ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GE02Jo143 · 1991-04-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:155 Lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230), m.m. har i motion Jo252 om Bo- och brukarpliktklarlagt vilken politik vi anser bör vara vägledande när detgäller lag om jordförvärv. Regeringens syn i propositionenöverensstämmer ej med den i vår motion redovisade. Vifinner det visserligen tillfredsställande att regeringen förjordbruk i glesbygd vill att en form av bo- och brukarpliktskall tillämpas. Likaledes är det tillfredsställande attjordförvärv av juridiska personer skall bli föremål förprövning.Vi instämmer i den kritik som utredningen ochpropositionen redovisar gentemot den nuvarande lagensfunktion. Den har varit redskap för en jordbrukspolitik somär främmande för miljöpartiet.Vi menar att innehav och bruk av jord och skog ej enbartfår betraktas som en finansiell placering eller som ettproduktionsredskap för skog eller livsmedel. Jord och skogmåste i stället betraktas som oersättliga naturtillgångarvilka av den nu levande generationen skall förvaltas medansvar inför allt levande och inför kommande generationer.Eftersom jordbruksmark är en globalt knapp tillgång måsteansvaret också uppfattas globalt.Vi menar att detta sker bäst genom brukare som bor påden jord de äger eller förvaltar och i möjligaste mån deltari jordens skötsel.Vi avser ej att yrka avslag på de föreslagnalagändringarna, och trots att det saknas ideologiskmotivering för förslagen och att konsekvensanalysen ärytterst knapphändig är de dock ett steg i rätt riktning.Däremot yrkar vi på att bestämmelser om bo- ochbrukarplikt skall införas generellt med regler i enlighet medmotion Jo252. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna attden föreslagna lagen om jordförvärv är otillräcklig och börutvidgas i enlighet med motion 1990/91:Jo252.
mot · GE02Jo150 · 1991-04-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:155 Lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230), m.m. Bo- och bruka-princip bör gälla i hela landetI propositionen föreslås förändringar ijordförvärvslagstiftningen. Förändringarna syftar till attanpassa lagstiftningen på detta område till den nyalivsmedelspolitiken som 1990 beslutade om.Dessutom har kritik framförts mot den hittillsvarandelagstiftningen för att den inte ledde till måluppfyllelse. I enutredning om jordförvärvslagstiftningens effekter, somnyligen genomförts, hävdas att den lett till att människorhindrats från att flytta ut på landsbygden men inte till attmänniskor beretts tillfälle att bo kvar där. Det är särskiltsyftet att genom förvärvsreglerna stimulera tillrationalisering, som gett dessa negativa effekter.Vi delar uppfattningen att jordförvärvslagstiftningenbehöver förändras. Vi välkomnar också den allt merpositiva synen på jordbruket som deltidssysselsättning, somkommit till uttryck i det livsmedelspolitiska beslutet,lagstiftning när det gäller fastighetsbildning och också idenna proposition.Vi instämmer också i uppfattningen attjordförvärvslagstiftningen bör vara ett aktivt instrument iregionalpolitiken.I propositionen föreslås att prisprövningen slopas. Detbetyder att samhället frånhänder sig ett instrument för atthindra förvärv i kapitalplaceringssyfte. Det kan också ledatill att förvärv för fritidsändamål, t ex jakt eller sommarvistelser ges företräde före förvärv isyfte att aktivt bruka fastigheten. Särskilt i de delar avlandet som har ett högt turistiskt värde kan dessa problemuppstå.Samtidigt delar vi uppfattningen att den hittillsvarandeprisprövningen varit ett svårhanterligt redskap bl a därföratt endast ett mindre antal förvärv har kunnat prövas.Bedömningar av skäliga prisnivåer är inte alltid enkla attgöra. Vissa köpare gynnas och säljare missgynnas.Vi menar att bo- och bruka-principen måste hävdasstarkare för att det aktiva brukandet på hel- eller deltid skakunna främjas. Vi föreslår därför att denna princip skallgälla i hela landet och inte enbart i det som i propositionendefinieras som glesbygd.Det betyder att man från myndigheternas sida måste ibetydligt större utsträckning kontrollera att åtaganden omatt bo och bruka uppfylls. Det är därför tveksamt omresursbesparingar, åtminstone till en början, kangenomföras i den omfattning som propositionen anger.Begreppet bruka måste enligt vår mening ges en tolkningsom stämmer med den nya livsmedelspolitiken. Det kanalltså inte enbart avse traditionell jordbruksproduktion.I övrigt delar vi uppfattningen att förvärvsprövning förjuridiska personer bör kvarstå i områden med storaomarronderingsbehov. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att bo- och bruka-principen skallgälla i hela landet.
mot · GE02Jo151 · 1991-04-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:155 Lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230), m.m. Kan landsbygden överleva med den nyajordförvärvslagen?En viktig förutsättning för en levande landsbygd är attmänniskor har möjlighet att bo och bruka de jord- ochskogsbruksfastigheter som finns. Utboägande ochbolagsägda fastigheter ger inget underlag för vare sig skolor,affärer eller annan service. Därför bör bo- ochbrukarplikten på jordbruksfastigheter skärpas.Regeringens förslag till ny jordförvärvslag innebär enomfattande avreglering. Bl a avskaffas regler omprisprövning och regler om jord- och skogsbruketsrationalisering.Med en omfattande avreglering och borttagandet avprisprövningen finns en uppenbar risk att den nya lagengynnar kapitalplacerare och personer som vill skaffa sig brajaktmarker på bekostnad av den lokala befolkningen.Kravet på bosättning kommer t ex bara att gälla i deavlägsnaste glesbygderna. För del är det avavgörande vikt att kravet på bosättning gäller hela länet.I propositionen föreslås att tillståndsplikten vid förvärvska slopas för personer bosatta inom kommunen. Eftersomkommunerna i är stora och det är långaavstånd inom kommunens gränser (t ex är avståndet --Strimasund i Storumanskommun ) bör det tillståndsfria området begränsas till denförsamling där fastigheten finns. Det torde också stämmamed propositionens intentioner.Mot bakgrund bl a av en ansökan om svensktmedlemskap i pågår en översyn avreglerna för utländska medborgares köp av fastigheter iSverige. Utan en stark booch brukarplikt finns det risk attfastigheter köps upp -- som kapitalplacering eller förjaktbruk -- av människor som inte har för avsikt att bosättasig på fastigheten. Detta leder till en utarmning avlandsbygden.Jordbruket i norra fick en särbehandling i detlivsmedelspolitiska beslutet. Det var bra och det ärnödvändigt att det beslutet följs upp i jordförvärvslagen.Därför bör det livsmedelspolitiska beslutet vara grund förjordförvärvslagens avgränsning av glesbygdsområde iställetför glesbygdsförordningen som föreslås i propositionen. Enförutsättning för jordbruket i inland är attockså kustlandets jordbruk kan förbli intakt. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om skärpt bo- och brukarplikt,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om nödvändigheten av att bo- ochbrukarplikten skall gälla hela länet,3. att beslutar att i skallförsamling utgöra det geografiska område för vilkettillståndsplikt ej erfordras,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utländska medborgaresfastighetsförvärv,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om det livsmedelspolitiska beslutetsom grund för jordförvärvslagens avgränsning avglesbygdsområde.
mot · GE02Ju36 · 1991-04-08 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:127 tillträde till FNs narkotikabrottskonvention, m.m. Vänstertpartiet yrkar avslag på rubricerad proposition.Den föreslagna utvidgningen av brottsbalkenshäleribegrepp är oprecist och kan få koneskvenser förrättssäkerheten.Det är viktigt att bekämpa narkotikabrottsligheten. Viär därför positiva till intentionerna bakom det lagdaförslaget, men överdrivna åtgärder med svåröverskådligakonsekvenser kan få en negativ effekt på bekämpningen avnarkotikabrott. Tillämpningen av den nya häleriparagrafenkan leda till övergrepp och till att rättssäkerhetskravenåsidosätts.Problemet uppstår när man kommer in på bedömningenom någon har tillgodogjort sig egendom som ''härrör'' frånbrottsligt förvärv eller värdet av sådan egendom. Vi kaninte se någon gräns för hur många led tillbaka ett sådantvärde/förvärv kan tänkas få för att man ska kunna bli dömdtill häleri.Justitieombudsmannen () har även uttryckt dessafarhågor om rättssäkerheten och även befarat att en ny formav undersökningsplikt, där förutom enskilda, banker,företag och samhällsorgan kan bli drabbade av orimligakrav beträffande sina ekonomiska transaktioner.Vänsterpartiet delar JOs farhågor.Vänsterpartiet anser att innan tillträder FNsnarkotikabrottskonvention måste en ny utredning görassom ser över att rättssäkerheten inte åsidosätts i en nyhäleriparagraf. Med hänvisning till det anförda hemställsatt avslår regeringens proposition 1990/91:127om tillträde till FNs narkotikabrottskonvention,m.m. med anledning av vad i motionen anförts om atträttssäkerhetsaspekten inte beaktas.
mot · GE02Ju38 · 1991-04-09 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:130 Ändringar i vapenlagen (1973:1176) m.m. I propositionen föreslås bland annat vissa skärpningaravseende rätten att inneha ammunition. Även innehav aven enstaka tillståndspliktig ammunitionsdetalj blir enstraffbelagd gärning för den som ej har tillstånd.I vissa situationer kan det framstå som opåkallat om enrättslig process skall behöva inledas om någon upptäcksmed olaga innehav av ammunition.Det är troligt att det i många hem finns någon enstakaammunitionsdetalj som behållits som en souvenir, ettminnesföremål eller ren kuriositet. Det kan vidareförmodas att de som har sådan ammunition har bristandeinsikter i vapenlagstiftningen.Eftersom innehavet kan medföra straff föreligger enuppenbar risk att ägaren i stället för att överlämnaammunitionen till en polisiär eller militär myndighet när detstraffvärda innehavet blir klart för honom, gör sig av medpatronen, tändhatten eller dylikt på ett sådant sätt att riskför skador uppkommer.Vidare synes det föga påkallat att polisen skall tvingasatt göra en utredning och för åklagarens bedömningredovisa omständigheterna kring innehavet av en enstakalicenspliktig patron. Visserligen kan åklagaren i sådanaursäktliga fall avskriva ärendet med stöd avrättegångsbalken 20 kap. 7§ punkten 1 men den administrativa omgången innanärendet avslutas är resursförbrukande i en omfattning somknappast är försvarbar.Polisen torde inte kunna använda rapporteftergift somett generellt avföra dessa innehav av enstakaammunitionsdetaljer från vidare handläggning. När polisenkommer på någon med att inneha t.ex. en enstaka patronhar polisen ingen annan laglig möjlighet än att inledaförundersökning och redovisa ärendet för åklagaren.Ett sätt att undvika att belasta rättsväsendet med dettaslag av ärenden men ändock komma åt sådan enstakaammunition som innehas olagligen vore att tillskapa enmöjlighet att förverka ammunitionen genom en rutin sommotsvarar den som gäller för förverkande enligt 36 kap. 3§ brottsbalken.Kommer polisen på någon med olovligt innehav avenstaka ammunitionsdetaljer skulle polisen med en sådanordning kunna ta ammunitionen i beslag varefter åklagarenbeslutar om förverkande. Proceduren är avsevärt enklareän den som följer av att en förundersökning inleds.Straffpåföljd bör förbehållas de fall då någonuppsåtligen olagligt förvärvar eller innehar fler patroner avett och samma slag än något enstaka exemplar.Genom en sådan ordning bör respekten förlagstiftningen på detta område kunna upprätthållassamtidigt som samhällets resurser icke onödigtvis belastasoch rättsmaskineriet befrias från risken att belastas medbagatellartade ärenden hos polis, åklagare och eventuelladomstolar. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar om sådan ändring i vapenlagen attinnehav av enstaka ammunitionsdetaljer inte föranlederonödigt arbete i rättsmaskineriet.
mot · GE02Ju39 · 1991-04-09 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:130 Ändringar i vapenlagen (1973:1176) m.m. Vid 38:e session 1990 antogs enrekommendation där uppmanadesatt harmonisera de nordiska ländernas vapenlagstiftning.Till rådets 39:e session meddelade ministerrådet att enharmonisering av den nordiska vapenlagstiftningen bordeske på grundval av konvention om kontroll avenskildas förvärv och innehav av skjutvapen samt denframtida EG-regleringen på området.Nordiska rådets juridiska utskott delade dennauppfattning. För att påskynda och påverka en europeiskharmonisering bör de nordiska länderna intensifiera sittsamarbete på detta område. Man borde åtminstone skapagemensamma definitioner så att t.ex. den gränshandel därungdomar är inblandade upphör. Regeringen bör därförsnarast uppta överläggningar med de övriga nordiskaländernas regeringar för att genomföra en översyn avländernas respektive vapenlagstiftning. Detta arbete kansedan ligga till grund för gemensamma nordiskaställningstaganden vid kommande förhandlingar om eneuropeisk harmonisering av vapenlagstiftningen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts beträffande nordiskt samarbete påvapenlagstiftningens område.
mot · GE02K46 · 1991-04-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:117 En ny kommunallag I proposition 1990/91:117 förslås att det nuvarandesystemet med latituder, som anger det minsta antalledamöter i fullmäktigeförsamlingar ochlandstingsfullmäktige som måste utses vid angivna antalröstberättigade invånare, behålls.Med hänsyn till att förslaget till ny kommunallag i fleraavseenden präglas av större frihet för kommuner ochlandsting i utformningen av den egna organisationen, inkl.antal ledamöter i nämnder och styrelser, synes 5 kap. 1 §vara en alltför detaljerad kvarleva från den gamla lagen.Som exempel på vart centrala detaljregleringar leder kannämnas läns landsting, som i årets val passerar 200 000 röstberättigade och därför tvingas öka antaletlandstingsledamöter från 61 till 71 somverksamheten minskar med () och den politiska organisationen i övrigtbantas.De motiv som anförs i propositionen synes inte hellertillämpliga -- åtminstone inte för --nämligen att ett lägsta antal utgör ett skydd för småpartier.För finns nämligen en småpartispärr på . Med hänsyn till att landstingen är relativt homogenabefolkningsmässigt skulle därför ett gemensamt lägsta antalledamöter -- förslagsvis 51 -- vara tillfyllest. Därutöver börfrihet ges för landstingen att själva fastställa erforderligtantal ledamöter och därvid avväga detta mot organisationeni övrigt, strukturen i länet, antal valkretsar osv.I propositionen framhålls att de enda obligatoriskanämnderna i fortsättningen blir kommunstyrelsen ochvalnämnden. Detta äger sin riktighet vad avserkommunallagen. Genom skilda speciallagstiftningar kandock kommuners och landstings frihet inskränkas. Detsenaste exemplet härpå är proposition 1990/91:82 omfolkbildning, som är föremål för riksdagensbehandling. I denna föreslås att de kommuner och landstingsom driver folkhögskolor inrättar speciella styrelser fördessa. Enligt vår mening finns inte behov av detaljregler förkommuners och landstings organisation. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om antalet ledamöter tillkommunfullmäktige och ,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om detaljregler för kommuners ochlandstings organisation genom speciallagstiftning.
mot · GE02K47 · 1991-04-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:117 En ny kommunallag I propositionen har beträffande sekretessfrågorframhållits att en ny nämndorganisation inte innebär någonprincipiell nyhet för tillämpningen avsekretesslagstiftningen och att det förekommeratt kommunala nämnder sköter verksamheter med olikasekretessregler.Redan då försöket med kommundelsnämnder infördespåpekades i olika sammanhang -- i synnerhet avsocialarbetare -- att enskilda kunde komma i kläm, eftersomingenting uttalats om på vilket sätt enskilda skulle skyddas ide kommunala nämnderna. I olika sammanhang under årenhar frågan aktualiserats hos social- ochjustitiedepartementen genom frågor från enskildahandläggare. har sagts och skrivits att man''följer utvecklingen''. Det är sant att nämnder handlagtärenden med olika sekretess, men ytterst skönsmässigt,därför att befintliga regler varit så gott som omöjliga attfölja. Frågan är inte heller berörd i proposition 1990/91:111,som behandlade informationsutbytet mellan vissamyndigheter i vissa speciella fall.Enligt min uppfattning har man nu ''följt utvecklingen''. Att ha en lagstiftning som ärutomordentligt svår att arbeta efter medför att handläggarei all välmening gör egna bedömningar om vad som är tillmen för den enskilde. Det bidrar också till att lagen ansesomöjlig att tillämpa, att man gör egna konstruktioner ochmed det undergräver respekten för lagen.Det finns också en risk när man ''följer utvecklingen'' attdet utvecklas en sådan praxis attsekretessbestämmelserna helt åsidosätts. En konsekvens avdet kan bli att man anser att det i praktiken fungerar brautan sekretessbestämmelser, vilket medför en inskränkningi den enskildes sekretesskydd. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att en snabb översyn avsekretessbestämmelserna sker så att klarhet föreligger närden nya kommunallagen träder i kraft.
mot · GE02K49 · 1991-04-15 00:00:00 — att avslår förslag till lag om rätt förkommuner, landsting och kyrkliga kommuner att lämnainternationell katastrofhjälp och annat humanitärt bistånd,15. att beslutar att upphäva lagen (1962:638)om rätt för kommun att bistå utländska studerande.
mot · GE02K52 · 1991-04-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:117 En ny kommunallag Begreppet kommunmedlemPropositionen håller fast vid en föråldrad definition avbegreppet kommunmedlem, som gör att t ex fastighetsägareutan annan anknytning till kommunen fortfarande ska varakommunmedlem. Dessa fastighetsägare har inte längreskyldighet att betala skatt till kommunen men har kvar allade rättigheter som följer med medlemskapet, främstbesvärsrätt. Denna rätt går i vissa delar längre än den somtillkommer kommuninvånare som inte har ställning somsakägare. Även fastigheter som ägs av s.k. utbor för med sigbetydande kostnader för t.ex. brandförsvar och lagregleradrådgivning, vilka finansieras med kommuninvånarnaskommunalskatt. För kommuner med omfattandefritidsbebyggelser utgör detta förhållande en stor ochökande ekonomisk belastning.Regeringens argument mot en principiell renodling avkommunmedlemsbegreppet är främst rätten tillkommunalbesvär. Den särskilda besvärsrätt som nutillkommer fastighetsägare utan annan anknytning tillkommunen måste lösas på annat sätt än genommedlemskap. Den av regeringen aviserade översynen avmedlemskapet bör inriktas på detta. bör därförredan nu uttala sig för att fastighetsägande inte längre skallvara grund för kommunmedlemskap. Detta bör gesregeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att fastighetsägande inte längreskall vara grund för kommunmedlemskap.
mot · GE02K53 · 1991-04-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:117 En ny kommunallag I propositionen läggs fram förslag till en nykommunallag, som skall ersätta den nuvarande lagen från1977. I den nya lagen skrivs flertalet av de grundprincipersom reglerar kommunerna och landstingens befogenheterin. Dessa grundprinciper har utformats genom rättspraxisoch utvisar gränserna för den kommunala kompetensen.Under den senaste tiden har debatten om den offentligaverksamheten alltmer kommit att handla om omprövning,rationalisering och effektivisering, allt för att uppnå måleten bättre service åt medborgarna.I det sammanhanget vill vi peka på att det är mindre braom det i lagen skrivs in direkta regler som begränsarkommunernas möjligheter att utveckla och vidmakthållaservicen.Vi menar därför att den nya kommunallagen inte böromöjliggöra för kommunala förvaltningar och kommunalaföretag att konkurrera med privata företag vid offentligupphandling och anbudskonkurrens. Vidare börkommunala bolag som utvecklat hög kompetens inom visstområde ha rätt att erbjuda sina tjänster till andrakommuner. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts dels om möjligheter förkommunerna och kommunala bolag att konkurrera medprivata företag vid offentlig upphandling ochanbudskonkurrens, dels om rätt för kommunala bolag atterbuda sina tjänster till andra kommuner.
mot · GE02K58 · 1991-04-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:117 En ny kommunallag Många kommuner har infört lokala nämnder(kommundels- eller stadsdelsnämnder) som är ansvariga fördriften av grundläggande service. Nämndernautses av kommunernas fullmäktigeförsamlingar ochtillsätts i enlighet med partiernas styrka i fullmäktige.Erfarenheterna från arbetet i de lokala nämnderna hargjort att det nu från många håll höjs krav om direktval tilldessa nämnder.I regeringens förslag till ny kommunallag föreslås intenågon sådan ändring av kommunallagen som krävs för attgöra det möjligt för en kommun att öppna sina lokalanämnder för direktval.Det finns skäl att anta att direktval skulle öka detpolitiska intresset samt även bidra till att göra de politiskaskillnaderna tydligare och visa det demokratiska systemetsfördelar. Det framstår som orimligt att ett parti som harföga stöd inom kommundelen/stadsdelen ändå kan sitta imajoritetsställning i den lokala nämnden. För att värnatilltron till det demokratiska systemet måste det finnas endirekt koppling mellan den politiska linje som medborgarnai kommundelen/stadsdelen ger uttryck för ochsammansättningen i den lokala nämnden. Det finns ävenskäl att anta att direktval har positiva effekter påledamöternas engagemang i den lokala nämnden. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag om sådanändring i kommunallagen att direktval till lokala nämnderblir möjligt.