mot · GE02U663 · 1991-01-25 00:00:00 — rätt till nationellt självbestämmande Kriget i går snart in på sitt trettionde år.Redan 1980 uttalade sig den eritreanska befrielserörelsenEPLF för en lösning av konflikten, där det eritreanskafolket i val under internationell kontroll skulle få bestämmasjälvt över sin framtid. Alternativen skulle vara fullständigtoberoende, någon form av federation med ellerfullständig integration med . Detta har förkastatsav Etiopien.De sista åren har utvecklingen gått snabbt. Våren 1988erövrade EPLF flera strategiskt viktiga städer från denetiopiska armén som tycktes fly hals över huvud i ren panik.Ca en tredjedel av den etiopiska armén i Eritreaoskadliggjordes. ledare lät som en följdav utvecklingen förklara att alla utländskahjälpaktiviteter i området skulle upphöra.I maj 1989 inleddes ett omfattande militärt kuppförsökmot i , som emellertid slogs ned.Kuppförsöket hade dock omfattande stöd i etiopiskamilitära kretsar i . Det visar på en fortsatt mycketstor krigströtthet och bristande lojalitet hos ledandeofficerare i aktiv krigstjänst i . Ett stort antalgeneraler och högre officerare har därefter avrättats förmisstänkt delaktighet i kuppförsöket.Sedan hösten l989 har också motståndsrörelsen TPLF iEritreas grannprovins haft stora militäraframgångar. Tillsammans med motståndsrörelserna i Wollooch Gondar har TPLF trängt tillbaka de etiopiska styrkornamycket långt. Enligt vissa uppgifter skullemotståndsrörelserna hösten l990 ha nått bara 10--frånAddis Abeba.Mengistu har i det längsta helt vägrat förhandla mednågon som har anspråk på förändringar. Militärt ärsituationen i det närmaste ohållbar. Förlorar Mengistuslaget om militärt, är risken stor att han faller.Motståndet mot den nuvarande regimen i överallt i . Krigströttheten är nu så stor iEtiopien att många tror att man skulle kunna acceptera enväsentligt ökad självständighet för Eritrea.Sommaren 1989 togs kontakter genom förre USA-presidenten för att om möjligt få till stånddirekta förhandlingar mellan regimen i ochEPLF. De första samtalen ägde rum i och nådde fram till att hålla en fredskonferens i början av1990 under ordförandeskap av och . Genom olika mycket olyckliga turer från FN, somförväntades delta som obsevatör, stannade processen upp.Under våren 1990 intensifierades striderna. EPLF intogden strategiska hamnstaden . Etiopiskt flyg hardärefter bombat de stora livsmedelslagren i Massawa, somannars hade kunnat användas av EPLF till de svältdrabbademänniskorna i de befriade områdena i . EPLFattackerade flygbasen utanförAsmara, huvudstad, som fortfarande hålls av denetiopiska armén. Det etiopiska parlamentet utlyste i börjanav juli allmän mobilisering ''till försvar för nationenssammanhållning''.Utvecklingen i har förstärkt regimens utsattaläge. har velat se en fredlig uppgörelse om Eritreaoch har successivt dragit sig tillbaka från . Detomfattande stödet från och DDR har upphört. I ettdesperat försök att åter vinna västs stöd har låtitproklamera en rad kursändringar. Det gäller att på gammaltbeprövat sätt vinna tid och förnyat ekonomiskt stöd till enny offensiv mot ''separatisterna''. Det marxist-leninistiskaenhetspartiet skall omvandlas. Opposition skall tillåtas.Marknadsekonomi skall återinföras. Meritlistan från degångna 15 åren har dock knappast övertygat ellerandra väststater om uppriktigheten i ''omvändelsen undergalgen''.Den enda spektakulära framgången under första delenav 1990 var att återupptog de diplomatiskaförbindelserna och inledde ett visst stöd till regimen. Israelsskäl tycks främst vara att säkra utvandring för de drygt 15000 etiopiska judarna ''falachas'' och rädslan för att ettsjälvständigt med muslimskt stöd skulle göra RödaHavets södra infart helt arabkontrollerat. Det är emellertidytterst angeläget att inga utomstående krafter agerar på ettsådant sätt att det kan upplevas som en uppmuntran av enstarkt trängd regim i invasion av har haft direktaföljder för konflikten i . Den eritreanskabefrielserörelsen har haft ett starkt stöd från flera av de ikonflikten indragna arabstaterna. har i kraft av sittnuvarande medlemskap i skickligtutnyttjat situationen för att framstå som en pålitligbundsförvant till västmakterna. Mycket talar för attkonflikten i fortgår och en fredlig lösning därmedskjuts framåt åtskilligt i tiden.I riksdagsmotion våren l990 hälsades de dåpågående samtalsförsöken på initiativ medstor tillfredsställelse. I motionen framhölls att Sverigeuttryckligen bör erkänna det eritreanska folkets rätt tillsjälvbestämmande. Konflikten kan endast få en beståendelösning i fred och samarbete mellan de berörda folken, omdet eritreanska folkets rätt till självbestämmande erkänns.Folket i måste garanteras möjligheten att genomfolkomröstning ta ställning till formerna för sin framtid.Riksdagen konstaterade också mycket glädjande inovember 1990 att principen om självbestämmande förEritrea under alla omständigheter är politiskt ochfolkrättsligt välgrundad och att en varaktig lösning avkonflikten bör bygga på det eritreanska folkets rätt tillsjälvbestämmande.Avvecklingen av federationen 1962 skedde i strid meddet eritreanska folkets önskan och i strid med andan i 1950års FN-beslut och folkrätten. Utvecklingen medurgröpningen av federationen, med införlivandeoch begynnande befrielsekamp, med en alltvåldsammare terrorkrigföring från den etiopiska armén, hargjort den folkliga uppslutningen bakom befrielsekampennärmast total.Sverige bör, som också fastslagit, ha enfortsatt beredskap för att åter resa Eritrea-frågan i FN omfredssamtalen visar sig bli resultatlösa. Initiativ bör i så falltas till ett samlat nordiskt agerande i frågan. Då måste ocksåklargöras att konflikten om inte är en i raden avgamla koloniala konflikter som ärvt. Tvärtom är detFN:s beslut och dess brist på handling när federationen1902 bröts, som är orsaken. Vi har alltså som FN-stat, dåoch , en skyldighet att ta ställning, om inte parterna självakan uppnå en fredlig lösning av frågan.Det här är också en konflikt, som FN självt bidragit till.Genom FN:s medverkan vid lösandet av konflikterna iAfghanistan, , och senast i Namibiahar FN:s roll som medverkande till fredliga lösningar avkonflikter åter aktiverats. Om nu inledda fredssamtalmisslyckas är det mer än naturligt att FN åter tar initiativetför att nå ett slut på en av vår tids längsta militära konflikter.Alla parter måste garantera internationellahjälpsändningar till den svältande befolkningen i allaområden. måste på alla sätt aktivt medverka till attde resurser som behövs för att möta den svältkatastrof somstår för dörren ställs till förfogande. Behoven ärutomordentligt stora och insatser måste göras omgående.Skrämmande rapporter tyder på stora riskerför en omfattande svältkatastrof i regionen. Detkrigshärjade kan höra till de områden som drabbasallra hårdast. Då får inga hinder mot effektivahjälpsändningar stå i vägen. (WFP) lär också ha fått möjlighet att obehindrattransportera in hjälp till befolkningen i områdenbehärskade av båda sidor.Fri lejd för internationella hjälpsändingar måstegaranteras var helst människor svälter i . Sverigehar en skyldighet som stor och långvarig samarbetspartnermed regimen i att för den på alla sätt göraalldeles klart att vi förväntar oss att alla hinder för deinternationella hjälpsändningarna och utanvillkor undanröjs. Svälten får inte utnyttjas som vapen ellerför förtäckta militära aktiviteter. Varje attack påinternationella hjälpsändningar är oacceptabel. Det ärmycket svårt att förutsäga utvecklingen ens på kort sikt.Sverige måst ha en hög beredskap att ta initiativ i enlighetmed vad redan uttalat som följd av follkpartietliberalernas tidigare motioner i frågan. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ett samlat nordiskt agerande föratt åter resa frågan om i FN,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om skyddet för internationellahjälpsändningar.