mot · GE02K28 · 1991-01-17 00:00:00 — med anl av prop. l990/91:64 Yttrandefrihetsgrundlag m.m. Journalister och andra som har att ta befattning medutgivning av tryckta skrifter är i regel skyldiga att hålla tystom identiteten hos sådana uppgiftslämnare som vill varaanonyma. Rätten till anonymitet är ett av de rättsinstitutsom främjar nyhetsmediernas tillgång till nyheter även ikänsliga ämnen.Anonymitetsrätten samverkar med TF:s bestämmelserom ansvarsfrihet för uppgiftslämnare. Om ett meddelandesom lämnas till ett nyhetsmedium för publicering ärbrottsligt, exempelvis på det sättet att den meddeladeuppgiften är sekretessbelagd, är uppgiftslämnaren ändå iallmänhet fri från straff- och skadeståndskrav. Han harockså som regel rätt att förbli anonym.Ansvarsfriheten för uppgiftslämnare gäller inteundantagslöst. I vissa fall kan straffansvar utkrävas även närdet hemliga meddelandet har lämnats till ett nyhetsmediumför publicering. Dessa fall är i allmänna ordalag angivna i 7kap 3 § TF och specificerade i sekretesslagen, till viss del idess 16 kap.Uppgiftslämnarens rätt att vara anonym har emellertidstörre räckvidd än hans frihet från straffansvar. Den ger ettskydd även mot omgivningens ogillande och andraofördelaktiga reaktioner. Beträffande förhållandet tillprincipen om meddelarfrihet gäller vidare attanonymitetsrätten inte upphör utan vidare i de fall dåuppgiftslämnaren enligt undantagsreglerna kan fällas tillansvar för sitt meddelande. Uppgift om hans identitet kanframtvingas endast vid förhör inför domstol, i huvudsak vidvittnesförhör.Om det hemliga meddelandet innefattar spioneri ellerannat grovt uppsåtligt brott mot rikets säkerhet, harvittnesplikten företräde (3 kap. 3 § 3 TF). I övrigt (3 kap. 3§ 4 TF) skall domstolen i varje särskilt fall pröva intresset avfullständig bevisning mot intresset att anonymitetsskyddetbevaras. Vittnesplikten inträder, om domstolen finner det''erforderligt'' att uppgift lämnas, huruvida den som ärtilltalad eller skäligen misstänkt har lämnat meddelandet.Uttrycket ''misstänkt'' markerar att problemet kanuppkomma redan innan åtal väcks, nämligen underförundersökningen, vid ett särskilt anordnat vittnesförhörinför domstolen. Med uppgiftslämnare jämställs den somhar författat eller på annat sätt medverkat till enframställlning (se 3 kap. 3 § 4 TF).Frågan vem som har lämnat en uppgift för publiceringtill ett nyhetsmedium kan bli aktuell i mål av vilket slag somhelst, t.ex. i en tvist om upphovsrätt. Även för sådana fall --det kan gälla brottmål eller tvistemål -- föreskriver TF (3kap. 3 § 5) att domstol skall göra en särskild avvägningmellan anonymitetsskyddet och bevisintresset. Här skallanonymitetsskyddet i regel få företräde. Vittnet kan tvingasyttra sig endast om ''rätten av hänsyn till allmänt ellerenskilt intresse finner det vara av synnerlig vikt att uppgift isaken lämnas''.Skyddet för anonyma källor spelar en central roll förnyhetsmedierna och skyddet bör inte beskäras annat än närverkligt viktiga hänsyn kräver det. Denna grundsats harockså lagstiftaren anslutit sig till som princip. Trots desträvanden som otvivelaktigt har funnits, visar emellertid degällande reglerna upp betydande svagheter.I vissa fall har nämligen hela kategorier avsekretessöverträdelser förts in under undantagsreglernatrots att det är uppenbart att många tämligen oviktiga fallryms därunder.Ett tydligt exempel är överlämnande för publicering aven allmän handling som enligt sekretesslagen skall hållashemlig. Här förutsätts inte att sekretessen till sin typ ärsärskilt viktig för vare sig allmänna eller enskilda intressen.I andra fall bygger uppdelningen av sekretessen på en avlagstiftaren gjord bedömning efter sekretessens art ochsakliga tyngd. Här bryter sålunda sekretessen i vissa falligenom principen om meddelarfrihet även om den somlämnar meddelandet gör det muntligen. Fallen är angivna i16 kap. sekretesslagen. Även bland dessa sekretessfall kandet finnas sådana som i det särskilda fallet framstår somlättviktiga i jämförelse med anonymitetsskyddet.Av reglerna i proposition 1990/91:64 för avvägningenmellan vittnesplikt och anonymitetsskydd (2 kap. 3 § YGLoch 3 kap. 5 § TF) går punkterna 4 och 5 uppenbarligenalltför långt i att tillgodose bevisintresset.Man kan erinra om att offentlighetskommittén i sittbetänkande (SOU 1966:60) föreslog att vittnesförhör omuppgiftslämnarnas identitet i de här avsedda fallen aldrigskulle få bryta anonymitetsskyddet i tvistemål och ibrottmål endast ifråga om verkligt grova brott.I de fall som behandlas i 3 kap. 3 § 4 TF bör en regelom ''synnerliga skäl'' gälla. Principen för avvägningen börsåledes vara den som gäller enligt punkten 5. Det börockså motivledes betonas att domstolen skall pröva intebara om vittnesförhöret har betydelse för utgången i sakenutan också om det väckta åtalet gäller en så angelägen sakatt det motiverar ett intrång i anonymitetsskyddet.För återstående fall, d.v.s. de fall som behandlas ipunkten 5 av 3 kap, 3 § TF, bör övervägas en reglering somi sak ansluter till vad offentlighetskommittén föreslog. Itvistemål som inte faller under TF eller YGL börvittnesplikten aldrig tillåtas inkräkta påanonymitetsskyddet. Och i brottmål bör så få ske endast näråtalet gäller ett brott med minimistraff om fängelse två åreller längre tid.I dessa frågor hänvisas till det särskilda yttrande somKarl-Henrik avgav till meddelarskyddskommitténsbetänkande (SOU 1990:12 s. 352 f.). Som Ekbergframhåller skulle de här förordade ändringarna av punkten5 bringa svensk rätt i bättre överensstämmelse med vad somgäller i och Finland.De ändringar som här diskuteras bör givetvis göras intebara i tryckfrihetsförordningen utan också i propositionensförslag till yttrandefrihetsgrundlag. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar att ge 3 kap. 3 § punkterna 4 och5 tryckfrihetsförordningen följande innehåll:4. i den mån domstol, när det är fråga om brott enligt 7kap. 2 § eller 3 § första stycket 2 och 3, finner det vara avsynnerlig vikt att vid förhandling uppgift lämnas, huruvidaden som är tilltalad eller skäligen misstänkt för denbrottsliga gärningen har lämnat meddelandet ellermedverkat till framställningen, eller5. i den mån domstol i annat mål om brott, för vilket detstadgats strängare straff än fängelse , av hänsyn tillett allmänt eller enskilt intresse finner det vara av synnerligvikt att uppgift om identiteten lämnas vid vittnesförhör.2. att beslutar att 2 kap. 3 § punkterna 4 och 5yttrandefrihetsgrundlagen ges motsvarande innehåll.