mot · GE02K212 · 1991-01-25 00:00:00 — Det svenska valsystemet uppfyller förvisso högt ställdakrav på rättvisa vad gäller mandatfördelning. I sambandmed regeringskrisen uppmärksammadesemellertid ånyo flera av de brister som också vidlåder dettavalsystem. Kritiken mot systemet accentuerades underhösten och regeringen har deklarerat avsikten att inbjudariksdagspartierna till överläggningar om en översyn avvalsystemet. Det framstår sålunda nu som alltmeruppenbart att förändringar av vårt valsystem måste kommatill stånd i syfte att skapa större förutsättningar för attregerings- och riksdagsarbetet skall kunna bedrivas medstörre hänsyn till helhet och långsiktighet än vad som varitmöjligt efter den nya författningsreformens ikraftträdandeefter val.I detta sammanhang vill vi aktualisera engrundlagsreform som torde vara av stor principiellbetydelse. Det gäller talmannens befogenheter iuppkommande parlamentariska krislägen. Nuvarandegrundlagsregler begränsar talmannens aktionsmöjligheter isådana situationer på ett sätt som är nästan unikt i modernademokratiska författningar.Den förtroendeomröstning som enligt nuvarandeförfattning skall äga rum efter talmannens nominering avregeringschef är i hög grad diskutabel. Därutöver belastastalmansfunktionen av en krånglig spärregel, avsedd attbegränsa talmannens möjligheter att i vissa situationerföranstalta om riksdagsupplösning och extraval. Även omen parlamentarisk situation av så allvarlig art skulle uppståatt alla sakskäl talar för extraval, kan ett sådant inteåstadkommas med mindre än att talmannen fått fyrastatsministerkandidater förkastade av riksdagen.Systemet ledde till att en partiledare, efter enregeringskris , med stöd av endast 39riksdagsledamöter av totalt 349 godtogs somregeringsbildare. Regeringsformen kräver ju nämligen enriksdagsmajoritet emot en föreslagen statsminister för attdenna inte skall kunna tillsättas.Alternativ till nuvarande ordning finns att betrakta pånära håll. Ett sådant exempel värt att studera är denvästtyska författningen. Den skrevs med målsättningen attåstadkomma handlingskraftiga regeringar och för attundvika ansvarslösa misstroendeomröstningar och tätaskiften av vanmäktiga minoritetsregeringar. Dennaförfattning eftersträvar majoriteter för tillträdanderegeringar. Förbundsdagen väljer på förslag av presidentenen förbundskansler som i sin tur utser regeringens övrigaledamöter. Presidenten tillsätter därefter formelltministären.Om förbundskanslern väljs med absolut majoritet iförsta omröstningen måste presidenten utnämna densålunda valde. I den händelse valet sker med relativmajoritet, är han inte bunden att bekräfta valet. Skullepresidenten anse att den tilltänkte förbundskanslern har ettalltför bräckligt parlamentariskt underlag kan han upplösaförbundsdagen och utlysa nyval.Misstroendevotum kan i den västtyska författningenendast riktas mot regeringschefen som sålunda bär helaregeringsansvaret. Detta måste betecknas som ettkonstruktivt misstroendevotum som får effekt endast omförbundsdagen väljer en ny förbundskansler.Om haft liknande grundlagsbestämmelser under70- och 80-talen hade de parlamentariska blockeringar sominträffade och 1981 kunnat undvikas. Vid det senaretillfället förkastade t.ex. moderata samlingspartiet ettsamarbete i en regering , varefter man genompassivitet i förtroendeomröstningen återförde honom tillstatsministerposten.De framtidsutmaningar som står inför kräverbåde ett starkt parlament och en stark och beslutsförregering. Detta förutsätter i sin tur att talmannen ges enstarkare ställning än vad som medges av nuvarandeförfattning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om bl.a. talmannens befogenheter.