mot · GE02Sk812 · 1991-01-25 00:00:00 — Ersättning för processkostnader i skattemål Förutsättningarna för ersättningar enligt lagen(1988:479) om ersättning för kostnader i ärenden och målom skatt m.m. är att den skattskyldige haft kostnader förombud eller biträde, utredning eller annat som skäligenbehövts för att ta till vara hans rätt och att det äroskäligt att kostnaden bärs av den skattskyldige. I alla defall där processkostnader skäligen behövts för att tillvarataden enskildes rätt, men där det inte är oskäligt att dennesjälv står för kostnaderna, skall ersättning således inte utgå.Avsikten är att huvudregeln även i fortsättningen skall varaatt enskilda själva svarar för sina kostnader i skatteärendenoch skattemål (bet. 1988/89:SkU31 s.6).Skälen till denna ordning är dels att taxeringsförfarandetinte skall bli för dyrt, dels att myndigheterna ochförvaltningsdomstolarna har skyldighet att hjälpa deskattskyldiga, dels att det genom den skriftliga processenskapas goda förutsättningar för den enskilde att tillvaratasin rätt utan större kostnader (bet. 1988/89:SkU31 s.7 f). anförde också att denenskildes skyldighet att stå för kostnaden för sinsjälvdeklaration var ett tillräckligt motiv för att han ocksåstår för kostnaden i ärenden och mål om beskattning meddenna deklaration (Ds Fi 1986:20 s.65 f).Inte något av argumenten stödjer slutsatsen. För detförsta är argumentet att den enskilde själv står förkostnaden för upprättandet av sin självdeklaration endastrelevant för det fall att den skattskyldige underlåtit attdeklarera eller deklarerat felaktigt. När denne däremot hardeklarerat riktigt, men deklarationen ändå ifrågasätts ochdet slutar med att den enskilde vinner processen, talarargumentet mer för en ersättningsrätt än mot, eftersomkostnaderna då orsakas av att skattemyndighetenframkallat en onödig process.För det andra är argumentet att man vill begränsakostnaden för taxeringsförfarandet irrelevant, eftersomkostnaderna redan har uppkommit till följd av den onödigaprocessen och fråga endast är om det är den skattskyldigeeller det allmänna som skall stå för den. Vidare ärargumentet att myndigheter och förvaltningsdomstolar ärskyldiga att hjälpa den enskilde vilseledande. Denskattskyldige kan knappast påräkna något stöd frånskattemyndighetens sida i en process där myndigheten ärmotpart, eftersom det då aldrig borde ha blivit en process.När processen väl inletts står den skattskyldige motskattemyndigheten på samma sätt som den tilltalade ståremot åklagaren i brottmål. När man frånskattemyndighetens sida väl fattat sitt beslut att bestridaden enskildes besvär eller att väcka talan emot denne lärman knappast ändra ståndpunkt.När det gäller förvaltningsdomstolarna gjordes påskatteförenklingskommitténs uppdrag en undersökning omofficialprincipens tillämpning. Det visade sig att deundersökta länsrätterna företog undersökningar ex officio i0,av fallen (DVS Rapport 1984:8, tabell 15 b, bilaga 3 s.13; jfr även DsFi 1986:20 s.65). Bevisligen har skatteprocessen således övergått tillatt vara en s.k. kontradiktorisk process, dvs. att domtolendömer på det material som parterna tillfört målet, med vissmöjlighet till officialåtgärder. Argumentet attofficialprincipen medför minskat behov av ombud ellerbiträde är därför inte hållbart.Slutligen skall något sägas om argumentet att denskriftliga processen skapar förutsättningar för den enskildeatt ta till vara sin rätt. För det första är det för de flestamänniskor svårare att framföra sina synpunkter i skrift än ital. För det andra medför inte det skriftliga förfarandet attde skattskyldiga får större insikt i de materiellaskattereglerna, i processreglerna, i det omfattanderättsfallsmaterialet eller i doktrinen. För detta fordrasjuridisk sakkunskap och den får man antingen köpa ellerförvärva genom juridikstudier. Även detta argument bristersåledes i hållbarhet.Den skattskyldige avlämnar sin deklaration på heder ochsamvete, under straffansvar och under ett strikt ansvar förskattetillägg (subjektiva sidan är betydelselös). avviker från denna deklaration ellersenare beslutar att väcka talan om eftertaxering måste denenskilde inte sällan anlita jurist för att kunna tillvarata sinrätt. förfogar över skattejurister ochden skattskyldige behöver också anlita en skattekunnigjurist om han skall bli jämbördig med myndigheten iprocessen. För det fall att den skattskyldige vinner måletoch ombuds- eller birädeskostnaden skäligen behövts för atttillvarata dennes rätt, saknas skäl att vägra ersättning fördenna kostnad. Några hållbara skäl har heller interedovisats i motiven till lagen om ersättning för kostnader iärenden och mål om skatt m.m. Stadgandet i 4§, att det därutöver skall vara ''oskäligt att kostnadenbärs av den skattskyldige'' och motivuttalandet atthuvudregeln även fortsättningsvis skall vara att denskattskyldige bekostar processen själv, även när han vinneroch det inte beror på försummelse från hans sida, är enanmärkningsvärd regel.Det borde räcka med att den skattskyldige vunnit målethelt eller delvis, att ombuds- eller biträdeskostnadernaskäligen behövts för att tillvarata den enskildes rätt och attdet inte beror på den skattskyldige att processenuppkommit eller blivit mer omfattande än nödvändigt.Vidare är det skäligt att ersätta den skattskyldige närrättsfrågan i målet är mycket komplicerad. Ett sådant fall ärnär målet drivits i prejudikatsyfte av skattemyndigheterna.För att kunna medge ersättning i vissa andra skäliga fall kanman komplettera regleringen med en bestämmelse omersättning då det framstår som skäligt med hänsyn tillomständigheterna i övrigt.Skillnaden mot den nuvarande regleringen blir då attden skattskyldige får en ovillkorlig rätt till ersättning omhan vinner och det inte kan visas att han orsakatkostnaderna. Den skattskyldige får då ej någon ersättningför att fullgöra sin deklarationsskyldighet, men ersätts dådenna deklaration föranleder en process på grund avskattemyndigheternas handlande utan att godtagbara skäldärtill förelegat samt då det i övrigt är skäligt att denskattskyldige tillerkänns ersättning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt ändrar 4§ lagen (1988:479) om ersättning för kostnader i ärendenoch mål om skatt m.m. i enlighet med vad som anförts imotionen.