mot · GF02So13 · 1991-11-19 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:65 Valfrihet i barnomsorgen I propositionen föreslås att nuvarande rigida ochföråldrade statsbidragsbestämmelser, som förhindrar privatetablering och konkurrens inom barnomsorgen, ändras.Detta är mycket positivt. Framför allt därför att detkommer att ge småbarnsfamiljerna möjligheter att självafritt välja omsorgsform för sina barn, som detbidrar till ökad rättvisa.Enligt regeringsförklaringen skall en omläggning avfamiljepolitiken ske i flera steg. Där sägs bl.a. att:I ett första och steg tas existerande hinder förfri etablering och fritt utnyttjande av olika former avbarnomsorg bort. Barnomsorgsbidraget följer det val somföräldrarna träffar. Statsbidrag kommer också att utgå, t.ex.då förskollärare startar eget och för dagbarnvårdares egnabarn. Genom dessa åtgärder skapas förutsättningar attsnabbare nå målet full behovstäckning inom barnomsorgen.Trots regeringsförklaringens utfästelse lägges ipropositionen inget förslag om att ge rätt till statsbidrag fördagbarnvårdarnas egna barn.Om detta säger föredragande statsråd:Enligt min mening bör dagbarnvårdarnas egna barn gerätt till statsbidrag på samma villkor som gäller för andrayrkesarbetandes barn, men säger därefter att i nuvarandesamhällsekonomiska läge är jag inte beredd att föreslå ettgenomförande av denna reform.Det är således av ekonomiska skäl som regeringen valtatt göra detta avsteg från regeringsförklaringen.Enligt propositionen skulle ett genomförande avreformen kosta . Därmed utgårman ifrån att alla kommuner, i och med rätten att få utökamålgruppen för barnomsorg med dagbarnvårdarnas egnabarn, och kommer att ökautbyggnadstakten av barnomsorgen med 25.000--26.000platser.Detta är mot bakgrund av det ekonomiska läget ikommunerna ett fullständigt orealistiskt antagande ochmåste vara baserat på någon form av missförstånd om hursystemet i praktiken fungerar.Systemet att låta dagbarnvårdares egna barn fåkommunal barnomsorg i det egna familjedaghemmetinitierades genom ett enigt beslut i kommun1985. Beslutet överklagades inte och vann därför laga kraftså att ett genomförande kunde påbörjas /86. Därefterhar flera kommuner, bl.a. , infört systemet.Uppsalas beslut överklagades ända upp iRegeringsrätten där det fastslogs att det inte stod i strid medgällande lagstiftning.Förmodligen är det skälet till att systemet kommit attkallas ''Uppsalamodellen''. ''Linköpingsmodellen'' och ''Uppsalamodellen'' skiljersig i princip endast i ett avseende. I anvisasdagbarnvårdarnas barn plats via barnomsorgskön i tur ochordning enligt gällande köregler medan man i fårförtur.För att förhindra en spridning till flera kommunerändrade den dåvarande socialdemokratiska regeringenstatsbidragsförordningen (1987:60), så att statsbidrag inteutgår till dagbarnvårdarbarn som är placerade som dagbarni det egna familjedaghemmet.Den formella förändring som behövs för att statsbidragskall utgå är således en justering av statsbidragsförordning1987:60.Därmed skulle kommunerna få rätt till statsbidrag fördet ökade antal platser som fordras om man beslutarutöka målgruppen för barnomsorg med dagbarnvårdarnasegna förskolebarn.Det finns dock ingen anledning att anta att man kommeratt öka den planerade utbyggnadstakten av barnomsorgenäven om dagbarnvårdarna får rätt att ställa sina barn ibarnomsorgskön.I praktiken kommer man sannolikt att budgetera sammaantal nya platser som men fortsätta med dettaunder något längre tid.För statsbidragsanslagen kommer detta att leda till ettsuccessivt ökat behov som kommer attbegränsas till några tiotals miljoner för de kommuner somredan infört systemet och för de kommuner som har fullbehovstäckning och beslutar påbörja en utbyggnad av det.Mot bakgrund av att kommunerna inte lyckatsuppnå den utbyggnadstakt som förutsatt bördetta resursbehov gott och väl kunna täckas inom befintliganslagsram.Först sedan kommunerna byggt ut sin barnomsorg, tillden nivå som på relativt osäker grund ansett varafull behovstäckning, kommer ett reellt behov av ökadeanslag att uppstå.Ur budgetsynpunkt innebär det sannolikt ingen skillnadmellan att genomföra reformen redan nu eller att vänta ettpar år. Huvuddelen av kostnaderna kommer ändå vidsamma tidpunkt.För många dagbarnvårdare, som genom nuvaranderegler inte kan få heltidstjänster därför att man har egnaförskolebarn, är alternativet att övergå till annatförvärvsarbete. I dessa fall uppstår inte bara ett behov avnya barnomsorgsplatser för de dagbarn man haft inskrivnai sitt familjedaghem, utan även för de egna barnen.Det finns därför skäl att även se till de kostnader för statoch kommun som följer av detta.I den aktuella delen av propositionen hänvisasavslutningsvis till de mer generella statsbidrag som kan bliföljden av kommunalekonomiska kommitténs kommandeförslag.Med en övergång till ett generellt statsbidragssystemföljer att kommunerna själva har att avgöra frågan ombarnomsorg för dagbarnvårdarnas barn inom ramen för degenerella bidragen.Såvida staten i det sammanhanget inte avser att tillskjutamer medel för detta ändamål gör det ingen skillnad om manredan nu inom ramen för befintliga statsbidragsanslag gerkommunerna samma rätt.Enligt min mening kan därför statsbidragsförordning1987:60 ändras i enlighet med vad som häranförts utan att statsbidragsanslaget behöver höjas under denärmaste två åren. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ett införande avstatsbidrag för dagbarnvårdarnas egna barn.