mot · GE02N292 · 1991-01-25 00:00:00 — Ökad konkurrens för konsumentens bästa SammanfattningI denna motion presenteras liberalernaspolitik om ökad konkurrens för konsumentens bästa. Vimenar att marknadsekonomi är det bästa sättet att hävdakonsumenternas intressen. Ingenstans är konsumentensställning så svag som vid offentlig tjänsteproduktion.Etableringsfrihet och konkurrens är nödvändiga både iprivat och offentlig sektor.Några av de krav som presenteras i denna motion är:Uppmuntra enskilda alternativ och ökad konkurrens i denoffentliga sektorn så att konsumenternas ställning stärksMöjliggör för kommuner att bedriva verksamheter effektivtoch flexibelt utan bolagiseringSkärpkonkurrenslagstiftningen och samordna dekonkurrensvårdande myndigheterna NO och SPKLagstifta för ökad konkurrens i livsmedelssektornÄndraplan- och bygglagen så att etablering av konkurrerandebutiker underlättasAvskaffa kraven påursprungsmärkning av kläder och restriktionerna påskoimportenAvskaffa hindren för klädimport frånÖsteuropa snarastSlå ihop bank- ochförsäkringsinspektionen för att effektivisera kontrollen avfinanssektornAvreglera inrikesflyget totaltFörbättrakonkurrensen i telesektornEn liberal konsumentpolitikKonsumtionen är meningen med all produktion.Producenternas intressen bör tillgodoses endast i den måndet är nödvändigt för att främja konsumenternas intressen.Detta konstaterande gjordes av den ekonomiskaliberalismens fader, . Hans och vårutgångspunkt är att den enskilda människan bäst kännersina unika behov och önskemål. Därför ärmarknadsekonomin, där konsumenten gör självständiga valmellan olika varor och tjänster, överlägsen alla andraekonomiska system. I en marknadsekonomi tillåts olikaproducenter konkurrera om konsumenternas gunst.För att marknadsekonomin skall kunna fungeratillfredsställande krävs kunniga och välinformeradekonsumenter. En liberal konsumentpolitik förutsätterdärför en balans mellan den renodlade marknadsekonominå ena sidan och satsningar på konsumentupplysning, -utbildning och -information å den andra.I system som bygger på att myndigheter genomcentralstyrning och monopol kontrollerar utbudet ärkonsumentens ställning svag. Den del av den svenskaekonomin där konsumenten har de sämstamöjligheterna att påverka är den offentliga sektorn. Statoch kommun har monopol på en rad tjänster som ärcentrala för människors välfärd, såsom vård, omsorg ochutbildning.Vi vill släppa fram och uppmuntra enskilda alternativ tillden offentliga sekorn. På så sätt stärks konsumenten,valfrihet skapas och kostnader kan pressas. Där konkurrensoch alternativ till den offentliga sektorn saknas och avpraktiska skäl inte är möjliga, måste mångfald och valfrihetskapas inom ramen för den offentliga produktionen.Även i den privata sektorn finns det många områden därkonkurrens och valfrihet inte är tillräckliga. Regleringaroch etableringskontroll utgör i vissa fall skadliga hinder fören fri konkurrens. Dessutom är det inte ovanligt attproducenter som etablerat sig på en viss marknad försökerskydda sig från nya konkurrenter genom mer eller mindretvivelaktiga metoder. I en förhandlingsekonomi hotas ocksåkonkurrensen av kartelloch monopolbildningar.Att bekämpa dessa typer av konkurrensbegränsningar,både inom privat och offentlig sektor, är en huvuduppgiftför en liberal konsumentpolitik.Marknadsekonomi och frihandelDet bästa sättet att hävda konsumenternas intressen ärmarknadsekonomi med fri etableringsrätt, fri konkurrensoch fri handel med omvärlden. Marknadsekonomin skaparvalfrihet och ger utrymme för enskilda människors initiativ.Marknadsekonomin ger konsumenterna en stark ställning.Det är ytterst de som genom sina köpbeslut styrproduktionen.I ett litet land som är en fri handel medomvärlden av avgörande betydelse för att upprätthållakonkurrens och för att skapa ett brett utbud av varor ochtjänster. Med fri internationell handel samt rätt för bådesvenska och utländska nya företag att etablera sig påmarknaden finns alltid en faktisk eller potentiellkonkurrens. På områden där en stark internationellkonkurrens saknas är det därför särskilt viktigt med en aktivkonkurrenslagstiftning.Decentralisering i beslutsfattandet och mångfalden i enmarknadsekonomi ger skydd mot felsatsningar -- ett skyddsom centralstyrda och monopolistiska system saknar.Den fria konkurrensen gagnar effektivitet och därmedkonsumenternas intressen. Utan konkurrens blir prisernahögre och resurser utnyttjas mindre effektivt. Därför måstealla slag av monopol bekämpas. Marknadsekonominförutsätter att producenter och konsumenter fattar sinabeslut på grundval av varans eller tjänstens kvalitet och deprissignaler som ges. Därför måste prissignalerna speglakostnaderna för resursåtgången på ett riktigt sätt.Genom alternativ och konkurrens kan effektiviteten ökaockså inom de sektorer som är centralt reglerade ochdär priserna inte sätts på en fri marknad. Dit hör t.ex.viktiga delar av livsmedelssektorn. I de fall där effektivkonkurrens saknas och prisökningarna därför är snabbareän inom övrig varu- och tjänsteproduktion, är orsaken intesällan protektionism och därmed förknippad bristandeimportkonkurrens samt alltför mycket centrala regleringar.Bristen på konkurrens och alternativ gäller framför alltden offentliga sektorn. Enskilda alternativ till den offentligasektorns tjänster ökar också individens valfrihet. Frietableringsrätt även inom vård, omsorg och utbildning ärdärför av avgörande betydelse för en dynamiskmarknadsekonomi som gagnar konsumenten.Även inom de sektorer som också fortsättningsvisdomineras av offentlig produktion eller tekniskt betingademonopol måste konsumentens roll stärkas. Stat ochkommun bör inte vara både konsument och producent avsina tjänster. Entreprenadupphandling måste bli vanligareoch utrymmet för enskilda alternativ bör bli större.Den europeiska gemenskapenIbland framställs den svenska EG-politiken, där vårtfastlagda mål är medlemskap, som ett hot mot vår välfärd.EG-motståndarna väljer ofta att lyfta framkonsumentpolitiken som ett exempel på ett sådant hot. Detstämmer att vissa inte har sammakonsumentlagstiftning som , men det är ettgrundläggande missförstånd att ett fördjupat samarbetemellan och EG skulle innebära att den svenskamarknaden översvämmas av farliga och dåliga produkter.Vi anser att det är precis tvärtom: Ingen enskild åtgärdskulle gynna de svenska konsumenterna mer än ett svensktmedlemskap i den europeiska gemenskapen. Genom detskärpta konkurrensläge som den fria rörligheten för varor,tjänster och kapital innebär tvingas producenter ochdistributörer förbättra kvaliteten och pressa priserna.Vidare har EG en omfattande konkurrenslagstiftning. Isjälva verket berör en betydande del av hurkonkurrensen skall upprätthållas. Dessa frågor har ett egetgeneraldirektorat i kommissionen. Kartellförbud ochförbud mot missbruk av monopol ligger i botten som principför konkurrenslagstiftningen. Det är denna fastaövertygelse om konkurrensens och mångfaldens betydelsesom gör att EG-integrationen är till gagn förkonsumenterna.När man diskuterar EG-anpassningen i termer avkonsumentintresse kan man välja mellan två ansatser:attgranska område efter område och jämföra t.ex.marknadsföringsregler och regler för produktstandard meddem som gäller i . Slutsatsen blir då sannolikt att viavviker både uppåt och nedåt, beroende på vilken produkteller bransch som studeras.att se till de brister som finnsi när det gäller konkurrensen inom en lång radbranscher, inte minst på tjänsternas område. Vi finner dåen brist på konkurrens som resulterar i högre priser på densvenska marknaden än annorstädes.Med den senare utgångspunkten är ett fullt medlemskapi EG den mest betydelsefulla enskilda åtgärd som kangenomföras för att öka konkurrensen och därmed sänkaprisnivån på den svenska marknaden. För konsumenternaär detta avsevärt viktigare än att bekymra sig över om EG:sregler för en specifik produkt är mer eller mindrelångtgående än de svenska.Effektiv konkurrens i offentlig sektorOffentliga tjänsterVid offentlig tjänsteproduktion har konsumenten ensvagare position än på den fria marknaden. Den statligamaktutredningen har i en studie belyst detta problem. Denvisar att konsumenterna anser sig ha större möjligheter attpåverka förhållanden i samband med köp av t.ex.kapitalvaror än vid utnyttjande av offentliga tjänster.Konsumenten av diskmaskiner och stereoanläggningaranser sig sålunda ha en avsevärt starkare position änkonsumenten av sjukvårdstjänster, barnomsorg ellerutbildning.Känslan av bristande inflytande är särskilt stor vad gällersjukvården och skolan. använderbegreppet ''tyst vanmakt'' för att beskriva konsumentensroll på dessa områden.För att stärka konsumentens ställning är det nödvändigtatt den offentliga sektorn i större utsträckning präglas avmarknadstänkande. Alla delar av den offentligatjänsteproduktionen bör reformeras i syfte att stärkakonsumentintresset. Enskilda alternativ måste tillåtas ochuppmuntras. Tjänster som vård, omsorg och utbildning börfinnas i såväl offentlig som enskild regi. Det handlar om attbryta monopol och skapa mångfald och valfrihet. Offentligtfinansierade tjänster behöver inte vara offentligtproducerade.Enskilda alternativ kan också leda till ökad effektivitet.Det finns undersökningar av bl.a. tandvård, vårdcentraleroch sjukhem som tyder på att privata alternativ kan ha lägrekostnader utan att kvalitetskrav eftersätts. Det som gör attoffentlig produktion blir dyrare är t.ex. högre kostnader förbiträdespersonal, utrustning och lokaler.Då tjänster produceras av enskilda entreprenörer finnsofta en starkare ekonomisk motivation till effektivitet ochdet är lättare att förverkliga olika idéer till förbättringar.Alternativ som drivs av föreningar och samfund kantillföra kvalitéer som är svåra att föra in i den offentligaverksamheten. Det är viktigt att främja enskilda alternativså att dessa idéburna verksamheter får utrymme. Oftapräglas föreningsdriven tjänsteproduktion av personligtengagemang, starkare profilering och mindreinstitutionsprägel.Kommunala bolag och deras tjänsterI många kommuner bedrivs en allt större del av denkommunala verksamheten i aktiebolagsform. Motiven föratt flytta över tillgång och verksamhet -- det kan handla ombl.a. vatten och avlopp, fastighetsförvaltning, renhållningoch eldistribution -- från tillkommunägda företag, är att det sägs öka effektiviteten.Kommunerna vill kringgå de lagar som reglerarkommunal verksamhet och få snabba beslutsvägar, undvikaoffentlighetsprincipen och erhålla friare lönesättning. Detkan i dagens läge vara ett rimligt ställningstagande, mensamtidigt är utvecklingen från konsumentsynpunktolycklig.Kommunägda aktiebolag är på flera sätt en hybrid.Lagstiftningen för kommuner respektive aktiebolag utgårfrån diametralt olika principer, nämligen för aktiebolagetatt det skall drivas i vinstsyfte och för kommunen att deninte får drivas i vinstsyfte. Utifrån dessa grunder harreglerna för kommuner respektive aktiebolag utformats.Offentlighetsprincipen är allmänhetens främstakontrollmöjlighet gentemot kommunen. För aktiebolagenär kapitalägarnas vinstintresse den främsta kontrollen. Fråndemokratisk synpunkt innebär kommunägda företag attmedborgarna får mindre möjligheter att granska sinkommuns förehavanden. ochnäringsfrihetsombudsmannen har också, utifrån sina skildautgångspunkter, varnat för bolagisering av kommunalaverksamheter.Bolagisering bör undvikas. Verksamhet som måste liggai offentlig sektor skall bedrivas enligt det regelsystem, somskapats för den sektorn. Om verksamheter lämpligen drivsenligt andra regelsystem bör de inte ligga i den offentligasektorn utan avvecklas eller avyttras. Möjligheter attupphandla tjänsterna under anbudsförfarande, dvs. enökad användning av entreprenader, bör i ställetuppmuntras.Kommunerna bör ges rätt att tillämpa sådana regler, somgör det möjligt att bedriva den kommunala verksamhetenpå ett effektivt sätt, utan att verksamheten överförs ibolagsform.Effektiv konkurrens i näringslivetEffektiv konkurrens i näringslivet förutsätter delsetablerings- och näringsfrihet, dels en effektivkonkurrensbefrämjande politik från statsmakternas sida.Friheten att starta ett företag är ett omistligt inslag i ettmarknadsekonomiskt system. Den är också en förutsättningför mångfald i näringslivet och för utvecklingen av nyaföretag och produkter. Näringsfriheten är delviskringskuren av monopol, auktorisationskrav ochetableringskontroll. Vi anser att rätten att drivanäringsverksamhet och utöva ett yrke är så viktig att denbör grundlagsskyddas. Alla propåer om utökadvandelsprövning, etableringskontroll etc. som inte kanmotiveras med behovet av skydd för människors hälsa ochsäkerhet måste avvisas.Men konkurrensen hotas inte bara av offentligaregleringar. I många branscher förekommer kartell- ochmonopolbildningar, ofta av ganska subtilt slag. I registrethos SPK finns över 1200 officiella, konkurrensbegränsandeöverenskommelser. Denna typ av prissamverkan bestraffashårt i och även i EG går utvecklingen mot strängarepåbud vid samarbete mellan konkurrenter.För att kunna angripa en prissamverkankonkurrensrättsligt måste bevisa att denna samverkan haft ''skadlig inverkan''.Detta har inte i något fall gått att styrka. Det kan därförifrågasättas huruvida den tillämpade huvudprincipeninom konkurrensrätten -- den s.k. missbruksprincipen --varit tillräckligt verksam. En övergång till den s.k.förbudsprincipen bör övervägas inom ramen för densittande konkurrenskommittén.Det är av yttersta vikt för den fria konkurrensen att dekonkurrensvårdande myndigheterna fungerar effektivt ochhandlägger ärenden snabbt. liberalerna hartidigare uppmärksammat bl.a. de långahandläggningstiderna på NO. Vi är därför glada att nu ävenregeringen gjort detta och anslagit ökade medel till dessamyndigheter.Vi vill uppmärksamma att frågan om enlämplig myndighetsstruktur på konkurrensområdet kräveren snar lösning. De avregleringar som sker i flerabranscher kommer inte att ge önskat resultat om de intekombineras med insatser för att stärka konkurrensen,eftersom regleringarna gett upphov till koncentration ochkarteller. För att avregleringens frukter skall tillfallakonsumenterna och inte producenterna måste därför enklar arbetsfördelning och upparbetade rutiner finnas i dekonkurrensvårdande myndigheterna.Det finns flera myndigheter påkonsumentoch konkurrensområdet med delvisöverlappande uppgifter: ,statens pris- och konkurrensverk, ochkonsumentombudsmannen. Någon form av samordningmellan dessa förefaller naturlig.LivsmedelssektornLivsmedelsbranschen kännetecknas av koncentrationoch bristande konkurrens i både insats-, förädlings-,grossistoch detaljistleden. Denna är till stor del en följd avde regleringar som finns på livsmedelsområdet.Dessa regleringar har bidragit till att de redan högasvenska livsmedelspriserna stigit snabbarei än i något annat västligt industriland. Medan degenomsnittliga prisökningarna varit har priserna på livsmedel ökat . Allra mest har priserna ökat på de regleradelivsmedlen, mot för de oreglerade livsmedlen. En del av prisstegringenkan förklaras med att livsmedelssubventionena reducerats.Detta förklarar dock endast 5--avprisökningarna. Även när man tar hänsyn till detta kvarstårsåledes att prisökningarna i varit 10--22procentenheter högre än i de andra västligaindustriländerna.Jordbruket och dess förädlingsindustri präglas avjordbrukskooperationens starka ställning och ett betydandegränsskydd. Den avreglering av den inhemska marknadenför jordbruksprodukter som påbörjats är ett viktigtförsta steg för en bättre fungerande marknad på dettaområde.Avregleringen innebär dock inte en reduktion avgränsskyddet. Detta är problematiskt, då ett bibehållandeav gränsskyddet i kombination med en inhemsk avregleringsom sänker priserna leder till att de svenska producenternasfaktiska skydd ökar. De inhemska priserna kan komma attstabiliseras på en nivå som understiger nivån vid gränsen.Detta skulle i praktiken innebära ett importstopp på vissaområden. De få aktörer som finns på marknaden kan dågenom samarbete skapa samma resultat som den snartavvecklade statliga regleringen, d.v.s. en begränsadvariation i utbudet och höga priser.Mot denna bakgrund är en lagstiftning motmarknadsdelning och visst annat samarbete påjordbruksområdet absolut nödvändig i samband medavregleringen i enlighet med vad konkurrenskommitténföreslagit.För att långsiktigt garantera en ökad konkurrens ochsänkta priser måste ytterligare steg tas, främst genom attgränsskyddet sänks. Först när gränsskyddet sänks kan vi fålångsiktigt sänkta matpriser. Det är mot bakgrund av dettamycket oroväckande att GATT-förhandlingarna gått i stå.Det är därför viktigt att verkar pådrivande för att fåen uppgörelse till stånd.Partihandeln kännetecknas av koncentration och fåaktörer vilket begränsar konkurrensen. De tre störstaföretagen har under de senaste tio årenökat sin andel av marknaden både genom företagsförvärvoch genom intern tillväxt. Av partihandeln har de treföretagen cirka tre fjärdedelar. Avfullsortimentspartihandeln har de mer än 90 procent.Koncentrationen i grossistledet avspeglas isegmenteringen av detaljistledet. ICA säljer till ICA-handlare, KF levererar till , medan säljertill en grupp av kedjor och fristående företag. En kund hosDagab kan inte vända sig till någon av de övriga av de trestörsta grossisterna för leveranser. En kanvända sig till men leveranser över blockgränserna ärovanliga. Det förekommer också andra bindningar mellangrossist och detaljist. börpröva om dessa samarbetsformer innebär skadligkonkurrensbegränsning.Livsmedelshandelns prissättningsmetoder ochextrapriser har enligt vår mening ägnats alltför storuppmärksamhet i debatten om matpriserna.Konsumenternas intresse beaktas bäst i fri konkurrens, frietablering och fri prisbildning. Utgångspunkten måste varaatt det är företagen själva som bäst avgör vilka priser somskall tillämpas. Prisbildningen skall ske påmarknadsmässiga villkor. Att reglera vilkenprissättningsmetod som skall användas skulle innebära ettavsteg från denna princip.Ett förbud mot extrapriser skulle utgöra en inskränkningi livsmedelshandlarnas konkurrensmedel och måste likasåavvisas. Det är emellertid viktigt att riktlinjerna föranvändning av extrapriser följs. Vi förutsätter att företagensjälva och ser till att så sker.För att öka konkurrensen och förbättra konsumenternasvalfrihet är det också viktigt att företag som står utanförsamarbetet i de tre stora dagligvarublocken kan komma inpå marknaden. Kommunernas möjligheter att styra nyabutiksetableringar måste därför minska. Det förekommeridag att kommuner med hänvisning till gällandeplanbestämmelser -- efter att ha samrått med de existerandebutikerna -- motsätter sig etablering av nya butiker. Plan-och bygglagen (PBL) måste ändras så att den uttryckligenmarkerar intresset av konkurrens.Affärstiderna är ett av detaljhandlarnas viktigastekonkurrensmedel. En affärstidsreglering skulle därförutgöra en kraftig försämring från konkurrenssynpunkt,som konsumenternas valfrihet skulle minska. Friaaffärstider är också en välfärds- och rättvisefråga. Förbarnfamiljer och människor med oregelbundna arbetstiderär det viktigt att ha möjligheten att göra inköp på kvällaroch . Varje typ av reglering skulle också skapaabsurda gränsdragningsproblem gentemot kiosker ochbensinstationer med fria öppettider. Vi avvisar varje formav affärstidsreglering. Förslag om ett riksdagsuttalande idenna riktning och en nedläggning av affärstidsutredningenframläggs i vår motion om småföretag.Teko-branschenDet största problemet på teko-området ärhandelshindren på teko-varor. Konsumenten drabbasgenom att prisnivån drivs upp och urvalet av varorbegränsas. Vissa ekonomer bedömer att ett genomsnittligthushåll i förlorar (1988 årspenningvärde) på importbegränsningarna. Engenomsnittlig barnfamilj förlorar något mer, ca 1 300kronor per år.De svenska importrestriktionerna på detta områdekommer enligt regeringen att avvecklas i samband med attdet s.k. multifiberavtalet löper ut . Detta är enmycket angelägen åtgärd för konsumenterna, och det ärbara att beklaga att socialdemokraterna har fördröjtbeslutet i flera år.Vissa lättnader har redan gjorts för import från deöstoch centraleuropeiska länderna. Dessa lättnader hardock förenats med starka krav: importen får inte leda tillmarknadsstörningar (d.v.s. att priserna sjunker), och detimporterande företagets produktion och sysselsättning iSverige får inte sjunka. Dessa krav är så starka attlättnaderna varken gynnar svenska konsumenter eller öst-och centraleuropeiska producenter. Vi vänder oss kraftigtemot den politik som drabbar båda dessa parter och föreslåratt dessa specialkrav avskaffas.Utöver de direkta importregleringarna finns också s.k.tekniska handelshinder. Dessa tar på teko-området formenav krav på ursprungsmärkning av kläder. Denna märkningfyller ingen funktion för konsumenterna. Konsumenternaefterfrågar inte heller märkningen. Dess enda effekt äristället att försvåra import till och reducerakonkurrensen på den svenska marknaden.Kommerskollegium föreslog i sin senasteanslagsframställning att bestämmelserna omursprungsmärkning av kläder avskaffas. Regeringen anserdock att märkningen bör behållas, oklart av vilkenanledning. Vi menar att konsumentintresset kräver attkravet på märkning upphör den 1 juli 1991.Importregleringarna för skor kommer inte att avvecklasföre 1992. Det är vår åsikt att dessa också bör avvecklas tillden 1 juli 1991.Liksom inom dagligvaruhandeln kan nyetableringar idetaljhandelsledet delvis styras av kommunerna. Enligtplanoch bygglagen (PBL) krävs nämligen bygglov för att tai anspråk eller inreda lokaler för andra ändamål än tidigare.Det innebär att en ny klädbutik kan stoppas med hjälp avplan- och bygglagen om den tilltänkta lokalen tidigare varitt.ex. Denna möjlighet måste avskaffas.Att grossister vägrar leverera till lågprisbutiker ärsärskilt vanligt inom teko-branschen. Detta utgör ettallvarligt hinder för konkurrensen som ytterst drabbarkonsumenten genom högre priser. Leveransvägran ärförbjudet i lag. Förbudet övervakas avnäringsfrihetsombudsmannen (NO). I praktiken har detdock visat sig att existerande utredningsresurser ochmöjligheter att påverka leverantörer är ytterst otillräckliga.Dessutom är handläggningstiderna alldeles för långa. Vivälkomnar den anslagsökning som föreslagits.Bank- och försäkringstjänsterDen fortgående avreglering som ägt rum under senare årär en förutsättning för skärpt konkurrens mellan aktörernapå marknaden. Avregleringen har också förbättratförutsättningarna för att utländska banker skall kunnaetablera sig i och därmed skapa ökad konkurrensinom denna sektor.Flera tecken tyder emellertid på att konkurrensen ibanksektorn, i synnerhet på inlåningssidan, inte är så starksom vore önskvärt. För detta talar bl.a. att gapet mellanbankernas in- och utlåningsräntor ökat under senare år.Även om detta delvis har andra förklaringar än svagkonkurrens, har fusioner och samarbetsavtal förekommitoch sådana tenderar att leda till lägre konkurrens.Det är därför viktigt att statens pris- och konkurrensverkoch bankinspektionen uppmärksamt bevakar marknadenför att avslöja och ingripa mot konkurrensbegränsandesamarbete mellan olika företag. Det är också viktigt attbankerna tillåts konkurrera genom inlåningskonton medolika kombinationer av räntor och avgifter. Ett förbud förbankerna att avgiftsbelägga vissa tjänster skulle minskakonkurrensen och därmed försämra småspararnas villkor.Vi avvisar därför alla sådana förslag.För att öka konkurrensen på inlåningssidan är det viktigtatt det finns effektiva möjligheter att placera pengar påegna inlåningskonton utomlands. Det bör vara tillåtet attgöra betalningar till och från ett eget inlåningskonto isådana länder som lämnar kontrolluppgift till svenskamyndigheter.Vi anser vidare att rätten att handla med valutor och attombesörja betalningar till och från utlandet inte börbegränsas med hänsyn till valutahandlande kreditinstitutsnormala verksamhet.