mot · GE02Ju510 · 1991-01-25 00:00:00 — Efter en omsorgsfull och genomgripande utredning, somvarade och ,gällande målsättningen för svensk kriminalvård, såskapades en kriminalvårdsreform som i klartext innebär attsamhället skall sträva efter att återanpassa brottslingar.Jordmånen var tydligen inte den rätta med oljekriser, stor inflation, vikande arbetsmarknadoch galopperande skuldräntor till utlandet, för att landa ettkriminalvårdsprojekt som innebar en enorm viljeomdaningoch som krävde stora ekonomiska resurser i initialskedet.Det fanns dessutom inga politiska poäng att hämta inomett område som kriminalvård och framför allt inte inomtidsmåttet ''mandatperiod'' som politiker normalt användersig av.De anläggningar som f.n. finns inom kriminalvården ärinte byggda för en rehabiliterings- ochåteranpassningsverksamhet. Inte heller har personalenalltid den utbildning som ett sådant arbete kräver.De tillkommande resurser som behövs i form avpsykologer, psykoterapeuter och läkare, liksom personaloch anläggningar för skolutbildning, yrkesutbildning, socialträning etc, är inte budgeterade inom kriminalvården f.n.Det finns inte heller utbildnings- och utbyggnadsprogramför detta.Arbetet med att förändra inriktningen påkriminalvården måste påbörjas omgående. Det gäller ävenutbildning och byggande av anläggningar. Skjuts detta uppkommer vårdbehovet att öka så att alla ekonomiska ramarför rättsvården framöver knäcks. Alternativet är att övergede humanistiska målen och acceptera en återgång tillbarbariska synsätt, vilket motionärerna aldrig kanacceptera.Den viktiga återanpassningsdelen har försummats, vadgäller ekonomiska anslag samt forsknings- ochutvecklingsmässiga resurser. Detta utmynnar i entillväxtspiral av kostnader i samhället för kriminellahandlingar och en mycket stor överbelastning på polis-,åklagare-, domstols- och kriminalvårdsväsendena för attbeivra dessa handlingar. Denna kostnadsspiral går inte attstoppa, om inte kraftfulla åtgärder snabbt sätts in.I budget 1991/92 föreslås nästan 3 mdr kr. för svenskkriminalvård, vilket är en ökning med 513 miljoner ellerdrygt . Hela område ökar medtotalt 1,3 mdr kr., eller , trots pågåendeeffektiviseringar av verksamheten.Trots extrainsatser i budgeten till polisväsendet desenaste åren och pågående effektivisering inomverksamheten, så föreslås ändå ökning med iregeringens senaste budgetförslag.Vi befinner oss således i en destruktiv utveckling och ominget drastiskt görs, så blir verkningarnasamhällsekonomiskt förödande . Det som behövergöras är att börja verkställa intentionerna i 1973 årskriminalvårdsreform.Vi skall studera kriminalpolitikens olika delar, ochfinner då fem huvudområden att bearbeta, nämligen:förebyggande åtgärderskadereglerande åtgärderreaktionsåtgärder vid brottrehabiliterings- ochåteranpassningsåtgärderefterstödsserviceFörebyggande åtgärderDe förebyggande åtgärderna handlar mest om denomtanke och människogemenskap som borde vara engrundbult i all samhällsbyggnad. Det är svårt att nåväsentliga framgångar inom den förebyggandeverksamheten, eftersom vi f.n. har en samhällsstruktur somvia konkurrens leder till utslagning.Ett mänskligare samhälle måste skapas där synsättet äratt samhället är till för människan och inte tvärtom. Först dåkan man nå goda resultat. Detta samhälle beskrivs i andramiljöpartistiska motioner och berörs därför inte vidare idenna motion.Skadereglerande åtgärderBrottsoffrens ställning behöver förbättras i det svenskasamhället. Men eftersom vi här koncentrerar oss påkriminalvårdssituationen och problemen kring denna, såbehandlas inte brottsoffrens svåra situation idenna motion.Dagens situation är att övriga tre punkter inom svenskkriminalvård -- samhällets reaktionsåtgärder vid brott,rehabiliterings- och återanpassningsbehandling samt stödetefter avslutad vård -- måste betraktas somotillfredsställande. Brottsligheten ökar överallt i världen,trots att man skärper straffen. I vissa av stater låterman numera t.o.m. avrätta 16-åringar och sinnessjukapersoner som begått brott.Inga tecken tyder på att strängare straff stoppar ellerminskar brottsligheten. Det är således hög tid försystemskifte inom rättsvården.Reaktionsåtgärderna vid brott är i regel så omständliga,att en individ hinner begå ytterligare brott innan en domfaller. Detta är olyckligt vad gäller förstagångsförbrytareoch unga lagöverträdare och leder ofta till ''en förhärdning''innan samhället reagerar.Justitieutskottet har i flera sammanhang de senaste årendiskuterat frågan om hur en snabbare rättsprocess skallåstadkommas, utan att rättssäkerheten åsidosätts, när detgäller unga lagöverträdare. En del resultat har uppnåtts,men mycket återstår ännu att göra.Människor i åldern 15--överlämnas ofta avdomstolen till de sociala myndigheterna för återanpassning.När det gäller personer har rättsmaskineriet inteens rätt att utreda brottet, utan har endast att lämna överden unge till de sociala myndigheterna. Misslyckas dessamed att ordna en placering på lämpligt behandlingshem,eller om den unge straffar ut sig från ett §12-hem, så händerdet att man släpper ut honom/henne till sin gamla miljöigen, vilket är katastrofalt.Rimligen borde de sociala myndigheterna söka hjälp hosrättsvården när man misslyckas med en placering, för att fåtill stånd en sådan via kriminalvården i stället, men så skeri regel inte. Detta är beklagligt med tanke på attkriminalvården inte bara har tillgång till anstalter avfängelsetyp, utan även andra behandlingshem.Någon instans måste ta huvudansvar och helhetsgrepp,så att ''den unges bästa'' verkligen alltid verkställs. Ingenmänniska får ramla mellan stolarna på detta sätt i vårtsamhälle, vare sig av resursbrist, eller av brist på samverkanmellan olika myndighetsnivåer eller huvudmannaskap.Samverkan måste till, som ett led i kampen motetablering i brottslighet och social misär!KriminalvårdenDagens verksamhet kan inte betraktas som ''vård'', utandet handlar oftast om en ren ''förvaring'' av internerna.Man tar emot drygt 16 000 interner ikriminalvårdens 80 anstalter och ständigt sitter 3 500--4 000människor i svenskt fängelse. Ett förvaringsdygn på svenskanstalt kostar ungefär lika mycket som på ettsvenskt storsjukhus.De få stickprovsundersökningar somKriminalvårdsstyrelsen har gjort (1983 och 1986) visade attca av dem som fick villkorlig frigivning under denna tidredan tidigare hade suttit på anstalt. av dessahade dessutom lyckats få fyra, eller flera, fängelsedomar påsig under de senaste fem åren.I en krönika om kriminalvård skrev en av journalister i mitten av bl.a.: ''Att medberått mod utsätta människor för en 'vård' som leder till attde 'vårdade', efter att ha berövats år av sina liv på'vårdinrättningar', begår nya brott så snart de återvunnitfriheten, det är dumt, det är dyrt och det är destruktivt försåväl den enskilde som för samhället. ''Journalisten fortsatte sedan längre ner i artikeln: ''Vi böralltså bestämma oss. Antingen kallar vi straffet för straff,låser in folk och kastar bort nyckeln. Eller också försöker vige begreppet 'kriminalvård' ett innehåll. ''Den svenska kriminalvårdslagen säger att brottslingarskall återanpassas till samhället. Frågan är: Vad haregentligen gjorts för att förverkliga denna lag?Ny kriminalvårdsinriktningNedan presenteras en beskrivningsmodell, vars syfte äratt försöka ge en bild av den medmänsklighetssyn och deintentioner förslagsställarna har, vad gäller det synsätt ochden behandlingsform som svensk kriminalvård bör inriktaspå.Beskrivningsmodellen riktar dock endast in sig på denkategori av brottslingar som med nuvarande regler döms tillfängelsestraff eller mera. Kortare tider kanknappast ge utrymme för en verkningsfull rehabilitering ochatt skynda igenom en så känslig process kan ställa till merskada än nytta.Förslaget gör inte anspråk på att vara färdigt att ta beslutpå i sin detaljutformning -- de resurserna har inte enskildariksdagsledamöter till sitt förfogande -- men de intentionersom presenteras bör kunna ge inspiration och bränsle tillden utredning som motionen begär.GrundförutsättningarAlla människor har lika värde och ingen fårdiskrimineras p.g.a. sitt kön, sin ras, sin religion, sinatidigare gärningar, eller sina ev. fysiska eller psykiskahandikapp, vare sig i rättssammanhang eller annorstädes.I ett utvecklat samhälle som vårt borde vi sluta tala omstraff och istället införa ordet vård i , eftersomtillgängliga fakta pekar på att straff i sin nuvarande formleder till destruktivitet och återfall.Många som begår brott har allvarliga sociala och/ellerpsykiska problem och är i stort behov av hjälp och vård.Brottets art, eller antalet brott, kan ge en indikation på hurstort detta behov är, varför dagens straffskalor -- som ärbaserade just på brottens antal och/eller karaktär -- underen övergångsperiod mycket väl kan ligga till grund för envård-dom (i stället för straff), till dess att erfarenheter ochökad kunskap visar oss att villkoren kan ändras utan attindividen drabbas negativt till sin psykiska hälsa.Behandling i sluten enhet bör sättas in, om detta avdomstolen bedöms vara bästa behandlingsformen för denenskildes rehabilitering.Det krävs en ny uppläggning av nuvarande kriminalvårdoch en kompletterande utbildning av personal som arbetarmed dessa ting samt sist men inte minst en ny och positiv synpå de människor som fastnat i kriminalitet.Individen måste emellertid själv förmås att ta ansvar försin egen utveckling och måste därför aktivt ta del i såväluppläggning som målsättningskrav för behandlingen inomkriminalvårdens behandlingsenheter. Annars kan den intelyckas.Helhetssyn och innehållFör att man inom kriminalvården skall kunna växla överfrån strafftänkande till vårdtänkande, så måste en totalsynpå begreppet kriminalvård utvecklas, som omfattarmomenten:RehabiliteringSamhällsträningPersonlig utvecklingÅteranpassningEfterstöd ocheftervårdAllmänna grundreglerRedan i samband med en vård-dom bör individen görasuppmärksam på att samhället är redo att ge hjälp, men atthuvudansvaret för att göra någonting åt den egnalivssituationen är hans/hennes eget. Egen medverkan krävsför att denna svåra rehabiliterings- ochåteranpassningsprocess skall lyckas.Individens egen uppställning och motivation är enförutsättning för att komma igenombehandlingskedjan och nå ett ordnat och förhoppningsvisrikt liv i samhället.BehandlingsmetodikKriminalvården bör grundas på en omsorgsfullbeteendevetenskaplig analys av förhållandet mellan orsakoch verkan. Den innebär en motivering till att ta ett egetoch personligt ansvar, för att med hjälp av psykologiska,psykoterapeutiska och alternativa bearbetningsmetoder tasig ut ur den uppkomna situationen. Ofta handlar det omatt lära sig att finna former för att utveckla sin kreativitet.Den som vill bör kunna använda ''alternativa metoder'',som t.ex. meditationsteknik (som lär ha gett bra utfall vidtest i ), annorlunda terapier och behandlingar. Densom önskar få inblick i olika religioner, eller hjälp och råd ieget esoteriskt sökande, skall naturligtvis få denmöjligheten. Många missbrukare har ju rest sig ur sinförnedring med hjälp av det stöd och den gemenskap somen religion oftast innebär för den enskilde.Däremot får inte psykofarmaka, elchockbehandlingar,lobotomioperationer, eller andra personlighetsförändrandemetoder med mer eller mindre permanent verkan,användas i kriminalvårdens behandling.En viktig ingrediens i behandlingen är också den positivahelhetssynen om livets möjligheter, livets mening och livetsvärden, som kan ge förståelse av den egna situationen ochinsikten om att ett laglydigt och socialt anpassat liv faktiskthar sitt värde och sina positiva poänger.Individuell behandlingsplanEn behandlingsplan läggs upp av psykologisk expertisoch av berörd personal -- på den kriminalvårdsanstalt somskall ha hand om rehabiliteringen -- tillsammans med denbehandlade själv, dennes juridiska ombud samt av denneev. anlitad medicinsk expertis. Detta görs efter det att denförsta bakgrundsgenomgången är gjord.Behandlingsplanen är en obligatorisk och viktighandling, som följer den dömde genom helabehandlingskedjan. Den skall innehålla en grov skattningav förväntad utveckling samt de behandlingsmetoder somkan tänkas ge tillfredsställande resultat i det enskilda fallet.Planen bör följas upp kontinuerligt. Förändradbehandlingsinriktning -- med motiveringar -- bör föras in ien journal, liksom uppföljning av resultaten av olikabehandlingar och metoder.Huruvida domstolen skall få tillgång tillbehandlingsplanen och journalen för att snabbare kunna taställning till ansökan om förkortning av behandlingen, börutredningen ta en funderare över. Dessa handlingar bör i såfall omfattas av sekretessreglerna för medicinsk handling,och bör överlämnas till den som fått behandlingen, ellerförstöras av domstolen, senast efter sista domensverkställighet och avslutande.Journaler bör emellertid kunna kopieras för attforskning skall kunna verkställas och för att gamla metoderskall kunna förbättras och nya utvecklas. Men allapersondata och andra uppgifter -- som t.ex.brottsbeskrivning o.dyl -- som kan medverka tillidentifikation av den dömde, skall raderas i journalen föreutlämnandet till forskningsändamål.Den tidsmässiga aspektenDomstolen utdömer en ''längsta vårdtid'', vilket ärmöjligt redan med nuvarande straffskalor. Denna tid skallvara möjlig att avkorta och övergå i öppnare former ombehandlingen går bra på grund av individens uppställningoch motivation.KontrollorganEn kontrollinstans som har möjlighet att utövahelhetssyn över de verkställande behandlingsenheternasarbete bör inrättas. Denna instans bör kontrollera attsamhället ställer upp med de överenskomna resurserna ochatt behandling ges som motsvarar domstolens intentioner,antingen verkställigheten sker via kriminalvården, ellersociala myndigheterna.Det viktiga är att människor inte ramlar mellan stolarnapå det sätt som sker och att man får en adekvatbehandling mot ett positivt mål.Förtroenderåden vid anstalterna måste få en annanställning än de har , om den nya kriminalvården skallfungera. Deras nya roll bör närmast jämställas med fack-och/eller skyddsombud. Därför bör råden varaobligatoriska. Rådet skall vara internens första instans förklagomål och skall beivra mobbning, orättvis eller felaktigbehandling, etc. Rådet är också den instans, som hjälper tillatt överklaga efter samråd i anstaltsrådet enligt nedan.En från kriminalvården fristående person -- ex. ennämndeman -- bör utses att ingå i ett anstaltsråd (se nedan)för varje anstalt. Denne bör betalas av det allmänna enligtfastställd taxa och antal arbetade timmar vid anstalten.En för f.d. kriminella bör samhälletuppmuntra, så snart en sådan rörelse uppstår. Denuvarande Länkrörelserna gör ett oerhört fint arbete inomalkohol- och drogmissbrukarkretsar och det finns ingentingsom säger att det inte skulle gå lika bra blandåterfallsbrottslingar. F.d. kriminella förstår problemen. Dehar förmågan att bruka samma språk som enhjälpbehövande. Den gemenskap som en organisation somdenna kan erbjuda, skulle kunna göra den till en ovärderligkraft i arbetet att hjälpa olyckskamrater och detta måstekriminalvården ta väl vara på.Anstaltsrådet är ett organ som bör finnas vid varjeanstalt i landet. Detta råd bör ha som uppgift att kontrolleraatt samhället gör det samhället skall på anstalten. Att denutrustning och personal finns, som behövs. Att personalenfår den utbildning den skall ha, osv, så att inte individenkläms i systemet. Rådet bör bildas av en representant frånFörtroenderådet, nämndemannen eller annat alternativ (seovan), samt om möjligt en representant från Länkrörelsen.Personalföreträdare bör också ingå och träffarna bör hållasinne på den berörda anstalten.Klagomål som inte får gehör för hosledningen, kan föras vidare till anstaltsrådet. att dessa är befogade och rättelse inte kanerhållas, så bör det vara rådet som driver dessa tillkontrollinstans enligt ovan. Samma sak gäller klagomål frånenskild intern, som denne eller inte fårgehör för.Kriminalvården bör givetvis ha full frihet att köpaexterna tjänster även på de slutna anstalterna. Flexibilitetökar avsevärt om psykoterapeutiska och andraspecialisttjänster kan köpas externt, och man slipper att ialla lägen anställa eget folk.Då rehabiliteringen av en person har avslutats på ensluten anstalt, bör kriminalvården ha rätt att också köpabehandlingstjänster av friare karaktär av socialvården,privata behandlingshem, eller andra vårdenheter.Kriminalvården skall dock ha kvar det övergripandeansvaret för att de köpta vårdtjänsterna har rätt kvalitet ochinnehåll, till den behandlades bästa.BRÅ bör få ordentliga anslag för att kunna följa upp hurkriminalvården, socialvården och olika behandlingshemoch terapitekniker samverkar, och framför allt vilkenframgång de olika organen och metoderna har med sinabehandlingar, för att kunna dra lärdom ur erfarenheterna.Kriminalvårdens praktiska verkställighetEn grov bedömning av vilken typ av vård den enskildebehöver bör göras efter dom. Fall som bedömskräva likartad behandling kan därigenom sammanföras tilldärför specialiserade enheter. Gruppterapier och likartadepsykologiska metoder kan lättare verkställas och utövasmot en sammanhållen grupp klienter och genom dettautnyttjas personalens förmåga effektivare, som t.ex. delvissker vid KVA Skogome.Kriminalvårdens nuvarande slutna anstalter kan fungeraför den första delen av individens rehabilitering. Efterdenna fas bör -- utöver fortsatt rehabilitering -- ävenåteranpassning i form av utbildning, samhällsträning, socialträning och personlig utveckling införas och då är intelängre den slutna anstalten en miljö som kan fungera på ettrimligt sätt.Inte heller de nuvarande öppna anstalterna duger,eftersom rehabiliteringen inte är avslutad. Den öppnaanstalten kan inte åstadkomma den samhällsträning ochsociala träning som är nödvändig för en totalåteranpassning. De bör ersättas av en helt ny anstaltstyp,som kan spela det öppna samhällets roll ! Denna nyaanstaltstyp skall kunna fungera som både sluten och öppenanstalt, dvs graden av rörelsefrihet för individen styrs avförtroendet mellan denne och behandlingslaget. Dettaförtroende byggs upp genom individens vilja till brytningmed det kriminella mönstret, framsteg som gjorts på vägenmot återanpassning samt den personliga harmoni somdenne bedöms ha nått.Denna anstaltsmodell skall således inom sitt områdekunna rymma rehabiliteringslokaler av såväl stor som litentyp, lokaler för grundskola, gymnasieskola och högskola.Dessutom yrkesskola, arbetsplatser -- t.ex. SAMHALLoch/eller privata företag -- bostäder för internerna och medplats för deras familjer vid besök, bibliotek, kultur,idrottsanläggningar och annat som hör ett samhälle till.De olika grader av frihet och öppenhet som individensuccessivt jobbar sig fram emot, bygger på enförtroendebalans mellan öppenheten och säkerheten. Detär uppenbart att de krav anstalten ställer på säkerheten vidvarje ny passage i öppningsprogrammet skall förankras ochdiskuteras med personen själv och Förtroenderådet.Den allt öppnare vården vid dessa anstaltsenheter skallså småningom leda till arbete utanför anstalten ochsuccessivt också till ett boende utanför densamma -- kanskemed anmälningsplikt -- och då har en naturligövergång till frivården etablerats. Frivården fortsätter däranstalten slutade och etablerar ev. kontraktsvårdsformerom så behövs och anses lämpligt. Programmet går sedansuccessivt över mot efterstödsservice, som syftar till attförstärka individens förmåga till ett normaliserat och frittsamhällsdeltagande på alla nivåer.De slutna anstalternas funktion och regelverkKnarktester bör vara obligatoriska på slutna anstalter,eftersom ingen skall behöva utsättas för trycket av knark påen anstalt. Om någon har drogproblem och positiva testervisat att dessa problem kvarstår, eller man har funnit knarkinne på anstalten vid ex. knarkhundsundersökning, så skallbesöken vara bevakade, eller ske i slutna enheter, ochkontroll av besökaren skall då göras före mötet. Det ärpersonalens och internernas gemensamma ansvar attanstalten är knarkfri, därför de stränga besöksreglerna ochpermissionsreglerna enligt nedan.Permissioner bör vara beledsagade på de slutnaanstalterna.Besök skall däremot en generös inställning finnas till.Detta skall även gälla vid -- den av undertecknarnaifrågasatta -- bunkerplacering, som troligen ävenfortsättningsvis tyvärr kommer att behöva tillgripas vidsvårare fall av ex. mobbning och vid fritagningsrisker.Rehabiliteringen är den process som startas på de slutnaanstalterna och den börjar med en grundlig orsaksanalysoch kartläggning av vad som tidigare gått snett förindividen. I behandlingsfasen ingår också att psykologisktbearbeta de irrelevanta komplex, destruktiva ideal,beteendemönster etc. som kan finnas, liksom att väckaintresse för andra människors tankar och känslor.Arbete skall utföras på den slutna anstalten ungefär somi dag och efter vars och ens förmåga och förutsättningar.Men arbetet reduceras i den slutna vården till ett stöd förrehabiliteringen, som skall vara prioriterad ochhuvudmålsättningen med verksamheten.Full lön skall utgå för detta arbete på samma sätt somredan nu sker på ett par av landets anstalter (ex. på KVASkogome). Av den lön som intjänas bör en viss del gå till''hyra och mat'', medan resten -- med undantag förfickpengar -- används till ev. underhåll samt skuldsaneringoch ekonomisk trygghet för individens framtid. Anstaltenhjälper individen med denna del och verkställer densammai samförstånd med denne.Den nya öppna vårdens funktion och regelverkI god tid före övergången från sluten anstalt bör kontaktha etablerats mellan internen och det nyabehandlingsteamet genom ett antal besök. Vid besöken börkompletterande kartläggning och tester utföras, för attbehandlingsteamet och den behandlade skall lära kännavarandra. Dessutom bör man tillsammans kunna utvecklabehandlingsplanen med de nya momenten utbildning, socialträning och personlig utveckling. Rehabiliteringen skallgivetvis fortsätta men kompletteras nu med den nyaingrediensen samhällsträning (se nedan).I denna fas tillkommer en större lönearbetsinsats än vadsom varit fallet på den slutna anstalten, eftersom det isamhällsträningen ingår att den intagne skall sträva efter attkunna klara sig och vilja sanera och hantera sin egenekonomi inför det slutliga frigivandet. En önskan att spara,eller bygga upp pensionsförsäkringar o.dyl., för senaretrygghet eller för att gardera sig inför ålderns höst, bördärför på alla sätt uppmuntras och stödjas.Permissioner av beledsagad typ ökas successivt i antaloch införs även enskilda permissioner, somett resultat av att framsteg görs inom rehabilitering,samhällsträning och personlig utveckling.SäkerhetsaspektenVarje anstalt har sin egen frihet att utforma den lokalasäkerheten vid anstalten. De variationer som kan finnasbaseras på de lokala förhållandena och på deöverenskommelser som träffats mellan Förtroenderådetoch ledningen på anstalten.En individ som är klar att gå över till öppnare vård fårsjälv vara med och välja ut en anstalt som kan erbjuda detav honom/henne eftertraktade behandlingsprogrammet,vad gäller utbildning och arbete. Men han/hon har också attta ställning till regler, rutiner och säkerhetsaspekter,boendestandard och övriga förhållanden på anstalten ochsedan avgöra om det känns rätt för den egna personlighetenatt acceptera denna helhet.Säkerhetens efterlevnad vid vistelsen på anstalten,liksom vid egna permissioner, baseras på deöverenskommelser som träffas mellan individen,vårdteamet, förtroenderådet och anstaltsledningen.Genom att finns med i bilden, så skapashela tiden ett kamrat- och grupptryck mellan individerna attsköta permissionerna.Den stegvisa utvecklingenEtt allt större förtroende ges att med eget omdömehantera en allt större valfrihet i utvecklingen. Andelen''sluten tvångsvård'' minskar successivt till förmån för''öppen frivilligvård'', som leder till totalfrihet.