mot · GE02Jo211 · 1991-01-25 00:00:00 — har det främst i uppstått alltallvarligare problem med renar, som i stort antal uppehållersig på förbjuden mark. Konkret handlar det om att renaråret om finns på marker, som får utnyttjas för bete endastvintertid.Detta förhållande skapar allvarliga motsättningarmellan rennäringsidkarna och övrig befolkning i de berördaområdena. Att renarna när de uppträder i stort antalåstadkommer viss skada är i och för sig allvarligt nog.Allvarligast är dock, särskilt i ett längre perspektiv, attomständigheterna kan leda till en negativ inställning tillrennäringen som sådan och till den samiska folkgruppen.En inflammerad tvist om samernas rättigheter uppstår. Isista hand är det sameintresset som kommer att förlora påatt frågan inte löses.De grundläggande orsakerna till problemet är i korthetföljande:Antalet renar har i vissa av samebyarna ökatlångt utöver tidigare nivåer. Normalt söker renarna sittfoder i fjällområdena och förflyttar sigvintertid ner i skogslandet. Detta har bl.a. att göra med attdjuren har speciella betesbehov och att deras instinktorienterar dem åt ett bestämt, regelbundetflyttningsmönster.Ökar renantalet starkt, uppstår brist på bete. Djurentenderar då att bryta sitt normala beteendemönster. Derasnaturliga, instinktmässiga orientering störs. Resultatet blirdet vi nu på vissa håll ser, nämligen att stora renflockar, helti strid med rennäringslagen, uppehåller sig i skogslandenunder tider, när de normalt ska befinna sig på fjället för attutnyttja betena där.Vad som krävs för att återställa normala och lagligaförhållanden är dels att antalet renar kan bringas underkontroll, dels att myndigheterna får praktiska möjligheteratt agera aktivt.Ansvaret för förhållandena inom rennäringen vilarlokalt på ledningarna för samebyarna, regionalt pårespektive lantbruksnämnds rennäringsdelegation, där 3 av7 ledamöter representerar samerna.I , där situationen är mestakut, har rennäringsdelegationen bl.a. enhälligt beslutat omminskning av antalet renar i berörda byar. Det bör påpekas,att samernas representanter här tagit ansvar på ettföredömligt sätt.Två omständigheter gör emellertid att sådana beslut ipraktiken inte får någon som helst verkan.För det första saknas varje möjlighet till offensiv åtgärdför att verkställa beslutet. Åtlyds det inte av vederböranderenägare, händer ingenting. Dessutom tappar man i allthögre grad kontroll över hur många renar, som iverkligheten finns inom respektive by.För det andra kan inte heller ledningen för den enskildabyn agera effektivt i frågan, ty också den saknar relevantabefogenheter. Inom byn uppstår också en mycketkontroversiell situation. Eftersom rösträtt och inflytande ibyns angelägenheter är knutna till renantalet, missgynnardetta de renägare, som är lojala mot byns ochrennäringsdelegationens beslut. De som inte är lojalagynnas däremot. Byn och dess ledning hamnar i ensituation, som den inte kan bemästra. Också här liggerupphovet till en inre konflikt inom byn.För varje ansvarig person, same eller icke, står det klart,att man inte bara kan låta denna inflammerade situationfortsätta att utveckla sig. Det finns praktiska möjligheter attvända läget. Två grundläggande åtgärder är då behövliga.1. Bestämmelser om samhällelig kontroll vid renräkningmåste införas i rennäringslagen. Detta undanröjer riskenför att vissa byar underlåter att räkna renar. Renräkningenger grunden för en balans mellan renantal ochnäringsutrymme. Det är också en fördel för det inre arbetetinom byarna. Det gör att ledningen för en by kan på etteffektivare sätt hålla kontroll över ägarnas respektiverenantal.2. Bestämmelser om vitesföreläggande mot dem, somvägrar rätta sig efter beslut, bör införas i rennäringslagen.Vitesföreläggande är ett milt, men tillräckligt effektivtlagligt påtryckningsmedel. Rättar sig vederbörande,behöver inga repressalier verkställas. Indirekt ärförekomsten av sådana myndighetsbefogenheter ett stöd åtdem som beter sig lagligt. Vitesföreläggandet ger ocksåmöjlighet att undvika den åtgärd, som ärden som står till buds: att förordna om tvångsslakt avdjuren.Alternativet till de nu nämnda åtgärderna är dels att denrådande konflikten alltmer förvärras, dels att tvångsslaktt.ex. genom skjutning av renar, som befinner sig på otillåtenmark, blir oundviklig. Det sistnämnda är en åtgärd, sombåde ter sig etiskt stötande och som riskerar att för lång tidframåt förstöra förhållandet och förhandlingsklimatetmellan de renägande samerna och övrig befolkning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förslag till ändring irennäringslagen med syfte att införa bestämmelser omkontroll av renräkning och vitesföreläggande.