mot · GE02Ju802 · 1991-01-25 00:00:00 — SammanfattningUnder anmäldes drygt 1,2 miljoner brott. Detta ären sex gånger högre brottslighet än . Det verkligaantalet brott är emellertid högre, eftersom många brottaldrig anmäls.Det döljer sig mycket mänskligt lidande bakom destatistiska uppgifterna om anmälda brott. Brottsofferdrabbas av allvarliga kroppsskador, psykiska besvär ochekonomiska förluster.Det stora flertalet människor i vårt land känner djup oroför att själva utsättas för brott. Så skall det inte vara.Socialdemokraterna bär ett stort ansvar för dennautveckling. Sedan socialdemokraterna återfickregeringsmakten har miljonvallen för brott sprängts.När det gäller kampen mot brott har varit ettförlorat decennium. Socialdemokraterna saknar förmågaatt ta itu med brottsligheten.I ett rättssamhälle måste den enskilde kunna känna i sitt eget hem och på gator och torg. Moderat politikkan minska brottsligheten.I denna motion läggs förslag med följande inriktning isyfte att skapa ett tryggare Sverige:Ge ökat ansvar tillfamilj och skola. Det kan förebygga många brott.Polisenmåste få ökade resurser. 800 nya polisaspiranter bör antasoch polisväsendet bör tillföras 600 nya administrativabefattningshavare för att frigöra poliser för rent polisiärauppgifter.Minska utrymmet för åtalsunderlåtelse. Ettbrott skall följas av reaktion.Reformerapåföljdssystemet. I princip bör det endast finnas trepåföljder: böter, villkorligt fängelse och fängelse.Skyddstillsyn bör avskaffas som självständig påföljd.Vanebrottslingarna måste stoppas. Återfallsförbrytare skallha strängare straff.Avskaffa halvtidsfrigivningen. Iprincip skall hela straffet avtjänas.Få ordning påfängelserna. Stoppa rymningar och narkotikahantering.Inför ett fungerande påföljdssystem förungdomsbrottslingar. De skall mötas av en fast reaktionmen också ges stöd.Skärp straffen för misshandel ochgrov misshandel.Lagstifta om strängare påföljder förrattfylleri.Inför en effektiv kriminalisering avnarkotikakonsumtion.Skärp straffet förnarkotikabrott.Lagstifta om livstidsstraff för de grövstanarkotikabrotten.Gör det lättare att utvisa brottslingarsom är utländska medborgare.Stöd brottsoffren. Sättoffret i centrum, inte brottslingen.Ett tryggare med moderat politikUnder växte otryggheten i vårt land. Allt flermedborgare upplevde mer än tidigare brottslighet som etthot mot liv, hälsa och egendom.Människor tvingades vänja sig vid att de själva ellernågon i den nära omgivningen kunde drabbas av hot, våld,stöld, skadegörelse eller inbrott.Där man förut kunde nöja sig med att bara stänga dörrentill bostaden för att gå ett ärende fick man låsa med dubblasäkerhetslås. Där man utan tanke på överfall kunde ta enkvällspromenad vågade inte ens poliser gå ensamma utanpatrullerade två och två. Där föräldrar tryggt kunde låtasina tonåringar vara ute på egen hand på kvällarnariskerade föräldrarna att barnen hamnade i kriminellamiljöer eller prövade narkotika.Samtidigt fick många brottsoffer erfara att brottet motdem aldrig klarades upp eller att den skyldige fick enupprörande mild påföljd. Allmänheten kunde konstateraatt i takt med att brottslighet och narkotikamissbruk ökade,minskade polisens resurser. Straffen sänktes.Det var för att skapa gemensamt skydd mot yttre ochinre fiender som människor ursprungligen bildadesamhällen. Och det är och förblir en av statens viktigasteuppgifter att värna medborgarna mot brott. I etträttssamhälle skall den enskildes liv, hälsa, integritet ochegendom skyddas.Land skall med lag byggas. Detta har varit ett avfundamenten för vår samhällsordning . Föratt brottslighet skall kunna bekämpas måste lagarna varaförankrade i det allmänna rättsmedvetandet. Statsmakternamåste ge den entydiga signalen att brott inte accepteras.Rättstryggheten i faraUnder 1990 begicks drygt 1,2 miljoner brott (enligtpreliminära beräkningar), vilket är en sex gånger så högbrottslighet som 1950. Det verkliga antalet brott är dockstörre, eftersom många brott aldrig anmäls.Bakom varjeanmält brott finns ett brottsoffer. Många brottsofferdrabbas hårt, fysiskt, psykiskt och ekonomiskt.Polisväsendet är i kris. Alltför få nya poliser utbildadesunder . Endast omkring 1/4 av brotten motbrottsbalken klarades upp 1989. Mindre än vart tiondebostadsinbrott blir uppklarat.På grund av bristanderesurser inom rättsväsendet förflyter det mellanbrott och straff.Många som begår brott slipper någonpåföljd. Poliser kan meddela s.k. rapporteftergift ochåklagare kan bevilja åtalsunderlåtelse.En stor andel avbrotten begås av en liten, högaktiv grupp förbrytare, somofta får ''mängdrabatt'' då de ådöms straff.De flestapersoner som ådöms fängelsestraff släpps ut efter halvatiden.Gång på gång inträffar det att brottslingar avvikerfrån kriminalvårdsanstalter.Många ungdomar som görsig skyldiga till brott tas inte om hand. Det finns tonåringarsom utvecklas till vanebrottslingar.Narkotikamissbruketfortsätter att breda ut sig. Det är i praktiken fortfarandetillåtet att missbruka narkotika.Sammanbrott för socialdemokratisk politikDet finns flera och komplexa skäl till att brottslighetförekommer i vårt samhälle. Det säger dock sig självt attden kriminalpolitik en regering för får stor betydelse förbrottsutvecklingen. Genom en mängd medvetna beslut harregeringen och en socialistisk riksdagsmajoritet skapatgynnsamma villkor för brottslig verksamhet. Hossocialdemokratiska politiker finns starkt stöd för synen attden som begår brott främst behöver vård. Det harmanifesterats en ovilja att se individen såsom ensjälvständig person som har att bära ansvar för egnagärningar.Stölder och skadegörelser som har drabbat enskilda harbagatelliserats. I bjärt kontrast mot detta står den iver somvisats då det gällt att ingripa mot personer som begått brottmot staten. Då har sänkta beviskrav, stränga straff och storaövervakningsresurser satts i första hand.Unga brottslingar har lämnats vind för våg -- ellererhållit vad vanliga medborgare uppfattar som belöningar.Ungdomsbrottslingar har fått segelsemester i stället förpåföljder. Resultatet har blivit vad man har kunnat förutse:unga människor har fritt fått utvecklas till vanebrottslingar.Narkotikamissbruket har fått breda ut sig -- inte minstbland yngre. Många människoliv har förötts för att polis ochtull inte har tillräckliga resurser för att bekämpanarkotikahanteringen.Vaneförbrytare får fortsätta sina härjningar. Gång pågång kan de begå nya brott. Trots att det är allmänt känt attdenna förhållandevis lilla grupp står för en stor del av allabrott har inga krafttag vidtagits.Halvtidsfrigivningen från fängelsestraff har fått bestå.Polisens resurser har medvetet och planmässigt stryptsgenom för låg intagning av nya polisaspiranter. Bristenkommer att bestå långt in på 1990-talet.Konsekvent har brottslingen ägnats den störstauppmärksamheten och omsorgen -- medan brottsoffretslidande kommit i andra hand.En politik för ökad rättstrygghetModerat kriminalpolitik har fem mål:1. En av statens främsta uppgifter skall vara att skyddamedborgarna mot brott.2. Lagöverträdare skall mötas av en reaktion som visaratt handlingen inte accepteras.3. Unga människor skall inte tillåtas att utveckla ettkriminellt beteende.4. skall bli ett narkotikafritt samhälle.5. Brottsoffer skall ges ett starkt stöd från det allmänna.Moderat kriminalpolitik syftar till att minskabrottsligheten. Denna uppgift vilar ytterst på det allmänna.Skall uppgiften av krävs det att bland annat polisenhar tillräckliga resurser och att lagöverträdare drabbas avpåföljder som överensstämmer med den allmännarättskänslan. En regering och riksdagsmajoritet som inteuppfyller dessa krav har svikit det ansvar de åtagit siggentemot medborgarna.Kriminalpolitiken i har formatsunder inflytande av den så kallade individualpreventivauppfattningen, nämligen att straffet har till främsta syfte attgenom vård och behandling påverka lagöverträdaren så, atthan inte begår nya brott. Detta är i och för sig viktigt. Mendenna inställning får inte leda till att brottslingens intressesätts i första hand.I förhållandet mellan brottslingen och den som drabbasav brottet är det alltid den senare som är den svagaste. Detär brottsoffret som är den utsatte, inte brottslingen. Enpolitik som inte utgår från detta ställer sig på brottslingenssida.Enligt moderat uppfattning är straffets främsta ändamålatt avhålla såväl brottslingen som andra från att begå brott.Därför skall straff följa på brott och det ligger i sakens naturatt straffet måste innehålla ett visst mått av obehag. Dettaför att klargöra att lagarna finns för att visa att vissahandlingar inte är tillåtna. Självfallet skall det rådaproportionalitet mellan brott och straff. Annars kommerstraffet inte att upplevas som rättvist av allmänheten.Detta synsätt leder till att det nuvarandepåföljdssystemet i viss utsträckning bör förändras. Vi menaratt domstolar -- i princip -- inte skall utdöma påföljder somi själva verket huvudsakligen innebär vård. För närvarandeinnehåller en mängd påföljdsalternativ. Blottamängden olika påföljder är ägnad att skapa oklarhet hosallmänheten om vilken påföljd som är allvarligast. Till dettakommer att vissa så kallade påföljder knappt innehållernågot moment av straff.Enligt vår uppfattning bör det i princip endast finnas tretyper av påföljder: böter, villkorligt fängelse och fängelse.Villkorligt fängelse skall kunna kombineras medövervakning, samhällstjänst eller kontraktsvård. Särskiltbeträffande unga brottslingar är sådana särskilda lösningarnödvändiga.Under senare år har nya påföljder införts i vårt land:kontraktsvård och samhällstjänst. Det anförda lederemellertid till att denna typ av påföljder alltid skall förenasmed ett villkorligt fängelsestraff. Om den dömde inteuppfyller de krav som den förmånligare behandlingenförutsätter skall fängelsestraffet i princip avtjänas. Då detgäller påföljden skyddstillsyn, som egentligen innebär enmycket lindrig form av övervakning, bör påföljden, såsomnärmare utvecklas nedan, avskaffas.Med en sådan ordning som här redovisats uppnås atträttsväsendet utmäter straff för lagöverträdelser medansocialtjänsten får ge vård i olika situationer. Det skullebland annat leda till den fördelen att intesamtidigt framstod som såväl straffande som vårdande,vilket inte sällan är fallet beträffande ungalagöverträdare. Självfallet bör det även under ettfängelsestraff finnas moment som har inslag av vård i bredbemärkelse, exempelvis utbildning, samtalsterapi elleravvänjning från narkotikaberoende.Om våra förslag genomförs kan det vidare finnasanledning att mönstra ut termer och begrepp i nuvarandelagstiftning, vilka bygger på ''vårdfilosofin''. Följaktligenbör exempelvis kriminalvårdsanstalter betecknas som vadde egentligen är, nämligen fängelser. Därmed uppnås vidareöverensstämmelse med terminologi.Fängelsestraff skall även fortsättningsvis kunna avtjänas påsåväl öppna som slutna anstalter.Den av oss beskrivna ordningen skulle innebära attgränserna för vad som är tillåtet och otillåtet i vårt samhälleblev klarare. Den skulle också innebära att det tydligaremarkerades att en person skall bära ansvar för sina egnagärningar. Sist men inte minst skulle det vara en klar signalom att brott inte accepteras.Familj och skola kan förebygga brottFamiljerna har avgörande betydelse då det gäller attförhindra att unga människor begår brott. Föräldrarnamåste alltid ha huvudansvaret för att barn och ungdomar lärsig att känna respekt för andra människor. Att barnen fårhandlingsmönster och lärs att ta ansvar för sig själva ochsina medmänniskor är bästa vägen att förebyggabrottslighet.Moderat familjepolitik ger vidgade möjligheter förfamiljer att själva bestämma över sina villkor. Föräldrarnafår ta ett ökat ansvar för barnens utveckling och ges bättremöjligheter att svara upp mot detta ansvar.Efter familjen spelar skolan den viktigaste rollen då detgäller att förebygga brott. Enligt vår uppfattning harskolans möjligheter på detta område försummats under enlång följd av år. Det är här inte endast fråga om att skolan iökad utsträckning skall förmedla kunskap om vad som ärtillåtet och otillåtet i samhället. Det gäller i lika hög gradhur skolarbetet fungerar. Märker elever att de inte behöverfölja lärarens anvisningar eller att de kan skada andra elevereller skolans egendom utan att en reaktion inträffar är dettaett svek mot den normförmedling som familj och lagstiftarebedriver. Om det någonstans skall råda lag och ordning ärdet i skolan!Fler poliser behövsPolisernas främsta uppgift är att förebygga brott och attingripa mot lagöverträdare. För att poliskåren skall kunnautföra ett effektivt arbete måste den ha tillräckliga resurser.Gång på gång får emellertid allmänheten erfara attpolisen saknar tillräckliga resurser för att ingripa då brottutförs. Det kan vara fråga om att polisen inte hinner tillplatsen för att gripa brottslingen. Men det kan också varafråga om att det saknas tillräckligt många polismän för attkunna ingripa. Så var exempelvis fallet i enStockholmsförort under nyårshelgen då ungdomsgänggjorde sig skyldiga till såväl våldsbrott som vandalism införden maktlösa polisstyrkans ögon.Vi upplever nu ett polisväsende i kris. Orsaken ärmedvetna beslut av regeringen och den socialistiskamajoriteten i . Sedan den socialdemokratiskaregeringen tillträdde 1982 höll den år tillbakautbildningen av nya poliser. Detta skedde motrikspolisstyrelsens uttryckliga rekommendationer och i stridmed bl.a. moderata samlingspartiet i riksdagen.Rikspolisstyrelsen har konstaterat att även med enantagning av 800 aspiranter dröjer det till 1996/97innan den nuvarande bristen på poliser förbyts i överskott.Trots att situationen är mycket allvarlig har regeringeni detta års budgetproposition föreslagit att endast 600 nyapoliser skall utbildas.Polisen behöver omgående ökade resurser. Då kan bl.a.fler kvarterspolistjänster besättas och flergatulangningsgrupper inrättas. Självklart måste det antalnya poliser -- 800 -- utbildas som rikspolisstyrelsenföreslagit. Men det krävs mer än så.Många polismän utför administrativa uppgifter.Polisens resurser att ingripa mot brott skulle kunna öka omsådana arbetsuppgifter i stället utfördes av administrativpersonal. föreslår att 600 administrativabefattningshavare nyanställs för att minskaskadeverkningarna av att det finns för få poliser. Enligt vårmening måste dessa nya administrativa tjänster omedelbartinrättas. En sådan förstärkning kommer -- till skillnad frånökad intagning av aspiranter -- att snabbt resultera i attpolispersonal kan frigöras för rent polisiära uppgifter.Strängare straff för vanebrottslingarEn liten grupp kriminellt belastade personer -- ofta medgrava missbruksproblem -- svarar för en oproportionerligtstor andel av begångna brott. Detta är klarlagt genom ettflertal kriminalpolitiska undersökningar.Det finns undersökningar som uppskattar att ca trepromille av landets män (12.000 personer) stod för ca200.000 av de polisanmälda brotten . I den gruppenfinns dessutom en extremt högaktiv grupp om 2.000individer som svarade för ca 100.000 av brotten.Den lilla skaran högaktivt kriminella orsakar genom sinverksamhet lidande och ekonomiska förluster förbrottsoffren och orimliga kostnader för det allmänna. Ickedesto mindre är brottslingarna på sätt och vis favoriserade.De kan få åtalsunderlåtelse för vissa brott som följt påtidigare. Då de åtalas för ett flertal brott åtnjuterde en form av ''mängdrabatt'' då straffet bestäms.Under 1988 genomfördes lagändringar som innebär attåterfall skall kunna ges särskild straffskärpande betydelse.Förutsättningarna för att tillämpa lagen är dock snävtangivna. Straffskärpning skall kunna ske om den tidigareoch den nya brottsligheten är likartade eller brottsligheten ibåda fallen varit särskilt allvarlig och haft ett straffvärde påomkring fängelse.Endast en liten del av de högaktiva brottslingarnadrabbas av denna reglering. Det är tämligen sällsynt att sålånga fängelsestraff som utdöms. I praktiken kanflertalet vanebrottslingar fortsätta med sin verksamhet.Under en följd av år har vi från moderat sida krävt enskarpare reaktion mot vanebrottslingarna.Våldskommissionen har i sitt slutbetänkande (Våld ochbrottsoffer, SOU 1990:92) redovisat liknande förslag.Den som har dömts för brott och ändåfortsätter att begå nya brott skall enligt vår meningregelmässigt ges strängare straff.Färre åtalsunderlåtelserRapporteftergift och åtalsunderlåtelse meddelas inuläget för ofta. Åtalsunderlåtelse betyder att brottslingenslipper att åtalas och dömas för sitt brott. Åtalsunderlåtelseförekommer bl.a. då det nya brottet anses vara av mindrebetydelse med hänsyn till de brott lagöverträdaren tidigaredömts för. Inte minst unga brottslingar får åtnjutaåtalsunderlåtelse.Vi menar att detta är helt fel. Brottslingar måste få inseatt lagöverträdelser inte accepteras. Huvudregeln skall varaatt en reaktion skall följa på ett brott. I annat fall förlorarmånga människor förtroendet för lagar och myndigheter.Till detta kommer att polisen ofta finner arbetetmeningslöst då brottslingen slipper varje påföljd.Möjligheterna att meddela rapporteftergift ochåtalsunderlåtelse måste begränsas betydligt.Rapporteftergift och åtalsunderlåtelse bör komma ifrågaendast då särskilt förmildrande omständigheter föreligger.Villkorligt fängelse bättre än villkorlig domPersoner som har begått brott som kanföranleda fängelse döms ofta till villkorlig dom. Det är inteovanligt att detta uppfattas som ett frikännande.Villkorlig dom bör bytas ut mot villkorligt fängelse.Domstolen skall alltså utdöma ett fängelsestraff, menmedge anstånd med straffets verkställande. Påföljden börkunna kombineras med övervakning. Om den dömde begårett nytt brott under en viss prövotid skall fängelsestraffetavtjänas. En sådan förändring skulle på ett tydligare sättvisa att brott inte accepteras.Avskaffa påföljden skyddstillsynMånga personer som har begått brott ådöms påföljdenskyddstillsyn. Skyddstillsyn innebär en prövotid på tre årvarav normalt övervakning . Inslaget av straff ärmycket litet i denna påföljd.Såsom vi ovan framfört saknas anledning för domstolaratt utdöma i huvudsak vård som reaktion på brott. Redanav detta skäl saknas anledning att behålla påföljdenskyddstillsyn, som vilar på en ''vårdfilosofisk'' grund. Tilldetta kommer att möjligheterna till påverkan måste ansesvara begränsade med så inskränkta kontakter som ipraktiken ofta tillämpas mellan övervakare och den dömde.Det är för övrigt ganska vanligt att den som erhållitskyddstillsyn återfaller i brott. Sammantaget talar detta föratt påföljden skyddstillsyn skall avskaffas. Den kategoridömda som erhåller skyddstillsyn bör i stället ådömasvillkorligt fängelse eller fängelse. Det förtjänar attframhållas att vissa av de som ådöms skyddstillsyn gjort sigskyldiga till misshandel, vilket enligt vår mening i principbör föranleda fängelsestraff.Såsom tidigare framhållits förutsätter vi emellertid attpåföljden villkorligt fängelse skall kunna kombineras medövervakning.Lättare utvisa utländsk brottslingBrottsstatistiken visar att utländska medborgare äröverrepresenterade. Av dem som 1989 misstänktes för brottvar nästan 1/5 utländska medborgare. De är misstänkta föri stort sett samma brottstyper som svenska medborgare. Enstörre andel utländska medborgare är emellertid misstänktaför bl.a. grova våldsbrott, våldtäkt ochvarusmugglingsbrott.Det är möjligt att utvisa utlänning som gjort sig skyldigtill brott. Men genom såväl lag som praxis har dessamöjligheter inskränkts. Enligt utlänningslagen gäller bl.a.följande: En utlänning som gjort sig skyldig till brott kanutvisas om fängelse kan följa eller det är frågaom återfall i brott. Men en utlänning som varit bosatt här imer än får inte utvisas på grund av brott om det inteföreligger synnerliga skäl för utvisning. För nordbor ärtidsgränsen i stället satt till . Som lagen är formuleradär det åklagaren som skall bevisa att synnerliga skälföreligger.Den nuvarande ordningen är otillfredsställande. Vårtland måste ha förmåga och medel att avlägsna deutlänningar som förbrutit sig mot vår rättsordning på ettgrovt sätt.Som framgått fordras det synnerliga skäl för attavlägsna en utlänning som begått ett allvarligt brott. Detvore rimligare om den utlänning som förövat ett allvarligtbrott vore skyldig att åberopa de skäl som bör föranleda atthan likväl skall ha rätt att få bo kvar. Även med dennakonstruktion kommer självfallet anknytningen till vårt landoch uppehållstidens längd att ha betydelse. Menbedömningen blir stramare. Möjligheten att utvisa enutländsk brottsling ökar.Avskaffa halvtidsfrigivningenNär fattade beslut omhalvtidsfrigivningen var moderata samlingspartiet det endaparti som motsatte sig beslutet om allmän straffsänkning.Vi har därefter konsekvent vidhållit vår kritik. Systemetmed halvtidsfrigivning har med fog upprört allmänheten.Denna har haft svårt att inse att trots att lag och domstolsdom anger visst straff skall den dömde slippa att avtjänahalva straffet. I de fall ett fängelsestraff utdöms är det frågaom att allvarliga brott har begåtts. Halvtidsfrigivningen fåralltså till resultat att straffet mildras påtagligt för dem sombefunnits skyldiga till svåra brott, exempelvis våldsbrotteller bostadsinbrott. Till och med personer som ådömtsfleråriga fängelsestraff för grova narkotikabrott kan frigesefter halva tiden.De som ådöms fängelsestraff är ofta notoriskavanebrottslingar. Det innebär att de i frihet ofta gör sigskyldiga till olika former av brott. När denna kategori avpersoner slipper att avtjäna hela strafftiden ges deföljaktligen ökade möjligheter att begå fler brott.Enligt en studie från BRÅ (Inkapacitering, effekter vidförändrade strafftider, , 1990:7)innebar halvtidsreformen att de anmälda stöldbrottenökade . De anmälda biltillgreppen ökademed , bedrägerierna ,misshandelsbrotten och rånen med 3,2procent.De angivna procenttalen kan förefalla små. Man skallemellertid ha i åtanke att det begås drygt 1,2 miljoner brottper år i vårt land. Halvtidsfrigivningen innebär i praktikenatt tiotusentals människor drabbas av brott helt ionödan.Halvtidsfrigivningen är en av svensk kriminalpolitiksstörsta skandaler. Den utgör ett upprörande exempel påsocialdemokratisk flumpolitik. Enligt vår mening skall detstraff som utdöms i princip avtjänas. Om villkorligfrigivning skall förekomma skall den vara en belöning förgott uppförande och ske först då större delen av straffetavtjänats.Enligt den ovan nämnda skulleeffekterna av att de fängelsedömda avtjänade hela straffetbli följande. Stöldbrotten skulle minska ,biltillgreppen , bedrägerierna med 3,3procent, rånen och misshandelsbrottenmed . Omsatt i antal utförda brott skulle såledesen sådan förändring som vi föreslår leda till påtagligminskning av brottsligheten och därmed färre brottsoffer.Det är givet att en sådan förändring skulle medförabehov av ökat antal fängelseplatser. Enligt BRÅ-rapportenskulle beläggningen på fängelserna öka med närmare 30procent. Vi anser emellertid att allt talar för att antaletfängelseplatser inte skulle behöva ökas i den nämndautsträckningen. Med strängare påföljder skulle flerpresumtiva brottslingar avhålla sig från att begå brott.Därmed skulle behovet av fängelseplatser alltså vara lägreän uppskattningen i . Men en viss ökningskulle bli nödvändig. Detta är dock inget argument för attavstå från att med kraft ingripa mot brottslingar och utdömarättvisa straff. Den ökade kostnad som skulle åsamkasstaten är en nödvändig kostnad om man menar allvar medatt på brott skall följa straff. Frågan om att skyddamedborgarna mot brott skall inte vara helt avhängigbudgetmässiga avgöranden. Det är det allmännasskyldighet att ställa de medel till förfogande som ärnödvändiga för att skapa rättstrygghet i vårt samhälle.Fungerande fängelserSvenska fängelser fungerar inte tillfredsställande.Alltför ofta visar det sig att brottslingar kan avvika från deanstalter de är intagna i. Inte sällan rör det sig om personerdömda för omfattande kriminalitet, vilkas gripande ochdömande medfört stora kostnader för det allmänna.