mot · GE02Ju803 · 1991-01-25 00:00:00 — Detta innebärinte att man skall avstå från ansträngningarna att sökaalternativa strafformer och försöka förbättra dem somfinns.Det är särskilt angeläget att utnyttja andra, intenödvändigtvis lindrigare, former av straff för ungalagöverträdare och för de personer som har så mångafängelsevistelser bakom sig att de i praktiken har blivitstraffimmuna. Vi tror t.ex. att den beslutadeförsöksverksamheten med samhällstjänst ochkontraktsvård, är påföljder som förhoppningsvis äreffektivare för att återanpassa den kriminelle och inte barautgör en förvaring av den dömde. Åtgärder rörande ungalagöverträdare behandlas i en särskild motion.Alternativa strafformer som innehåller någon form av''morot'' för den dömde förefaller vara den typ av påföljdsom ger det bästa resultatet. Det krävs givetvis att dendömde själv är motiverad att välja den aktuellastraffformen. Det är meningslöst att döma endrogmissbrukare till kontraktsvård istället för fängelse omdenne inte samarbetar. I så fall har den alternativastrafformen omvänd effekt. Det alternativa straffetkan då uppfattas som en genväg förbi ett fängelsestraff.Under förutsättning att den dömde noga sköter sig trorvi att alternativa strafformer som samhällstjänst ochkontraktsvård är den bästa formen av kriminalvård för denenskildes återanpassning. Vi understödjer starkt alla försökatt utveckla och finna nya former för alternativa straff. Avallmänpreventiva skäl krävs dock som ovan utvecklats attfängelsestraff, ibland långa sådana, utdöms även om dessaär ineffektiva från återanpassningssynpunkt.Ideella organisationer i kriminalvårdenSom ett komplement till de rehabiliteringsinsatser somgörs inom kriminalvården är det angeläget att ocksåutnyttja de ideella organisationer och kyrkor som engagerarsig för de intagna både och därefter.Frågan hur den andliga vården inom kriminalvården skallvara organiserad har länge diskuterats. Det är angeläget attdetta får en lösning som innebär att såväl svenska kyrkansom andra trossamfund skall få möjlighet att verka på ettfruktbart sätt på anstalter. Det är angeläget att detta ocksåkommer att gälla andra organisationer.PermissionerPermissioner är ett bra sätt att försöka återanpassa densom dömts till fängelse. Vi tror att möjligheterna ökar attden dömde inte återfaller i brottslighet om hans förstakontakter med livet utanför anstalten sker underkriminalvårdens överinseende och hot om tvångsmedel.Vi delar dock den oro som många känt dådet rapporterats om misskötta permissioner på anstalterna.Enligt färsk statistik från kriminalvårdsverket missköts igenomsnitt av permissionerna från slutna lokalanstalter.Misskötsamhet behöver i och för sig inte vara detsammasom rymningar; statistiken inkluderar även mindreallvarliga förseelser som sen ankomst, alkoholpåverkan etc.Men även dessa företeelser är oacceptabla. Förallmänhetens tilltro till straffsystemet och rättsväsendet ärdet angeläget att permissioner sköts och inte betraktas somen självklarhet för de intagna. Permissionsreglerna bördärför utformas så att de ger utrymme för individuellprövning av behovet och lämpligheten och är flexibla attanvända.Nya permissionsregler för långtidsdömdaRiksdagen beslöt att delvis nya regler skallgälla rörande långtidsdömdas permissioner. Den som hardömts till fängelse i lägst skall särbehandlas, om detmed hänsyn till arten av brottsligheten eller annars kanbefaras att han är särskilt benägen att fortsätta brottsligverksamhet innan straffet har avtjänats. Sammarestriktioner skall, liksom , gälla den som har dömtstill fängelse i lägst för grov narkotikabrottslighet.Konsekvensen av dessa bestämmelser är att dekategorier dömda som omfattas av ovan nämnda reglerunder den tid de vistas på riksanstalt beviljas permissionendast undantagsvis, och bara om det finns särskilda skäl tilldet. Vidare skall denna permission vara bevakad.I samband med att de ovannämnda reglerna ändrades avriksdagen yrkade bl.a. liberalerna attmöjligheten till särbehandlingen borde gälla samtliga somdömts till fängelse i lägst oavsett brottslighetenskaraktär. Enligt vår mening har en person som har erhållitett så långt fängelsestraff som normalt sett gjort sigskyldig till mycket svår brottslighet, exempelvis allvarligavåldsbrott. I sådana lägen måste allmänhetensskyddsintresse sättas i första rummet. bör därförmed komplettering av sitt tidigare beslut skärpamöjligheterna för när särbehandling av intagna får göras.Krav på skötsamhetI större utsträckning bör beslut om permissionerockså vara beroende såväl av hur de intagna skött tidigarepermissioner som av hur de uppför sig under anstaltstiden.T.ex. anser vi att den som påträffas med att missbrukanarkotika inte bör beviljas permissionförrän efter en viss prövotid som bestäms i varje enskilt fall.Kriminalvård i frihetVi har ovan beskrivit hur vi vill skärpa kraven för demsom dömts till kontraktsvård och villkorlig dom. Likasåmåste kraven skärpas på hur påföljden skyddstillsyn utövas.Tillämpningen varierar avsevärt mellan de olikafrivårdsdistrikten. För den allmänna tilltron tillrättsväsendet är det viktigt att skyddstillsyn verkligeninnebär en tillsyn och inte uppfattas som något slagspåföljdseftergift.De krav vi därmed ställer på frivårdsmyndigheternainnebär att dessa också måste ges reell möjlighet attfungera. Precis som rättsväsendets övriga områden harfrivården behandlats styvmoderligt ,som kraven varit höga på att verksamheten skallfungera effektivt. Frivårdens problem kommer i framtidenförmodligen inte att minska. Ett problem som i framtidensärskilt bör uppmärksammas är övergången frånfängelsevistelse till frivård.NormaliseringsprincipenFrivårdens arbete bygger på normaliseringsprincipen,dvs. att motivera klienten att ta del av samhällets resursersåsom socialtjänst, bostadsförmedling, arbetsförmedlingetc. saknar därför frivården direkta egna resurser föratt rehabilitera sina klienter.Vi menar att det finns skäl att omprövanormaliseringsprincipen och låta frivården få egna resurser.Anledningen är att frivårdens klienter skiljer sig markantfrån övriga medborgare som anlitar samhällets tjänster.Utredningar från t.ex. visar att två tredjedelarav klienterna har missbruksproblem och arbetslösheten är60 %. Vi tror att samhällets resurser skulle utnyttjaseffektivare för denna grupp om skattemedel satsades direktpå frivården än att de dömda skickas runt bland en mängdolika instanser som skall försöka hjälpa dem.Även inom fängelsevården tillämpas ett slagsnormaliseringsprincip. Den tolkas där på så sätt, att enintagen som behöver stöd eller hjälp i första hand skall gessådan utanför anstalten. I praktiken har detta inneburit attresurser för särskild psykiatrisk vård ansetts inte behövatillföras kriminalvården i tillräcklig omfattning. Särskilt om de s.k. jämställdhetsfallen -- ochkanske ytterligare andra grupper av psykiskt störda -- iframtiden skall dömas till fängelse, är det nödvändigt att seöver behovet av resurser till psykiatrisk vård inomkriminalvårdens ram. Detta utvecklas ytterligare i vårmotion om brottsoffer och brottsbekämpning.Kvinnor i kriminalvårdenPå ett antal lokalanstalter finns en gemensamplacering av män och kvinnor. Erfarenheterna av degemensamma placeringarna är skiftande. De kvinnligaintagna har i vissa fall blivit utnyttjade av de manligaintagna, och det har visat sig svårt att tillgodose derassärskilda vårdbehov.Frågan om kvinnor och män skall placeras gemensamtpå anstalt bör enligt vår uppfattning avgöras av kvinnornasjälva. Vi anser därför att sådana arrangemang bör vidtaspå lokalanstalterna att kvinnor och män kan vara åtskilda.I storstadsregionerna kan det bli aktuellt att reservera ensärskild inom kriminalvårdenVi har ovan framfört en mängd förslag som innebär ställer högre krav på brottslingar, såväl inomkriminalvården i anstalt (inklusive permissioner frånanstaltsvistelser) som inom frivården och inom ramen förkontraktsvård. Vi tror att detta ligger i såväl den dömdessom samhällets intresse. Ett viktigt led i detta ärkriminalvårdens eget disciplinära system, innebärande bl.a.möjlighet att ge ''påbackning'' i form av förlängt straff fördisciplinära förseelser. Detta system regleras i lagen omkriminalvård i anstalt (KvaL). I 47§ KvaL stadgas att disciplinstraff för varje enskildförseelse inte får överstiga . I 49§ kompletteras denna regel med maximitider för hur lång''påbackning'' en intagen totalt kan få för flera förseelser.Dessa maximitider varierar beroende på strafflängden.De i lagtexten angivna maximitiderna, i kombinationmed reglerna om halvtidsfrigivning, innebär att den''påbackning'' en intagen kan åläggas i praktiken sällan elleraldrig torde överstiga den strafftid domstolen dömt denintagne till. Det finns emellertid inte någon garanti för attdetta aldrig kan bli fallet. om demänskliga rättigheterna reglerar i artikel 5, andra stycket,under vilka förutsättningar lagliga frihetsberövanden fårske. Något utrymme för frihetsberövanden efteradministrativa beslut, såsom kriminalvårdsmyndigheternasbeslut om disciplinpåföljd, synes inte finnas.Av detta drar vi inte slutsatsen attdisciplinpåföljdssystemet måste avskaffas. I stället börendera av två förändringar ske. Dels kan en garantiregelinföras i KvaL, innebärande att disciplinpåföljder aldrigtillåts medföra att en dömd person hålls i fängelse under tidsom går utanför den ram domstolen angivit i sin dom. Delskan disciplinsystemet samordnas med det förslag vi ovanframfört rörande möjligheterna att i enskilda fall intebevilja halvtidsfrigivning. Sålunda bör halvtidsfrigivningenkunna uppskjutas om den intagne gör sig skyldig tilldisciplinbrott, men den av domstolen utdömda strafftidenfår som sagt aldrig överskridas.Utvärdering av kriminalvårdslagstiftningenDet är dags för en genomgripande utvärdering av denkriminalvårdsreform som genomfördes . En sådanutvärdering bör ske inom ramen för en parlamentariskutredning. Den bör syfta till att överväga om dehittillsvarande målen för kriminalvården fortfarande i allaavseenden skall gälla och om de medel som står tillförfogande i så fall är de riktiga.Inom ramen för en sådan utvärdering bör man, förutomatt belysa alla de problemområden vi ovan nämnt, övervägaom närhetsprincipen -- dvs. att intagna skall placeras påanstalt nära hemorten -- skall ha samma styrande effekt vidplaceringen som . Erfarenheterna av närhetsprincipenvisar att eftersom de intagna vistas i närheten av sin vanligamiljö så behåller de också kontakten med ett destruktivtsocialt umgänge.Vidare bör utredningen överväga att i störreutsträckning differentiera klientelet med hänsyn framförallt till missbrukssituationen. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om begränsning avstrafflagstiftningen,2. att hos regeringen begär förslag till vad imotionen anförts om återgång till reglerna omåtalsunderlåtelse i den lydelse som gällde före ,dock med undantag för de ändringar som skett i och medSFS 1988:822,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om tillämpningen avåtalsunderlåtelse och rapporteftergift,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om användningen av ochutformningen av fängelsestraff,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en förutsättningslös utvärderingav systemet med villkorlig frigivning,6. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om skärpta krav på dem som ärvillkorligt frigivna,7. att beslutar om sådana ändringar ilagstiftningen om kontraktsvård som föranleds avmotionens förslag,8. att hos regeringen begär förslag till reglerom villkorlig fängelsedom enligt vad i motionen anförts,9. att hos regeringen begär förslag tillförändrad lagstiftning rörande påföljdsval vidrattfylleribrott samt personundersökning i mål om sådanabrott, i enlighet med vad i motionen anförts,10. att beslutar om sådan ändring i tillämpligalagar att förutsättningarna att särbehandla intagna dömdatill fängelse i lägst i permissionsfrågor ökar,11. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om krav på skötsamhet vidpermissioner,12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om frivårdsmyndigheterna inomkriminalvården,13. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om den s.k.normaliseringsprincipen,14. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om rätten för kvinnliga intagna attvälja att bli placerade isolerat från manliga intagna,15. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om systemet för disciplinpåföljdinom kriminalvården,16. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en genomgripande utvärderingav kriminalvårdsreform inom ramen för enparlamentarisk utredning.