mot · GE02Bo313 · 1991-01-25 00:00:00 — Kommunernas, regionernas, rikets och ävenvärldsdelens geopolitiska indelningar diskuteras nu alltoftare och intensivare till följd av många omvälvandeförändringar i och . I denna motiondiskuterar vi den territoriella indelningens betydelse iförhållande till folkstyret och föreslår att rikets indelningarses över i en grundläggande utredning.BakgrundI lokalsamhället uttrycker många människor en djupotillfredställelse med att allt fler beslut med lokal betydelsefattas allt längre bort. Försök med kommundelsnämnderpågår på många håll men de förtroendevalda utses enligtstyrkan mellan partierna i kommunfullmäktige och inte ikommundelen. Den ursprungliga indelningen av landet isocknar har överlevt i kyrkans hägn men finns bara enkulturhistorisk anledning att markera sockengränser.Folkbokföringen förs över till skattemyndigheterna frånpastorsexpeditionerna och därmed drar staten bort etttusental av de mest decentraliserade arbetsplatserna, oftastupprätthållna av kvinnor.I kommunerna, som genom efterkrigstidenssammanslagningar ofta innehåller flera konkurrerandecentra, uppkommer tid efter annan krav om delning. I endel fall har folkomröstningar om kommundelning ägt rum.Samtidigt måste vi notera att kommunen trots allt ärden mest levande politiska nivån i , ofta med enlokal debatt i viktiga frågor.På den regionala nivån är förvirringen närmast total.Länsstyrelse, landsting och kommunalförbund arbetarineffektivt överlappande. Medborgaren torde ha mycketsvårt att förstå hur samhället styrs på regional nivå.Statstjänare som och ifrågasatt länsindelningen. Man menar att nuvarandelän är alltför små för en effektiv förvaltning och föreslår enstorregional indelning. förs en debatt omlandstingens vara och politiska roll och om vissakommunalförbund borde utvecklas till samstyrandekommunregioner. Det hela kryddas av EG-debatten därman talar om ett regionernas Europa.Rikets gränser ligger fasta, vilket kan varatillfredsställande att konstatera i ett där andravärldskrigets gränsdragningar allt oftare diskuteras ochifrågasätts. Däremot efterfrågas allt oftare en ökad grad avregionalt självstyre. Såväl samer, som skåningar ochgöteborgare kritiserar den mycket centraliseradestatsförvaltningen och kräver allt oftare någon form avregionalt självstyre.Den samtidiga oron och likgiltigheten inför folkstyretsfunktion får troligen sin näring även från opassandeindelningar. På och nationell nivå är folkstyretbäst förankrat och utvecklat även om det även här finnsstora brister.På lokal och regional nivå fungerar inte folkstyretFörsöken med kommundelsnämnderna har ännu inteblivit till några avgörande framsteg. I lokalsamhället styrsdet mesta av kommunförvaltningen som åtminstone i destörsta och folkrika kommunerna upplevs vara långt bortaoch så uppstår friktioner alltför ofta. I länet har staten enligtsvensk ämbetsmannatradition mycket starkt inflytande.Landstinget uppfattas som avgränsat till sjukvårdenäven om det inte skulle behöva vara så; kommunallagenställer inte upp några större hinder för landstingen attutvecklas till en levande politisk församling. Regeringensförlängda arm i länen, länsstyrelserna, kommer atteffektiviseras och samordnas på ett sätt som stärker statensinflytande över de regionalpolitiska frågorna.Vi har 6--8 riksområden eller storregioner, 13kyrkliga stift, 23 landsting, 24 län, 25 landskap, 284kommuner och 2565 församlingar, vilket senare kan sägasmotsvara den lokala nivån.Inte heller på europeisk nivå fungerar folkstyret. EG ärliksom odemokratiska organisationer. IEuropa agerar framförallt det transnationella näringslivetgenom lobbying gentemot ministerrådet i EG och dessparlament har litet inflytande.DiskussionVi har redovisat det här stora perspektivet för att göraklart att förändringar av indelningar och folkstyrets makt påen nivå alltid påverkar de andra nivåerna. Om exempelviskommunerna går samman i kommunalförbund och lösergymnasieintagning och avfallshantering på en ny regionalnivå så påverkar det både länsnivå och lokalnivå liksomkommunfullmäktiges representativitet. Interkommunalaorgan styrs ju som regel av indirekt utsedda styrelservarigenom utslaget i kommunalvalen snedfördelas, oftasttill de två största partiernas favör. Skulle vi få en ökad viljatill delning av storkommunerna, vilket vi i och för sigstödjer, så påverkar det kanske hela regionens funktion ocheventuell kommundelsindelning.Vår uppfattning är att en balanserad relation måsteutbildas mellan alla besluts- och indelningsnivåer. Alltförmånga överlappningar i domänstrukturerna skaparhemlöshet, osäkerhet och ineffektivitet. Man skulle kunnasäga att vi här talar om en politisk arkitektur som måste fåen tydlig och enkel form. Det är då uppenbart att såvällokalsamhället som regionen och har''demokratiska underskott'', det vill säga folket har intetillräckligt mycket inflytande på beslut som rör oss alla pådessa nivåer.Lokalsamhället måste äntligen få ett demokratisktuttryck. Försöken med kommundelsnämnder är ännu etthalvhjärtat försök. En social och ekonomisk för att inte sägaekologisk grundtrygghet bör etableras i ett självstyrandelokalsamhälle. Kommundelar, stadsdelar, byar bör utgöragrunden för indelningen. Och varför inte återupplivasockenbegreppet? Det finns fortfarande tydligt kvar som enindelning av hela landet. Efter urbaniseringen ochindustrialiseringen finns det med ekologiskautgångspunkter all anledning att hämta upp den struktursom existerade före dessa omvälvande förändringar. Mansöker 1800-talets socken och skapar 2000-taletsekoförsamlingar.I har sockenkommunen (''civil parish'')behållit sin betydelse i det moderna samhället och till ochmed fått ökade befogenheter efter den senastekommunreformen . Man har behållit en lokalrepresentation. Om församlingen har över 100 invånareväljer man ett sockenråd (''parish council'') ; ärförsamlingen mindre nöjer man sig med möten (''parishmeetings'') men en form av byalag tycks alltid fungera. Denlokala demokratin på sockennivå är högst levande.Sockenråden håller sig informerade om de frågor som rördess invånare. Den lokala debatten förs på möten och iförsamlingsbladet. Sockenkommunens åsikter tas på störstaallvar. Det är vanlig att kommunpolitiker besökersockenmöten för att skapa sig en uppfattning om den lokalaopinionen. Det anses så värdefullt att tillhöra ensockenkommun att man ibland t.o.m. nyskapar socknar istäder för att förstärka den lokala samhörigheten.Byalagsrörelsen i ligger nära detta men den har juinte förankrats i en levande historisk struktur.Den regionala nivån behöver stärkas med ett genuintsjälvstyre. Detta bör kunna ske i antingen storregioner,bibehållande av länsindelningen eller genom en kulturellanknytning till de välkända gamla landskapen. Landskapenhar en stark kulturell förankring hos människor trots att deinte har någon administrativ eller annan officiell betydelse.I behövs ett samarbete för att lösagränsöverskridande problem. Europa-politikframgår av andra motioner men det är viktigt att se att deteuropeiska perspektivet påverkar indelningen av landet. Enviljesvag anslutning till EG innebär att vi alla kommer attbo i EG-byar med en klassisk, marknadsinriktadflödesekonomi snarare än i ekobyar med slutna kretslopp.Det här valet måste människor i få träffa självagenom att dessa indelningar diskuteras öppet och att mandärefter, eventuellt i folkomröstning, får ta ställning till hurman vill att landet ska indelas och utvecklas. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär att en utredning omrikets indelningar på samtliga nivåer tillsätts mot bakgrundav de sociala, ekonomiska och politiska förändringarna avsamhället samt de ekologiska grundförutsättningarna.