mot · GE02Kr267 · 1991-01-25 00:00:00 — Arkivverksamheten visar stor bredd och tyngd. Dethandlar om kulturfrågor men också frågor omrättssäkerhetens grunder offentlighet och sekretess,administrativ rationalisering, forskningens grunder ochmycket annat. Det gäller både nytt och gammalt --bevarande och tillgängliggörande av den rykande färskainformationen, som i sådan mängd och i så olika formerväller genom det moderna samhället.Det är mycket angeläget att vi får en särskild arkivlag.En sådan behövs för att lyfta fram arkivfrågorna från detskymningsland där de ofta befinner sig, särskilt hoslandsting och kommuner.I budgetpropositionen (1989/90:100 bil 10) gick som enröd tråd att man skulle satsa på de regionalakulturinstitutionerna för att genom dessa sprida kultur ihela landet. Om detta övergripande mål sades ingenting iarkivpropositionen trots att det bl.a. genom landsarkivenfinns en omfattande regional organisation.Landsarkiven är visserligen ''underställda'',men lever som bekant ett aktivt eget liv i den region därlandsarkivet finns och där det spelar stor roll i det regionalakulturlivet. Så positivt upplever vi avnämare landsarkiven.För många av oss är landsarkiven mycket viktiga regionalakulturinstitutioner med en självständig regionalt förankradprofil. Vi är intresserade av att få veta vad regeringenkonkret vill göra för att stödja just dessa institutioner. Detvar inte mycket man i det avseendet kunde finna iarkivpropositionen. Det mesta verkar gömmas in underriksarkivets mantel och blir inte synbart där för denoinvigde.En viktig markering gjordes -- enligt vårmening. Det framhölls att arkivväsendets insatser för attaktivt tillhandahålla arkivmaterialet för forskningen måsteöka. Det var medel till tekniska lösningar man föreslog:resurser till en stor nationell arkivdatabas, utgivning avarkivguider, ökad mikrofilmning.Allt detta är gott och väl. Vi anser dock att de avgörandeinsatserna när det gäller att närma arkiven till folket integörs enbart av apparater och bildskärmar utan i högsta gradav människor, av dem som betjänar forskarna iforskarsalarna, håller kurser och föredrag, skriver artiklar,håller kontakter med högskolor och universitet. Denviktigaste frågan är därför, enligt vår uppfattning,bemanningen vid arkiven och vi tänker då framförallt på landsarkiven.Vi har vid tidigare riksmöten motionerat om inrättandetav arkivlektorer vid arkiven. Tanken med dessa tjänster äratt de skall utgöra en förstärkning när det gäller arkivenslevandegörande av sina skatter. har inte dessariksdagsmotioner lett till något synligt resultat, men vikvarstår i detta avseende vid våra tidigare yrkanden. Jaganser att landsarkiven rent allmänt har alldeles för knappapersonalresurser, som krävs för att klara av de många ochkomplicerade uppgifter, som regering och riksdag lägger pådem.Vikten av att arkivlektorer inrättas vid landsarkiven börges regeringen till känna.Vi tar som exempel landsarkiven i och iVisby, våra hemlän. De är speciella på det viset att deomfattar enbart ett län, medan flertalet landsarkiv ärstörre. Funktionerna är emellertid desamma som vidde större institutionerna.Arbetet vid landsarkivet i innefattar vård aven depå och ett bibliotek på 600hyllmeter, tillsyn av ett par hundra myndigheter med 10hyllkilometer handlingar, daglig bemanning avforskarsalen, ansvar för en byggnad medlarm och mycken teknisk utrustning, driften av länets endakvalicerade verkstad för papperskonservering,handbokbindning m.m. För dessa och en lång rad andrauppgifter i och utanför länet finns på stat 4 1/2 tjänst.Lönebidragsanställda är 6 st, varav de flesta arbetar påhalvtid. Detta går naturligtvis inte ihop!Vid landsarkivet i vårdar man en depå och har tillsyn av 45 myndigheter, vårdar landetsstörsta statliga bildarkiv (400.000--500.000 bilder! ),folkrörelsearkivet, är det enda landsarkivet som ärinternationell forskningsinstitution m.m. För alla dessauppgifter inom och utom länet och landet finns på stat 6tjänster. Lönebidragsanställda är 18 st. Detta gårnaturligtvis inte ihop!Liknande förhållanden är det vid de flesta andralandsarkiv. Det är bakgrunden till att landsarkiven har denöverlägset största andelen lönebidragsanställda inomsvensk offentlig förvaltning. Man har helt enkelt varittvungen att lita till arbetsmarknadsverket för att få resurseratt driva verksamheten.De insatser som de lönebidragsanställda har gjort vidvåra arkiv är stora, ibland rent av heroiska, när det gällt attt.ex. ordna och förteckna myndigheters arkiv. Det är docken orimlig situation att en stor del av lagfäst verksamhetmåste drivas med medel från arbetsmarknadsverket ochinte från det departement, som närmast berörs.Arkivens personalsituation, särskilt landsarkivens,måste göras till föremål för en översyn, som visarvad som faktiskt behövs för att de skall kunna leva upp tillde många och stora krav som ställs på dem. Detta bör gesregeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att inrätta tjänstersom arkivlektorer vid landsarkiven,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en översyn avarkivens, särskilt landsarkivens, personalsituation.