grundav det stora antal brott som skulle bedömas vid ett endatillfälle. Men det är ingen hemlighet att det finns flerungdomar än som kan fortsätta år ut och år in attutveckla en vanebrottslighet utan att någon effektivmotåtgärd sätts in. Gång på gång beviljas åtalsunderlåtelseeller sker överlämnande till vård inom . IStockholm har socialförvaltningen låtit gravtbrottsbelastade ungdomar företa en lång seglats somavslutats på . Det säger sig självt att detta av såvälberörda ungdomar som omgivningen uppfattas somen belöning för brottslig verksamhet.Inte så få ungdomar som begår skiftande brottär formellt omhändertagna. De har varit placerade påungdomsvårdsskolor men varit så svårhanterliga ochvåldsamma att de fått flytta hem. Där har den kriminellaverksamheten återupptagits.Dagens vanebrottslingarEn liten grupp kriminellt belastade personer -- ofta medgrava missbruksproblem -- svarar för en oproportionerligtstor andel av begångna brott. av alla misstänkta, ca2.500 personer, står för av det totala antaletuppklarade brott (BRÅ forskning 1987:5). Samma fenomenkan -- beträffande vissa stöldbrott -- uttryckas på ett annatsätt:För att återvända till bostadsinbrotten, bilstölderna ochstölderna från/ur motorfordon visar således olikakriminologiska undersökningar att ca tre fjärdedelar avsamtliga brott begås av ca 8.000 personer. En promille avtotalbefolkningen svarar alltså för av brottsvolymen. (i skriften Om offentlig och privatkriminalpolitik, BRÅ 1988)har i den nämnda skriften gjort ettförsök att teckna en bild av den typiske vaneförbrytaren.Denne, , är och är i polisregistret noterad fördrygt 200 brott, varav 60 bostadsinbrott. Eftersom så fåbrott upp är verkliga brottslighet dockbetydligt högre. Troligen har han begått 400 eller 500bostadsinbrott. Sammantaget kan man anta att harbegått ca 10.000 brott. Kostnaden för denna brottslighetuppskattar till ca . Men till dettaskall läggas , som avserkostnader för barn- och ungdomshem, sjukhus, fängelser,polis, domstolar och andra myndigheter.Man måste tyvärr utgå ifrån att många av de högaktivaungdomsbrottslingar som beskrivits ovan kommer att följaen bana som liknar . Så som visats i svenskakriminologiska undersökningar är det sannolikt att ettflertal också kommer att bli sprutnarkomaner och dötämligen unga. Under sin brottsaktiva tid kommer de attleva ett liv i misär, belasta samhället med stora kostnaderoch åsamka ett stort antal brottsoffer lidande.Politiska beslut har ökat brottslighetenKan politiker ställas till ansvar förungdomsbrottsligheten? Ja, delvis. Ingen kan ge enheltäckande förklaring till varför brott begås och hur manskall kunna förhindra dem. Men det finns vissa faktorer somenligt vår mening påverkar brottsutvecklingen i negativriktning. I detta sammanhang har socialdemokraterna ettsärskilt ansvar.Polisens resurser har urgröpts. Sedansocialdemokraterna tillträdde 1982 har genomgåendealltför få poliser utbildats. Polisväsendet befinner sig nu ikris. Polisen saknar ofta resurser att ingripa då brott begås.Tidigare kunde polisen avdela personal som särskilt ägnadesig åt ungdomsgängen. Så är det inte längre.På grund av bristfälliga resurser inom rättsväsendet kandet ta innan en ung persons brott resulterar i någonreaktion.Utrymmet för s.k. åtalsunderlåtelse har vidgats undersocialdemokratiskt styre. Åtalsunderlåtelse betyder att densom har begått ett brott slipper varje form av påföljd. Inteminst unga människor beviljas åtalsunderlåtelser.Såsom ovan nämnts riktade JO skarp kritikmot paragraf 12-hemmens sätt att fungera. Under våren1988 tog moderata samlingspartiet upp frågan i form avmotion i och krävde snabba reformer för attskapa fungerande institutioner för unga brottslingar. Viupprepade -- tyvärr förgäves -- kraven ochvåren 1990. framfördevåldskommissionen i promemorian Ungdomar och brottförslag som i flera avseenden överensstämde med demoderata kraven. Regeringen har därefter tillkallat enparlamentariskt sammansatt kommitté för att se övernuvarande regelsystem för unga lagöverträdare. Kommitténberäknas avsluta sitt arbete . Dettabetyder att några lagändringar knappast kommer att skeförrän och kunna träda i kraft 1994.Regeringens passivitet är upprörande av flera skäl. Fördet första har handlingsförlamningen lett till att många ungapersoner under en följd av år fritt har kunnat utvecklas tillvanekriminella. Vidare har den förda låt gå-politiken fåtttill resultat att ett stort antal människor drabbats av oftaallvarliga brott utan att några egentliga reaktioner vidtagitsmot de unga brottslingarna.Det är mot denna bakgrund uppenbart att regeringenmisslyckats vad gäller hanteringen avungdomsbrottsligheten. Många åtgärder måste vidtas ombrottsligheten skall kunna motverkas. I motion av CarlBildt m.fl., Ökad rättstrygghet, framförs många förslag idetta syfte. Bl.a. betonas familjens och skolans betydelsesom brottsförebyggande faktorer.Det moderata alternativetÖka föräldrarnas ansvarFamiljerna har avgörande betydelse då det gäller attförhindra att unga människor begår brott. Föräldrarnamåste alltid ha huvudansvaret för att barn och ungdomar lärsig att känna respekt för andra människor. Att barnen fårhandlingsmönster och lärs att ta ansvar för sig själva ochsina medmänniskor är bästa vägen att förebyggabrottslighet.Moderat familjepolitik ger vidgade möjligheter förfamiljer att själva bestämma över sina villkor. Föräldrarnafår ta ett ökat ansvar för barnens utveckling och ges bättremöjligheter att svara upp mot detta ansvar.En arbetsgrupp inom BRÅ har lagt fram förslag somsyftar till att öka föräldrars möjligheter till -- och ansvarför -- att förebygga avvikande beteenden bland de unga(Barnens brott och föräldrarnas ansvar, 1989).Arbetsgruppen menade att föräldrarnasersättningsansvar när det gäller skador som deras barn ochungdomar vållat skall vidgas. Det borde därför i 2 kap. 2 §skadeståndslagen införas en regel som utvidgar föräldrarnasskadeståndsansvar. Regeln skulle innebära att föräldrareller andra som har vårdnaden om underårig skulle ansvaraför skador som denne vållar. Ansvaret skulle emellertidvara begränsat till högst en femtedels basbelopp och gällavid sidan av den underåriges eget skadeståndsansvar.Vi delar i princip arbetsgruppens uppfattning i dennafråga. Det är rimligt att föräldrarna får ett ökat ansvar förbarnens handlingar. Detta kan också utgöra ett stöd förföräldrarnas fostrargärning. Får de kunskap om att barnenfinns i olämpliga miljöer eller ägnar sig åt olämpligaaktiviteter kan man anta att föräldrarna avbryter dessa omde vet att de själva i viss mån kan hållas ansvariga för dem.Enligt vår mening bör emellertid en annan modell väljasbeträffande föräldrarnas skadeståndsansvar än den BRÅföreslagit. Ersättningsskyldigheten bör vara avhängig avföräldrarnas inkomst och försörjningsbörda med mera. Härkan tillämpas en modell som liknar vad som gäller förrättssökandes skyldighet att erlägga rättshjälpsavgift enligträttshjälpslagen. Då två föräldrar är vårdnadshavare ochbåda har inkomster bör beräkningen förslagsvis utgå frånden högsta inkomsten. Systemet bör vara baserat på attskadeståndsskyldigheten högst skall uppgå till det beloppBRÅ föreslagit.Föräldrarnas ansvar för sina barn bör markeras iytterligare ett avseende. har föreslagit(SOU 1990:92) att polisen skall ges befogenhet attinformera föräldrar om missförhållanden som polisenkänner till beträffande ungdomar under 18 år.När det gäller barn saknas skyldighet förpolisen att underrätta föräldrarna, såvida barnen inte kanmisstänkas för brott. Polisen får ofta i sin verksamhetkännedom om att barn och ungdomar vistas iolämpliga miljöer. Det är inte alltid så att ungdomarna kanmisstänkas för brott eller att det finns förutsättningar attingripa med tvångsåtgärder enligt LVU. Icke desto mindrekan det finnas anledning för polisen att upplysa föräldrarnaom att deras barn exempelvis umgås i missbrukarkretsar.Enligt våldskommissionen är det lämpligt att det ipolislagen anges att polisen på ovan angivet sätt skallsamarbeta med föräldrarna.Inrätta särskilda institutioner för unga brottslingarBeträffande unga personer som dömts avdomstol för brottslighet bör en särlösning införas.Domstolen skall -- i enlighet med vad våldskommissionenföreslagit -- kunna föreskriva att den unge skall vara intagenunder viss tid.Institutioner som skall ta hand om denna kategori avunga bör enligt vår uppfattning ligga underkriminalvårdsstyrelsen. Det är logiskt att låtakriminalvårdsstyrelsen vara ansvarig för driften av dessaeftersom det ju är fråga om en av domstol utdömd påföljdför brott. Styrelsen har för övrigt redan ansvaret för denverksamhet som sker i frivårdsorganisationen. Påföljdenbör inte benämnas vård inom utan ''särskildvård''. Genom en sådan förändring betonas vidare allvareti reaktionen. De som kommer att ådömas sådan vård harregelmässigt svår och omfattande brottslighet bakom sig.Institutionerna skall självfallet -- liksom -- varainriktade på att tillgodose kvalificerade behandlingsbehovhos svårt störda ungdomar. Vidgade möjligheter att utnyttjalåsbara enheter måste givetvis finnas för dessa institutioner.Det bör vara möjligt att öppna åtminstone en institutionredan under 1991 om frågan prioriteras. Inrättandet avsådana institutioner kommer för det första att rädda ungamänniskor från ett liv i misär. För det andra kommerbrottsligheten att minska genom att de mest belastadeomhändertas. De kommer därmed att förhindras att begåytterligare brott och vidare inte längre -- så som ärfallet -- utgöra drivande krafter i ungdomsgängen. För dettredje kommer institutionerna att få en allmänpreventivverkan. De kommer att ha en avskräckande effekt på ungapersoner som överväger att begå brott.Förbättra vården på paragraf 12-hemmenDet behövs fungerande paragraf 12-hem som kan tahand om de mest kriminellt belastade ungdomarna. Ensådan fråga bör behandlas med största snabbhet.Det är uppenbart att det krävs speciella insatser föryngre personer som visat kriminellt eller asocialt beteende.Det bör vara statens -- inte landstingens ellerkommunernas -- ansvar att tillhandahålla de särskildavårdresurser som behandlingen av denna typ av ungdomarkräver. Det är fråga om förhållandevis få personer som äri behov av sådan kvalificerad vård. Det är då lämpligt attkoncentrera resurserna och ha ett centraltintagningsförfarande.Det måste bli möjligt att förlänga den unges vistelse pålåsbar enhet till än de som gällerenligt huvudregeln . Detta för att garantera att ungainte avviker innan man hunnit motivera dem till en meraordnad livsföring. Även eftervården måste förbättras.Stopp för ''utstraffning'' från paragraf 12-hemSom ovan anfördes förekommer det att gravtbrottsbelastade unga människor som omhändertas ochplaceras på paragraf 12-hem därefter får lämna hemmetefter eftersom de är alltför svårhanterliga ochvåldsamma. Det har hänt att unga människor redan efter eneller annan dag blivit utskrivna från hemmen. Detta ärsjälvfallet oacceptabelt. Är det så att en brottsbelastad ungperson har placerats på ett hem skall denna vistelse givetvisinte avbrytas bara för att den unge fortsätter att begå brott,exempelvis i form av olaga hot, våld eller skadegörelse.Tvärtom visar ju en sådan reaktion att behovet av vistelsepå paragraf 12-hem är synnerligen väl motiverat.Nuvarande möjlighet till utskrivning av sådana ungdomarbör upphävas.Sociala myndigheter måste ingripa mera bestämt motungaVidare bör de sociala myndigheternas möjligheter attingripa mot ungdomar som gjort sig skyldiga till brott ellerpåbörjat missbruk stärkas. Myndigheterna måste kunnavidta åtgärder även om det sker mot den unges vilja. Detbör exempelvis bli möjligt att utfärda förbud för den ungeatt vistas i vissa miljöer eller förelägga personen att lämnaurinprov för kontroll av att narkotikamissbruk intefortsätter.Polisens resurser måste förstärkasPolisens resurser måste förstärkas. Vi upplever nu enpoliskris. Detta gynnar brottsligheten och gör det möjligtför unga personer att fastna i ett kriminellt beteende. Detleder också till stora svårigheter för personalen ipolisväsendet, vilket kan resultera i ytterligare försvagningav polisens resurser, till exempel genom ökad avgång.Utred brott av unga personer snabbareEnligt gällande lag skall en domstol behandla ettbrottmål gällande unga lagöverträdare fråndet att åtal väckts. När det gäller polisutredningen avsamma brott finns emellertid ingen tidsgräns. Då gällerendast ett allmänt krav på att utredningen(förundersökningen) skall bedrivas skyndsamt. I praktikenkan förundersökningen dock pågå under tämligen lång tid.Det är inte ovanligt att det kan dröja upp till ett halvt årinnan åtal väcks.Just när det gäller unga brottslingar är dock snabbhet ireaktionen av stor betydelse. Det bör därför införas någonform av tidsgräns för när en förundersökning gällande enung brottsling skall vara avslutad. Vi menar attmålsättningen bör vara att förundersökningen skall varafullbordad inom en månad från brottet om gärningsmannenär under 21 år.Registrera ungdomsbrottslingar under 15 årDet måste bli tillåtet för polisen att registrera ungalagöverträdare. Därmed förbättras möjligheterna tilleffektiva ingripanden. kan en 15-åring som gripsav polis för ett brott framstå som helt ''ren''. I själva verkethar den unge kanske begått hundratals brott tidigare.Givetvis skall uppgifterna vara sekretesskyddade.Samtidigt blir det möjligt att upprätta statistik över brottav unga . Sådan existerar inte vilket är enklar nackdel då åtgärder mot ungdomsbrottslighetenkommer ifråga. Man känner ju inte till omfattningen avbrottsligheten.Inför på försök jourdomstolar för unga brottslingarJourdomstolar för unga brottslingar bör införas påförsök. Sådana domstolar skulle beträffande vissa typer avbrott kunna medföra att reaktionen följde praktiskt taget idirekt anslutning till brottet. I vart fall i storstadsområdenbör jourdomstolar kunna bli ett värdefullt bidrag tillrättsväsendet.Färre rapporteftergifter och åtalsunderlåtelserNuvarande möjligheter till rapporteftergift ochåtalsunderlåtelse måste minska. Utgångspunkten skall varaatt ett brott alltid skall följas av en reaktion. Annarskommer lagöverträdare i alla åldrar att förlora respektenför lagar och rättsväsende.Begränsa restriktionerna för att döma 18--21-åringar tillfängelseEnligt 30 kap. 5 § finns vissa restriktionerdå det gäller att ådöma yngre människor fängelse. Regelnlyder:För brott som någon begått innan han fyllt fårrätten döma till fängelse endast om det finns synnerligaskäl.För brott någon begått efter det att han fyllt arton meninnan han fyllt tjugoett år får rätten döma till fängelseendast om det med hänsyn till gärningens straffvärde ellerannars finns särskilda skäl för det.Det är befogat med inskränkningar då det är fråga omatt döma personer till fängelse. Det finns dockanledning att överväga ändringar i övrigt. Då det gällerbegränsningarna för dem som är skallföljande noteras. fanns påföljdenungdomsfängelse vilken under vissa förutsättningar avsågsnyttjas beträffande denna ålderskategori. Trots attungdomsfängelse avskaffades 1979 kvarstod begränsningenbeträffande 18--21-åringarna.Enligt kommentaren till gäller följande dådet blir aktuellt att utdöma påföljd för den aktuellakategorin:Kravet på särskilda skäl innebär att det erfordrasstarkare allmänpreventiva skäl för tillämpning av fängelsenär den tilltalade inte fyllt än eljest. Om fängelseådöms jämte skyddstillsyn är dock i 28:3 BrB tillämpligäven för denna åldersgrupp. Fängelse skall alltså användasendast om ett frihetsberövande prövas vara oundgängligenerforderligt med hänsyn till allmän laglydnad. Förungdomar i åldern 18--bör således fängelse somensamt straff i huvudsak övervägas endast närbrottsligheten varit särskilt svår eller omfattande eller omfråga är om upprepade återfall i grov brottslighet samt vidsådana brottstyper, exempelvis trafikbrott, där kortarefrihetsstraff är den normala påföljden. (Kommentaren avser tidigare gällande 26 kap. 4 §,vilken regel i sak oförändrad förts till 30 kap. 5 § andrastycket ).Det saknas anledning att ha den begränsning som förnärvarande finns för kategorin 18--21-åringar. Här bör mankunna säga att den som är och myndig bör svara försina handlingar fullt ut. Någon särreglering för dennakategori bör således inte finnas. Sedan är det en annan sakatt de straff som må ådömas 18--21-åringar likväl kommeratt vara mildare än för äldre personer som begåttmotsvarande gärning. Det finns nämligen en allmän regel ibrottsbalken (29 kap. 7 §), som stadgar att den som begåttbrott innan han fyllt får dömas till lindrigare straff änsom är föreskrivet för brottet.Det bör ankomma på vederbörande utskott att utformaerforderlig lagtext i de fall sådan krävs. Med hänvisning till det anförda hemställs[att hos regeringen begär förslag till ökatskadeståndsansvar för föräldrar på sätt som anges imotionen,1]1. att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning som innebär att polisen ges befogenhet attinformera föräldrarna om missförhållanden som polisenkänner till beträffande ungdomar på sätt somanges i motionen,[att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning om statligt huvudmannaskap för paragraf 12-hem på sätt som anges i motionen,2][att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning om vidgade möjligheter till vistelse på låsbarenhet på paragraf 12-hem på sätt som anges imotionen,2]2. att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning om särskilda institutioner underkriminalvårdsstyrelsens huvudmannaskap på sätt som angesi motionen,[att beslutar att avskaffa nuvarande möjlighetför paragraf 12-hemmen att skriva ut intagna ungdomar pågrund av att dessa omöjliggör eller allvarligt försvårarmeningsfulla vård- eller hjälpinsatser för sig själva eller deandra som vistas i hemmet,2][att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning om sociala myndigheters möjligheter att ingripamot unga som begår brott på sätt som anges imotionen,2]3. att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning om snabbare utredning av brott begångna avunga personer på sätt som anges i motionen,4. att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning om registrering av personer somgjort sig skyldiga till brott på sätt som anges i motionen,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om statistik över brott begångna avpersoner ,6. att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning om jourdomstolar på sätt som anges i motionen,7. att beslutar att upphäva 30 kap. 5 § andrastycket .