mot · GE02Sf313 · 1991-01-25 00:00:00 — För handikappade personer i vårt samhälle innebärhandikappet ofta inte bara att den handikappade hamnar iett psykosocialt underläge utan mycket ofta också enekonomisk belastning som inte alltid kompenseras viasocialförsäkringens handikappersättning.Av lagtext, regler och andra direktiv vad gällerhandikappersättning framgår att den ska kompensera demerkostnader den handikappade har för att kunna fungeraoptimalt i sin dagliga livsföring.Medicinska gränsdragningar och för fåersättningsnivåer, , eller av basbelopp/år, innebär att många handikappadedrabbas av merkostnader för att kunna fungera optimalt.För få ersättningsnivåer medför att en sökande med ettmedicinskt handikapp får avslag på sin ansökan p.g.a. attmerkostnaderna för t.ex. glutenfri kost, diabeteskost etc.inte överstiger fastställda kostnadsgränser för nu gällandelägsta ersättningsnivå.De medicinska gränsdragningarna för syn- respektivehörselhandikapp medför att en sökande kan få avslag på sinansökan om handikappersättning trots att sökandenskostnader är lika höga som den vars handikapp hamnar på''rätt'' sida om medicinsk gräns.Ett exempel för att belysa detta:För att sökande med hörselhandikapp ska varaberättigad till handikappersättning gäller att denne skallvara gravt hörselskadad dvs. ha en hörselförlustöverstigande eller inte kunna höra utanläppavläsestöd i normal miljö. Hörselförlusten räknas påmedelvärdet av 500, 1 000 och 2 enligt de direktiv som utfärdats.Någon hänsyn tas inte till om den sökande har i stort settnormal hörsel på men sedan har en hörselkurva som stupar brant ner iområdet 1 000--4 och p.g.a. detta är att räkna som gravt hörselskadad.Enligt medelvärdesberäkningen är den sökande lätt tillmåttligt hörselskadad medan tonaudiogrammet i sin helhetvisar en nedsättning som kan betecknas som grav och sommedför stora svårigheter att kommunicera i normal miljö.Att notera här är att kostnaderna för hjälpmedlen,hjälpmedlens drift och övrigt hjälpbehov i stort sett ärdesamma oavsett vilken sida om den medicinska gränsen i hörselförlust den handikappade hamnar.I det kärva ekonomiska klimat som råder drabbashandikappade extra hårt av höjningar och införande av nyaavgifter i såväl landsting som kommun. Höjning avpatientavgifter och av taket för högkostnadsskydd förläkarvård och behandling, införandet av ordinations- ochandra avgifter för hjälpmedel medför ökade kostnader förden handikappade. Avgifter för hjälpmedel står i strid motvad som uttalas i ''Handlingsprogram i handikappfrågor''och är inte heller högkostnadsskyddade.Högre avgifter för färdtjänst och kommunalsocialtjänstservice medför också de ökade kostnader förhandikappade.De regler som gäller är inte tillräckligt flexibla föratt tillförsäkra en handikappad kompensation för demerkostnader handikappet medför, något som ocksåpåpekas i ''Handlingsprogram i handikappfrågor'' SOU1982:46 där det står:Tidigare har påpekats att ingen på grund av handikappskall behöva generellt sett leva på sämre ekonomisk ochsocial standard än andra. Handikappersättningen hartillkommit för att kompensera för de merutgifter och detökade hjälpbehov som en funktionsnedsättning kan geupphov till. Många handikappade kompenseras emellertidinte till fullo för det merstödbehov och de merutgifter somfunktionsnedsättningen medför. Vissa handikappgrupperstår också helt utanför ersättningssystemet.Målet för handikappersättningens utformning iframtiden måste vara ett mer flexibelt system där detfaktiska stödbehovet är avgörande för rätten tillhandikappersättning.I kommittédirektiven (1988:53) till den av riksdagentillsatta handikapputredningen finns ingenting uttalat omatt utredningen även skall omfatta översyn av reglerna förhandikappersättning, varför handlingsprogrammetsståndpunkter måste anses gälla.En parlamentarisk utredning pågår som skall utreda detsamlade förmånssystemet för försäkrade med betydandekostnader för sjukdom och handikapp (Dir 1990:29).Utredningen har ännu inte redovisat några resultat ellerförslag till ändringar i regler och direktiv.Införandet av flera (lägre) ersättningsnivåer och ettsystem där det faktiska stödbehovet är avgörande för rättentill handikappersättning måste därför införas. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en ändring i beräkningsgrundenför handikappersättning genom att införa fler lägre nivåer,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att det faktiska stödbehovet skallvara avgörande för rätten att erhålla handikappersättning,3. att som sin mening ger regeringen till kännaatt tidigare riksdagsbeslut och handlingsprogram vad gälleravgifter och kostnader för handikapphjälpmedel skall gällaoch följas för att undvika ytterligare merkostnader för denhandikappade.