mot · GE02Kr223 · 1991-01-25 00:00:00 — Inriktningen av statens stöd till fonogramutgivning Fonogram är av stor betydelse för spridning avkonsertmusik till olika lyssnargrupper. Alldeles särskiltgäller det naturligtvis människor som av geografiska ellerandra skäl har små möjligheter att uppleva levande musik.Under det senaste decenniet har en mycket glädjandeökning av antalet utgivna fonogram ägt rum. Detta berorfrämst på att marknaden berikats med ett antal ambitiösaenmansbolag, som närmast på ideell basis årligenproducerar ett stort antal fonogram. Exempel på sådanaframgångsrika företag är BIS, Big , Opus 3, Proprius mfl. Härigenom har en ny väg mellan artister och lyssnareöppnats, en väg som var förbehållen ett fåtalsvenska artister.Under en följd av år har beviljat medel som,via Svenska rikskonserter, subventionerat utgivningen avfonogram på märket Caprice. En svensk antologiserie,, har dessutom initierats av MusikaliskaAkademien. Denna utgivning har pågått ochberäknas omfatta inalles 200 fonogram.Inriktningen av stödet bör ändrasOffentliga medel skall endast användas för att fyllaluckor i den tillgängliga skivrepertoaren. Det är viktigt attstaten tar ansvar för den smala repertoar som sannolikt intekan utges utan stöd. En omläggning av stödets inriktningkommer utan tvivel att resultera i fler högklassigafonogram, om samtliga producenter på marknaden fårkonkurrera om bidragen på lika och rättvisa villkor.En nordisk samordning skulle ge en bredare bas förfonogramproduktionen och möjliggöra en utgivning som ejskulle kunna genomföras i ett enskilt land. Samhällsstödetborde kunna resultera i fler högklassiga fonogram, om deni använda modellen blev förebild för hela Norden.Dessutom borde åtgärder vidtas för att inkludera ävenBaltikum, vars hela skivproduktion reglerats frånMoskva. Bättre servicemöjligheter och möjligheter förgemensam exportmarknadsföring i utomnordiska länderskulle också bli följden av nordisk samordning.En samnordisk katalog över den seriösa repertoarenskulle utgöra ett väsentligt bidrag till marknadsföringen. Ettförsta steg togs 1981, då en amerikansk specialist inomramen för publikationer utgav en ''selektivdiskografi'' över 2 000 inspelningar från de nordiskaländerna som även omfattade populärmusik och de storainternationella bolagens utgivning.Denna diskografi, Music from , bör hafrämjat marknadsföringen av nordisk musik utanförNorden. Detta arbete bör därför ej bli ensamt i sitt slag. Enkatalog kan även ge upplysning om vilka luckor som finnsbland existerande inspelningar och ge anledning att riktadet offentliga stödet till bolag som är beredda att satsa påinspelningar av oinspelad repertoar.Nordisk insats för utgivning av inspelningar med nordiskmusik bör sålunda gå ut på att samordna inspelning påfonogram av värdefull nordisk musik, att vidta åtgärder förgemensam marknadsföring inom och utom samt attstödja export utom av fonogram innehållandenordisk musik. Genom sådana åtgärder skulle Nordenkunna bli en hemmamarknad även för musikutgivningen.Förslag med denna innebörd har väckts i Nordiska rådetsom sålunda initierat verksamhet för detta ändamål.Historiska inspelningarSom inledningsvis påpekats har en glädjande ökning avfonogramutgivningen noterats , genominitiativ från såväl enskilda som institutionella producenter.Motivet för att ge Caprice en i förhållande till övriga bolaggynnad ställning i subventionshänseende har sålundabortfallit. Däremot finns det andra ändamål sominstitutionerna måste uppmärksamma i ökad utsträckning.Ett sådant exempel är de historiska inspelningarna avnationellt intresse, som dokument av kulturer ochidentiteter i vårt land.Det är mycket få utgivningar som förekommit i Sverigeav historiskt värdefulla inspelningar. I andra länderförekommer , sedan CD-skivan introducerats, enomfattande utgivning av historiska inspelningar. I Italienfinns ett flertal bolag (Fonit-Cetra, Melodram m.fl.) somspecialiserat sig på en dylik utgivning. Ett engelskt exempelär skivmärket olika arkiv, t.ex. Riksradions programarkiv, finns detåtskilliga värdefulla inspelningar, som behövermångfaldigas och därmed göras tillgängliga förallmänheten. Det vore en stor försummelse om inte dessa,som man har kallat dem, ''klingande klenoder'' publiceraspå CD eller blir föremål för arkivkopieringar. Det områdesom är mest eftersatt är dokumentärinspelningar som gjortsföre . Det gäller såväl instrumentalmusik som solo-och körsång samt historiska anföranden. Några exempel ärsvenska tonsättare som interpreter av egna verk,dokumentation av betydande sångskolor, körsångensutveckling och diktarröster.Enligt min mening bör de berörda institutionerna,främst , Rikskonserter ochKulturrådet, medverka till att en utgivning av historiskainspelningar kommer till stånd. Detta bör helst ske genomutgivning under en särskild skivetikett. Detta börmöjliggöras genom att regeringen utfärdar nya anvisningarför användningen av de statsanslag som utgår förfrämjandet av fonogramutgivning. bör göra ettuttalande med denna innebörd. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ändrad inriktning av statens stödtill fonogramutgivning.