mot · GE02Kr257 · 1991-01-25 00:00:00 — Operans fondbildning och lönebetalningsförmåga I rapporten till Operan l982/83:4framförde revisorer vissa anmärkningaravseende formella brister i Operans ekonomiska förvaltningsamt synpunkter på materiella förhållanden rörande främstteaterns anslagsframställning, anslagsreservationer ochskattskyldighet.Bl.a. påpekades att de befintliga reserver somuppkommit inom teatern ''stämmer illa överens med detintryck av en ekonomiskt pressad situation som Operan getttill känna bl.a. i sina anslagsframställningar''.I sitt yttrande l983-08-20 över rapporten underströkstyrelsen för Aktiebolag ''att denkritiserade ordningen inte lett till några materiellt negativakonsekvenser vare sig för bolaget, för dess borgenärer ellerför staten som aktieägare''.Beträffande motiven för den kritiserade fonderingen avanslagsmedel anfördes följande: ''Ojämnhet ochfördröjningar i utgiftsflödet beträffande olika betydelsefullakostnadsposter (t.ex. hyror), löneutvecklingen ochvarningar för reellt sjunkande anslag har gett starka motivför en ansvarskännande ekonomiledning att försäkra sig ombetydande finansiella marginaler. ''Denna redovisning av motiven för fonderingen ärmycket intressant och avslöjande, ty här erkänneroperaledningen att fonderingen vidtagits med hänsyn tillbl.a. Operans solistklubb har nämligenalltsedan den felaktigt gjorda fonderingen blev känd hävdatatt den delvis skett på bekostnad av möjlig löneökning förde anställda. Detta bestreds emellertid av operaledningennär frågan togs upp inför arbetsdomstolen.Den omstridda frågan gällde då huruvida vissa lokalalöneuppgörelser, som träffats mellan Kungliga Teatern ABoch l l980--83, skulle förklaras vara till viss del ogiltiga enligt 30, 33eller 36 § avtalslagen på grund av att teatern vid de lokalalöneförhandlingarna inte informerat avdelningen om attteatern hade vissa ekonomiska reserver samt utmålatteaterns ekonomi som svagare än den var.Teatern hävdade att riksavtalet för de statsunderstöddateatrarna vilade liksom andra arbetsgivarorganisationerskollektivavtal på en princip om solidarisk lönepolitik sominnebar att den enskilde arbetsgivarens ekonomi ärovidkommande. erkändes att det var riktigt att sångsolisterna genom riksavtalen och de lokalalöneuppgörelserna fått vidkännas en viss eftersläpning iförhållande till andra anställda vid teatern. Detta har berottpå en låglönesatsning, och även teatern kan beklaga attlandets främsta sångsolister med viss rätt kan sägas ha blivitdrabbade därav.I arbetsdomstolens dom (nr l34/86, mål nr A 2l0/85)konstaterades:I den fria löneförhandlingens natur ligger vidare att det iprincip inte finns något samband mellan enförhandlingsparts ekonomiska ställning och deförhandlingsståndpunkter som parten själv eller hansmotpart kan inta och genomdriva. Av detta följer att detinte går att göra några i ett rättsligt sammanhang hållbaraantaganden om förhandlingsutfallet, dvs en uppgörelsesinnehåll, beroende på en förhandlingsparts ekonomiskaförhållanden eller motpartens större eller mindrekännedom om dessa. Vidare måste därav följa, att det intekan bedömas som ett svikligt förfarande, om part i en frilöneförhandling skulle lämna oriktiga eller ofullständigauppgifter om sin ekonomiska ställning (sid l7).Det är naturligtvis riktigt att det i princip intebehöver finnas något samband mellan en förhandlingspartsekonomiska ställning och förhandlingsståndpunkter meni praktiken är det uppenbart att det föreligger ettsådant samband. Teaterns villighet att betala högre lönerborde därför varit större om man inte fonderat en del avdisponibla medel.Även om detta är en svår fråga att besvara, borde ettallvarligt försök göras, även om teatern i första handbestred avdelningens yrkande på den grunden attavdelningens rätt till talan beträffande de ifrågavarandelokala löneuppgörelsernas giltighet gått förlorad på grundav preskriptionen enligt § 22 i l984--l985 års riksavtal.Arbetsdomstolen fann dock icke skäl att gå in på enprövning av denna fråga.SlutsatsAtt särskilt sångsolisterna vid Operan känner ett starktmissnöje med operaledningens agerande förvånar inte. Dekan peka på att som operaledningen på heltsjälvsvåldiga grunder låtit fondera medel som tillsammansmed upplupna räntor kom att uppgå till l09 miljoner kronorhöjdes lönerna för solisterna vid medan de lågoförändrat kvar för sångsolisterna vid Operan.Trots revisorers mycket förtjänstfullagranskning av och kritik mot Operans ekonomiskaredovisning och trots Arbetsdomstolens domslut kan jaginte finna att föreliggande problem blivit helttillfredsställande utrett. Jag anser därför att hosregeringen bör begära en särskild utredning av ovannämnda problem, utförd av en helt opartisk utredare. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär en särskild utredningom de ekonomiska konsekvenserna för de anställda vidOperan till följd av den tidigare förekommande och heltoriktiga fonderingen av anslagna medel.