mot · GE02So47 · 1991-03-11 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:96 Statsbidrag till missbrukarvård och ungdomsvård m.m. HuvudmannaskapsfråganFram till 1983 sorterade ungdomsvårdsskolorna undersocialstyrelsen. Efter ett riksdagsbeslut komkommuner och landsting att ta över ansvaret för dennaverksamhet.De farhågor som hyste redan vidöverflyttningen av huvudmannaskapet, nämligen attvårdbehovet skulle bli svårt att tillgodose, har besannats.Under åren har flera nedläggningar avungdomsvårdsplatser skett och tillgången på vårdplatser äri dag betydligt mindre än behovet. Det råder dessutom enregional obalans vad gäller vårdplatser i landet. På de flestaställen är underlaget inte tillräckligt stort, varför detdifferentierade vårdbehov som krävs inte kantillhandahållas. Allt för ofta anser man sig inte kunna taemot utagerande kriminella ungdomar, eftersom man intevill vårda dessa tillsammans med dem som har mindreuttalade problem. Resultatet har blivit att mångasvårbehandlade ungdomar i stort behov av en adekvat vårdinte bereds plats. Bristen på platser har vidare medfört enökning av antalet fängelsedomar för ungdomar under 18 år.Flera utredningar har bekräftat den heltoacceptabla situationen för ungdomsvården. Fråncenterpartiets sida har vi i motioner framhållitnödvändigheten av åtgärder på området. harockså på förslag av socialutskottet, uttalat attåtgärder krävs. I sammanhanget har särskilt framhållitsnödvändigheten av större upptagningsområden för de s k §12-hemmen.Vi kan konstatera att mycket lite gjorts från ansvarigthåll för att komma till rätta med situationen. För att kunnagarantera vårdplatser åt alla ungdomar har vi kommit tillslutsatsen att ett statligt huvudmannaskap måsteåterinföras. Det behövs en vårdform där det finns resurseroch kompetens att ta hand omungdomar med särskilt svåra problem. Detta kan enligt vårmening inte lösas enbart genom en förändring avstatsbidragen.Enligt vår uppfattning måste denna fråga lösas medförtur. En beredningsgrupp föreslås nu tillsättas meduppgift att utarbeta förslag om hur en omorganisation avinstitutionsvården skall kunna genomföras. Statsrådet avseråterkomma till frågan . Detfinns inga skrivningar i den nu aktuella propositionen somtyder på att man avser utgå ifrån att en ändring till ettstatligt huvudmannaskap bör ske. Vi ser det som högstväsentligt att beredningsgruppen får till huvuduppgift att seöver vårdorganisationen utifrån kravet om en återgång tillett statligt huvudmannaskap. Som en följd av detta blirandra givna uppgifter att se över statsbidraget,betalningsansvaret samt vårdinnehållet i en nyorganisationsform.Vad här anförts om ett statligt huvudmannaskap för desärskilda ungdomshemmen bör ges regeringen till känna.StatsbidragssystemenTrots att kommunerna får statsbidrag för verksamheten,klarar inte kommunerna av att erbjuda de utsattaungdomarna vård. har avstatsbidraget varit riktat till de f d statliga institutionerna.Statsbidragen har inte fungerat som styrinstrument när detgäller att stimulera utbygggnaden av en differentierad vård.Regeringen föreslår anvisande av perår till anordningsbidrag och förutsätter att 200 nya platserper år därigenom skall bli inrättade. Det är svårt att tro attmöjligheten att få anordningsbidrag skulle utgöra eneffektiv stimulans för att behovet skall bli tillgodosett.Med nuvarande propositionsförslag ökar inte den totalaramen för statsbidragen. Regeringen föreslår ettanordningsbidrag som skall finansieras inom oförändratanslag. Detta betyder att bidraget till driftkostnadernaminskar med (). Kommunernasdriftkostnader för institutionsvård kommer att öka betydligtmed regeringens förslag.En konsekvens av förslagen om anordningsbidrag ochhöjda platsbidrag blir en kraftig minskning av det s kkommunbidrag som efter schablonmässiga grunder fördelasmellan kommunerna. I propositionen beräknas attkommunbidraget sjunker från 1990 tillca 1991. Kommunbidraget kan avkommunerna fritt disponeras till täckande av avgifter förinstitutionsvård och öppenvårdsinsatser. Den kommun somambitiöst satsat på öppen vård för att undvikainstitutionsvård skulle enligt förslaget drabbas av en mycketkraftig reducering av statsbidraget.Vi finner det anmärkningsvärt att statsbidragetsuccessivt urholkats sedan ansvaret för institutionsvårdenför ungdomar och missbrukare överförts från staten tilllandsting och kommuner. De uppräkningar som skett täckerbara ungefär hälften av periodens kostnadsökningar. Detkommunala skattestoppet begränsar kommunernashandlingsutrymme ytterligare.Detta förslag till förändrat statsbidrag tillungdomsvården är enligt vår mening inte ändamålsenligt.Som vi tidigare framhållit måste arbetet nu inriktas på ettstatligt huvudmannaskap för §12-hemmen och enanpassning av statsbidragen till detta.Vad här anförts om statsbidragens konstruktion bör gesregeringen till känna.Vårdens innehållAntalet klienter på institutionerna ökar kraftigtsamtidigt som nya klientgrupper, ofta med stora vårdbehov,tillkommer. Detta för med sig stora krav på vårdens innehålloch utformning. Vården måste göras mer differentierad ochprogram läggas upp utifrån den enskilde individens behovoch önskemål. Nya vårdformer som akut- ochmotivationshem för missbrukare behöver utvecklas.Många kommuner är helt beroende av privatavårdanordnare för att kunna erbjuda vård. De enskildahemmen svarar för mycket av nytänkandet när det gäller attfinna effektiva behandlingsformer. De är resurser sommöjliggör mångfald och valfrihet inom institutionsvården.Det är dock viktigt att kraven på kvalitet förtydligas för attsådana hem skall få tillstånd att drivas. De ideellaorganisationerna utför ett särskilt angeläget socialt arbetenär det gäller vård och rehabilitering av missbrukare. Ettstörre utnyttjande av ideella organisationer för med sig attväntetiderna för intagning till frivillig missbrukarvårdradikalt kan förkortas.Utöver behovet av vård för de mest aggressiva ochutagerande ungdomarna, vilket redan nämnts, behövsockså särskilda enheter där psykiskt störda ungdomar kanfå adekvat vård.Utbildning av familjehemsföräldrarnaDet krävs ett stort mått av engagemang och tålamod hosfamiljehemsföräldrarna och personalen på elevhem för attta sig an de mest utsatta ungdomarna som ofta är dåligtmotiverade för vård. Behovet av personalutveckling,fortbildning och personlig handledning är mycket stort,medan resurserna är allt för knappa. Ökade resurser ochbättre samordning av utbildningsinsatserna krävs.Utbildningen och förståelsen för bl a psykiskt stördaungdomar som begår brott och kriminellainvandrarungdomar måste intensifieras. Antaletbehandlingsenheter för ungdomar med psykiska problembör ökas. Ungdomspsykiatrins ansvar måste ocksåklargöras. Gruppen av kriminella invandrarungdomarväxer och det ställer särskilda krav på vårdens utformningnär det gäller språk, kultur och religion, inte minst vid valetav familjehem. För flertalet invandrargrupper saknasfungerande behandlingsformer och platser påbehandlingshem för vård av missbruk. Flyktingbarnen är enannan utsatt grupp i behov av ökat stöd från bådesocialtjänst och hälso- och sjukvården. Socialnämndernasansvar vid omhändertagande för vård måste betonas.En utredning bör enligt vår mening göras om behovet avpersonalutveckling och utbildning bland annat motbakgrund av de behov som här redovisats. Detta bör gesregeringen till känna.Flickor i riskzonenGruppen tonårsflickor som använder droger och i mångafall prostituerar sig ökar. De får dock inte denuppmärksamhet och den hjälp som behövs. Debatten ochinsatserna gäller främst kriminella pojkar. Flickorna är iregel mindre kriminella än pojkar och de skadar bara sigsjälva genom sitt förnedrande och förnekande beteende.De tvångsomhändertagna flickorna har ofta en mer stördföräldrakontakt, ett större narkotikamissbruk och en störreutsatthet för mobbning i skolan.Tvångsomhändertagna flickor kommer oftast tillinstitutioner som domineras av pojkar. I de starktpojkdominerade behandlingsgrupperna får flickorna ett alltför litet utrymme för att bearbeta sina problem eller få sinaspeciella vårdbehov tillgodosedda. Det krävs ökadeinsatser, bla i form av flera särskilda behandlingshem förflickor, för att möta de speciella vårdbehov som unga flickori riskzonen har.Vad här anförts om ökade insatser för flickor i riskzonenbör ges regeringen till känna.UtslussningenDet är när vårdtiden är över som det på allvar gäller attbryta de onda cirklarna. Ofta är det svårt att komma bortifrån sin missbrukande eller kriminella miljö.Återanpassningen till ett liv utan droger eller kriminalitetkräver en väl utvecklad samverkan mellan bl a socialtjänst,arbetsförmedling, skola och bostadsförmedling.Missbrukaren måste ofta efter avslutad tvångsvård fåfortsatt frivillig vård. har här ett stort ansvar.Särskilda utslussningshem med akut- och utredningsplatser,öppen och sluten vård bör finnas i större skala.Ofta förlorar den unge kontakten med ungdomshemmetefter utskrivningen. Hemmet bör behålla ett formellt ansvarför den unge än vad som för närvarandetillämpas.Vad här anförts om en effektivare utslussning av ungakriminella eller missbrukare bör ges regeringen till känna.En aktiv drogpolitikDet förebyggande arbetet får givetvis aldrig avstanna.Insatserna där är avgörande för omfattningen av behovet avvård.Alkohol och narkotika spelar en stor roll när det gälleratt försätta såväl ungdomar som vuxna i en svår socialsituation. Drogmissbruk är också ofta avgörande för attutlösa våldshandlingar och annan brottslig verksamhet.Centerpartiet har i en omfattande partimotion pekat påen rad förebyggande insatser inte minst för ungdomar.Likaså har i en kommittémotion om alkoholpolitikenframhållits betydelsen av offensiva insatser på området. Vivill i det här sammanhanget särskilt betona vikten avinsatser riktade till skolungdom och tonårsföräldrar.Kampanjer mot drogmissbruk, bättre droginformation iskolor och på arbetsplatser, åtgärder mot langning ochhembränning, en ökad satsning på drogfria ungdomsmiljöeroch en satsning på förebyggande arbete inom bl aprimärvården är exempel på åtgärder som vi finnernödvändiga att vidta.Vi efterlyser liksom tidigare ett större intresse för dettaarbete från regeringens sida. Vi avser att återkomma medytterligare krav i samband med regeringens aviseradealkoholpolitiska proposition våren 1991.Vad här anförts om åtgärder för en aktiv alkoholpolitikbör ges regeringen till känna.Tidig reaktion på ungdomsbrottslighetSamhällets reaktioner på ungdomsbrott måste präglas avtydlighet och konsekvens. Ett tidig reaktion från samhälletssida markerar ett klart avståndstagande från den brottsligahandlingen. Från brottsförebyggande synpunkt är detviktigt att påföljden kommer i nära anslutning till brottet.Det nuvarande lagföringssystemets brister tar sig bl auttryck i form av långa handläggningstider. Enligt vårmening krävs en snabb och effektiv lagföring för att mötaungdomsbrottsligheten. Vi vill därför här återkomma tillvårt tidigare förslag om inrättande av jourdomstolar.Polisens möjligheter att organisera sitt arbete är ocksåav betydelse för att komma till rätta med ungdomsbrottsligheten. Inom de större polisdistrikten har arbetetorganiserats så att en särskild rotel arbetar medungdomsbrott. Även om de mindre polisdistrikten inte harpersonella resurser att arbeta på det sätt bör det finnassärskilt ansvarig polispersonal som arbetar medungdomsbrott. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ett ändrat huvudmannaskap förde särskilda ungdomshemmen,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om statsbidragens konstruktion,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en utredning om behovet avpersonalutveckling och utbildning till familjehemsföräldraroch personal på elevhem, bl.a. mot bakgrund av de behovsom redovisats i motionen,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av ökade insatser förflickor i riskzonen,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en effektivare utslussning avunga kriminella och missbrukare,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om åtgärder för en aktiv drogpolitik.