ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GE02Ub196 · 1991-05-08 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /92, m.m. (kompletteringsproposition) Psykologutbildning vid universitetRegeringen föreslår i propositionen en ökning av antaletnybörjarplatser vid landets universitet och högskolor.Regeringen har valt att låta ökningen ske inom ramen förde lokala och individuella linjerna samt de friståendekurserna -- det s.k. LIF-anslaget.Antalet utbildade och legitimerade psykologer harminskat kraftigt i antal sedan psykologlinjen infördes 1982.Pensionsavgångarna inom psykologkåren kommer att blistora i slutet på seklet. Det har också visat sig attminskningen kommer att bli större än vad man tidigareräknade med eftersom många psykologer trappar ned sinarbetstid mot slutet av sin yrkesverksamma ålder. Dessutomhar efterfrågan på psykologer ökat. Sammantaget har dettalett till en stor psykologbrist i hela landet. Men mest av alltmärks bristen i inlandet och allra störst är bristen iNorrland.Studenterna på psykologlinjen vid ärmycket attraktiva på arbetsmarknaden. Många blirerbjudna arbete redan under den sista terminen av sinastudier. Den stora bristen på psykologer leder också till attflera kommuner omvandlar psykologtjänster tillsocionomtjänster eftersom de inte kan få behörigasökanden. beklagar kommunerna detta, eftersomde har behov av psykologer och bara ser alternativet attanställa socionomer som en nödlösning.Jag anser att det är nödvändigt att öka antaletstudieplatser på psykologlinjen vid . Detfinns kapacitet att utbilda ytterligare 10 psykologer per årvid universitet. Jag föreslår därför att beslutar attantalet intagningsplatser på psykologlinjen vid Umeåuniversitet skall utökas med 10 platser och att ekonomisktutrymme för detta skapas genom en motsvarandeneddragning på det totala LIF-anslaget. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att öka antalet utbildningsplatserpå psykologlinjen vid i enlighet med vad imotionen anförts.
mot · GE02Ub199 · 1991-05-17 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:178 Överlämnande av uppgiften att fördela statsbidrag till folkbildningen m.m. Förslaget innebär att uppgiften att fördela statsbidrag tillfolkhögskolor och studieförbund överförs till ett nybildatfolkbildningsråd.Vi har i vår motion 1990/91:Ub109 redovisat våruppfattning om fördelningen av statsbidrag tillfolkbildningen. Vi anser att tanken att låtafolkbildningsorganisationerna vara självstyrande är riktig.Att de berörda själva bildar de samarbetsorgan som behövsförhindrar framväxten av ytterligare byråkrati.I vår motion konstaterade vi att ett folkbildningsrådinnebär att ytterligare en central organisation skapas förfolkbildningen. Vi framhöll att ärväl etablerat och att det med små förändringar kan vara detforum som får förtroendet att handlägga de föreslagnauppgifterna.Regeringen föreslog vidare att länsbildningsförbundenskall få sina resurser via . Redan i dagsamarbetar länsbildningsförbunden nära med den övrigafolkbildningen och fungerar som ett slags regionalaserviceorgan. De är också representerade iFolkbildningsförbundet.Länsbildningsförbunden bör, enligt vår mening, ocksåorganisatoriskt sammanföras med den övrigafolkbildningen och få sina anslag via samma kanaler.Därigenom undviks ett ''dubbelt huvudmannaskap'' inomfolkbildningen.Inga övertygande argument har presenterats som talarför att bygga upp ytterligare en central funktion inomfolkbildningen. Vi vidhåller att uppgiften att fördela medelför folkbildningen, inklusive länsbildningsförbund m.m.,bör överlåtas åt det redan existerandeFolkbildningsförbundet.Vi avvisar således regeringens proposition och föreslåratt får uppgiften att fördela destatliga medel som ställs till folkbildningens förfogande.Det bör ankomma på utskottet att utforma erforderliglagtext. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att anförtroFolkbildningsförbundet uppgiften att fördela medel tillfolkbildningens organisationer i enlighet med vad somanförts i motionen.
mot · GE02K98 · 1991-06-13 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:200 Statsrådens arvoden beslöt på förslag bl a avden socialdemokratiska riksdagsgruppen att frysariksdagsledamöternasarvoden 1 oktober1990 -- . Skälettill detta var att beredamarken för ett för hela arbetsmarknaden gällandestabiliseringsavtal som regeringens särskildaförhandlingsgrupp, Rehnberggruppen, fått i uppdrag attförmå parterna på arbetsmarknaden att acceptera.I dag har löntagarorganisationer omfattande avlandetslöntagare träffat löneavtal som följer de riktlinjersom Rehnberggruppen förordat. Det är nu av yttersta viktatt resterande delar av arbetsmarknaden ansluter sig tillstabiliseringsavtalet. Ett stabiliseringsavtal som täcker helaarbetsmarknaden är en avgörande förutsättning för att nåframgång i kampen att varaktigt nedbringa inflationen ochdärigenom slå vakt om sysselsättningen och välfärden.Den socialdemokratiska riksdagsgruppen är av denbestämda uppfattningen att ett stabiliseringsavtal skallomfatta hela arbetsmarknaden. Denna uppfattning harkommit till uttryck åtskilliga gånger i riksdagsarbetet. Denåterspeglas också i det uttalande som riksdagsgruppengjorde angående lönehöjningar. Uttalandetslår fast som en självklarhet att stabiliseringsavtalet fullt utäven måste gälla avtalsområde samt att detmåste utformas så att det får ett heltäckande ochkonsekvent genomslag.Den socialdemokratiska riksdagsgruppen har också somsin bestämda mening uttalat att riksdagsledamöternas ochstatsrådens arvoden skall ligga inom de ramar somRehnberggruppen rekommenderat. Riksdagsgruppenmotsätter sig varje avsteg från dessa rekommendationer.Riksdagen har antagit en lag som fastställerarvodenatill statsråden till ett belopp som motsvarar 198 %av riksdagsledamöternas arvoden. Detta innebär attstatsrådens arvoden från kommer att uppgåtill , en sänkning med 182 kronorfrån nuvarande nivå.I propositionen om statsrådens arvoden hemställerregeringen att beslutar vidta åtgärder sominnebär att dessa arvoden också efter 1991 i alla delar skallfölja Rehnberggruppens rekommendationer.När fattade sitt beslut om enfrysning av riksdagsledamöternas arvoden varRehnberggruppens rekommendationer ännu ej heltutarbetade. Mot bakgrund av vad vi ovan anfört är detdärför naturligt att nu ta nästa steg för att även efter 1991följa de riktlinjer som Rehnberggruppen lagt fast.Riksdagen bör därför besluta att riksdagsledamöternasarvoden även för tiden skall följa dessa riktlinjer.Det bör ankomma på att utformaerforderlig lagstiftning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att riksdagsledamöternas arvodenäven i alla delar skall följa de riktlinjer somlagts fast av Rehnberggruppen.
mot · GF02Fi1 · 1991-10-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:16 Forskning om den offentliga sektorn I proposition 1991/92:16 föreslår den socialdemokratiskaregeringen, som formellt avgick , enfördelningsplan för hur de medel som anvisats i beslutet omforskningspolitiken (prop. 1989/90:90, FiU28) skall fördelaspå huvudmän samt över tiden, på budgetåren 1991/92respektive 1992/93.Den offentliga sektorn i kännetecknas avvittgående problem. som omfånget avverksamheten är mycket omfattande i internationellajämförelser är skatteuttaget likaså unikt högt. är detickekommunistiska land som har högst skattetryck ivärlden. var skatternas andel av BNP ,medan genomsnittet inom var cirka 40 procent.Trots ett mycket högt skattetryck samt omfattandeverksamhet har inte den verksamhet som bedrivs i offentligregi kommit att motsvara allmänhetens förväntningar påhur främst serviceproduktion skall bedrivas.Undermåliga styrsystem samt produktionsstrukturerinom sjukvård, utbildning m.m. har resulterat i attefterfrågan inte kommit att mötas med motsvarandeproduktion. Produktiviteten har utvecklats svagt, ochkostnaderna har därmed stigit mer än vad som är rimligt.För att kunna minska skattetrycket samt genomföra envalfrihetsrevolution inom servicesektorerna är detnödvändigt att kunskapen om alternativ till dagensstrukturer inom den offentliga sektorn fördjupas.När det gäller ordinär myndighetsutövning bör deekonomiska konsekvenserna av olika budgetstyrsystemutvärderas.Beträffande tjänsteproduktion, som bedrivs ioffentlig regi, bör forskningen inriktas på att studera deekonomiska och sociala konsekvenserna av ett system därproduktionen skiljs från finansieringen. Offentlig sektorsom upphandlare av tjänster blir därigenom ett viktigt temaför fördjupad forskning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om inriktningen av forskning om denoffentliga sektorn i .
mot · GF02Jo1 · 1991-10-07 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:188 Riktlinjer för det fortsatta samarbetet vid omhändertagande av miljöfarligt avfall i och I propositionen lämnas förslag om ett samarbete mellanSverige och för att omhänderta miljöfarligt avfall.Moderata samlingspartiet har i tidigare motioner påavfallsområdet hävdat behovet av att minska detmiljöfarliga avfallet kraftigt genom ett ökat ansvar hostillverkare och genom användandet av ekonomiskastyrmedel till exempel pant.En miljömärkning kan också öka konsumenternasmedvetenhet om en varas miljöegenskaper och därmed kankonsumenterna medverka till att minska mängdenmiljöfarligt avfall.Ett samarbete mellan de nordiska länderna på dettaområde är enligt min mening fullt i linje medutgångspunkten att varje land har ansvar för detmiljöfarliga avfallet. De nordiska länderna har en hög ochlikartad ambition på miljöområdet. Därmed kan enspecialisering på behandlingsområdet ske utan attgrundläggande miljökrav äventyras.Tendensen tycks dock vara att det miljöfarliga avfalletminskar och att behandlingsanläggningar i såväl Danmarksom har överkapacitet. Enligt min uppfattninggynnas utvecklingen på detta område bäst genom att företagoch kommuner får ett ökat ägaransvar i anläggningar avSAKAB:s typ. Det finns ingen anledning för staten att haägarmajoritet i . Statens kontrollfunktion kan medfördel renodlas. Detta sker bäst genom att staten lämnarmajoritetspositionen i SAKAB.Mot bakgrund av det anförda bör bemyndigaregeringen att försälja statens aktier i . En sådanförsäljning förutsätter att 13 § i lagen om kemiska produkterupphävs. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att bemyndigar regeringen att sälja statensaktier i samt som sin mening ge regeringen tillkänna vad i motionen anförts om statens ägarandel iSAKAB,2. att upphäver 13 § lagen om kemiskaprodukter.
mot · GF02Jo10 · 1991-10-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:9 Jakt och viltvård har sammanslutningar avarrendatorer vid ett flertal tillfällen försökt att få till ståndregler som på ett bättre och klarare sätt reglerarförhållanden i de fall då jakten är undantagen frånarrendeupplåtelsen.Detta har bl.a. framförts i samband med förändringar iarrendelagstiftningen. Arrendatorerna har fått en känsla avatt jakt och viltskadefrågorna på arrendeställe kommit atthamna i ett vakuum mellan arrende- ochjaktlagstiftningarna. Ett bibehållande av möjligheterna attutan särskilda skäl bryta ut jakten frånjordbruksupplåtelsen är mycket tveksam.Mot bakgrund av de olika uppfattningar som finnsmellan brukaren och jaktutövaren kan viltvården kommaatt försummas. Utan förändringar i arrendelagstiftningenger ett regelsystem kring viltskadefrågorna endast endellösning, oavsett i vilken riktning systemet än utformas.Incidenten vid jaktens utövande, t.ex. av hundar ellerskottlossning skrämda djur, av jägarna skadade och ejåterställda hägnader och liknande, elimineras inte. Harmotsättningar en gång uppstått mellan arrendatorn ochjakträttshavaren finns det otaliga exempel på åtgärder somdessa kan finna på för att störa varandra. Arrendatornsintresse för hjälp till och skydd av viltet ökar väsentligt omhan vet att han vid fall av senare inträffande viltskada harmöjlighet att påverka viltstammens utveckling.Det kan inte vara en rimlig avvägning mellanjakträttshavaren och arrendatorn om den förre skall kunnabestämma avskjutningens omfattning men inte behöva takonsekvenserna därav. Stora viltstammar kan ligga ijakträttshavarens intresse, både om han själv utövar jaktenoch när han upplåter jakten till annan.Viltskadeutredningen har, som också nämns ipropositionen, inte närmare undersökt i vilken utsträckningarrendatorn saknar jakträtt eller inte.En arrendator som saknar jakträtt kan -- enligtpropositionen -- ta kontakt med jakträttshavaren, som ävenkan vara jordägaren, och försöka få denne att ökaavskjutningen för att minska skadorna av skilda viltarter.Man kan vidare hos ansöka om skyddsjaktmed stöd av jaktlagen. För att en arrendator skall kunna fåut någon ersättning från jakträttshavaren måstearrendatorn bevisa att jakträttshavaren bl.a. försummat sinjaktvård.I dessa fall gäller de allmänna skadeståndsreglerna omöverenskommelse inte kan träffas. Det går inte att kommaifrån att detta kommer att leda till många och onödigakonflikter mellan jakträttshavarna och arrendatorerna. Härkommer med all sannolikhet även domstolar att varainstanser för att få vederbörandes rätt prövad.Ansvaret för jakten och viltvården bör följa med vidupplåtelse av jordbruksarrende. I sådant läge hararrendatorn sådana möjligheter till påverkan på jakt ochviltvård att ytterligare författningsregler inte är påkallade. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär förslag till lagstiftningsom innebär att ansvaret för jakten och viltvården skall följamed vid upplåtelse av jordbruksarrende.
mot · GF02Jo11 · 1991-10-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:9 Jakt och viltvård Propositionen innebär att möjligheterna att få ersättningför skada som viltet orsakar på bl a trädgårdsodlingarupphör. Enligt den motivering som dåvarande statsrådetHellström ger måste trädgårdsodlarna låta riskerna förviltskador bli en del av trädgårdsföretagets normalariskbedömning.Det finns ca 6 000 trädgårdsföretag i landet.Åtskilliga drabbas av varierande viltskador, såvälsådana skador för vilka det utgårviltskadeersättning, som skador av fåglar och småvilt vilkainte heller motiverar generell ersättning.Jag delar propositionens uppfattning attträdgårdsodlarna själva bör ta ansvar för att skydda sinaodlingar mot angrepp från smådjur. Emellertid anser jag attdet är orimligt att trädgårdsnäringen skall förutsättasvidtaga åtgärder för att också utestänga älg, kronhjort ochdovhjort. De stängselanläggningar som då krävs är ipraktiken så kostsamma att flertalet odlare inte harmöjlighet att genomföra dem. Denna uppfattning delasockså av lantbruksstyrelsen i dess remissvar.För att erbjuda trädgårdsodlingen rimliga villkor måstedärför nuvarande ersättningsregler finnas kvar. Detta börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna attviltskadeersättning även skall utgå tillträdgårdsodlingen.
mot · GF02Jo12 · 1991-10-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:9 Jakt och viltvård Regeringen har i en proposition föreslagit att åtgärderskall vidtas för att skapa bättre balans mellanviltstammarnas storlek och intresset av att minskaviltskadorna. Markägare, jägare och myndigheter skall taett större ansvar för att balansen uppnås.Ett annat syfte med propositionen är att länsstyrelsernasdetaljreglering av administrationen kring älgjakten skallupphöra. Stora och stabila älgjaktsområden skall kunnaregistreras som älgskötselområden och där fårjakträttshavarna själva besluta om avskjutningens storlek.Samrådet mellan markägare och jakträttshavare skallvidare fördjupas, bland annat i de frågor som röravskjutningens omfattning.Jag har ingenting emot att administrationen av älgjaktenförenklas och blir billigare. Jag tycker också det är bra av ansvaret för avskjutningen och älgstammens storlekförs närmare de närmast berörda. Att prövaälgskötselområdena är ett naturligt andra steg efter densamverkan som är vanlig i så kallade grupplicens- ochkretslicensområden.Att samverkan i jakten ökar får emellertid inte innebäraatt en del jägare missgynnas genom att någon av de ideellajägarorganisationerna ges företräde i de frågor som rörtilldelning eller andra beslut. En sådan ordning strider heltklart mot nuvarande lagstiftning. Tyvärr finns det en vissförvirring vad avser administrationen av älgjakten ocharbetsfördelningen mellan myndighet och frivilligorganisation. Ett exempel på detta är att iVästernorrland fick ta upp ett tilldelningsbeslut förny handläggning efter överklagande, som biträtts avnaturvårdsverket (beslut , SNV:s diarienummer389-3259-90 Nj, 430-3969-90 Nj, 430-5137-90 Nj).Det är en svaghet i propositionen att den inte är särskiltklargörande i de frågor som rör initiativrätt ochhuvudmannaskap över älgskötselområdena eller andrasamverkansformer. Det kan ge upphov till oklarheter imyndigheternas handläggning och bäddar för att problemsom dem jag berört ovan fortsätter att uppstå. En annansvaghet är oklarheten kring hur det lokala samrådet mellanmarkägare och jakträttshavare skall gå till. Om samråd skallske inom varje A-licensområde kommer krånglet att öka förjägare och markägare. kommer att fåhandlägga tusentals samrådshandlingar och länsstyrelsernasarbete med jaktadministrationen kommer därigenom --tvärtemot propositionens intentioner -- att öka.Jag anser att regeringen i tillämpningsföreskrifterna tillde nya reglerna bör klargöra ansvarsfrågorna vid olika slagav älgjakt i samverkan samt ge riktlinjer för hur det lokalasamrådet skall genomföras utan att byråkratin ökar. Dettabör ge regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om tillämpningsföreskrifter föransvarsfrågor vid älgjakt i samverkan,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om riktlinjer för att minskabyråkratin vid lokalt samråd.
mot · GF02Jo14 · 1991-10-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92: 9 Jakt och viltvård Regeringen har i en proposition föreslagit att åtgärderskall vidtas för att skapa bättre balans mellanviltstammarnas storlek och intresset av att minskaviltskadorna. Markägare, jägare och myndigheter skall taett större ansvar för att balansen uppnås. Ett annat syftemed propositionen är att minska arbetet medadministrationen av älgjakten.Regeringen föreslår också att vissa beslut som tas avlänsstyrelsen om tilldelning m.m. inte skall få överklagasmedan beslut om registrering av licensområde skallöverklagas till kammarrätten. hartidigare föreslagit en liknande inskränkning (PM omförenklad administration av älgjakten), dock medskillnaden att beslut om registrering får överklagas tillnaturvårdsverket.Enligt min mening är förslag bättre änpropositionen. Registreringsärenden måste handläggassnabbt för att älgjakt skall kunna bedrivas på deregistrerade områdena. Som regel krävs enhandläggningstid om högst två månader.Erfarenheterna av handläggning ärmycket goda. Verket har vidare kompetens att göra såväljaktjuridiska som zoologiska och jakttekniskabedömningar. Denna senare kompetens finns inte hoskammarrätterna. Handläggningstiden kan dessutombefaras bli avsevärt längre om överklagande skall ske hoskammarrätten. Förslaget i propositionen vållar krångel förjägare och kan få negativa jaktliga konsekvenser. Lokalaälgskadeproblem kan uppstå om jakt inte kan bedrivasmedan besvärsärenden handläggs.Jag föreslår att ändrar propositionens förslagså att överklagande av beslut om registreringav licensområde får skall hos . I förslagettill lagtext bör följaktligen 54 § ändras så att''kammarrätten'' byts ut mot ''''. Med hänvisning till det anförda hemställsatt , med ändring i propositionen, beslutar attöverklagande av registrering av licensområde får ske hosstatens naturvårdsverk.
mot · GF02Jo15 · 1991-10-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:9 Jakt och viltvård I regeringens proposition föreslås bl.a. förändringaravseende ersättning för viltskador och förändringar ilagstiftningen avseende jakt på älg, kronhjort och dovhjort.Propositionen för omfattande resonemang om värdet avatt jägarna och markägarna till stor del tar ett eget ansvarför jakten. Det föreslås förenklingar och förändringar förlicensgivning etc. Detta skulle kunna bidra till minskadeadministrationskostnader och möjliggöra att minska eller ivissa fall ta bort de s.k. fällavgifterna. Här finns möjlighetatt gå längre. Exempelvis gäller det naturvårdsverketsförslag om att alla områden som begär att bli registreradeför B-licens och som är minst 5 ha generellt och utanprövning skall kunna få ansökan bifallen. Detta skulleytterligare förenkla administrationen.När det gäller förslaget om att avskaffa ersättningen förviltskada på jordbruksgröda kan detta drabba den enskildemycket hårt. Den som brukar en gård kan många gångerinte påverka storleken på viltstammen exempelvis genomatt man ej kunnat eller får delta i större licensområden.Skador som förorsakats av hjort eller älg kan få mycketbetydande negativa effekter, särskilt för mindre lantbruk.Därför bör ersättningen behållas. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att avslår regeringens förslag attersättningsmöjligheten för skada av dovhjort, kronhjortoch älg på jordbruksgröda skall upphöra,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad som ovan anförts om förenklad administration avälgjakten.
mot · GF02Jo4 · 1991-10-07 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:188 Riktlinjer för det fortsatta samarbetet vid omhändertagande av miljöfarligt avfall i och I propositionen föreslår regeringen riktlinjer församarbete mellan och i syfte att lösa problemmed hantering av miljöfarligt avfall. Utgångspunkter fördet fortsatta samarbetet bör vara att varje land har ansvarför det miljöfarliga avfall som uppkommer i landet. Enviktig målsättning är också att minimera uppkomsten avmiljöfarligt avfall.Ett gemensamt bolag för avfallshantering bör bildasenligt propositionen. En uppgift för bolaget blir attklarlägga förutsättningarna för samarbetet bättre -- detfinns t.ex. mycket som tyder på att volymen av miljöfarligtavfall kommer att minska. Först därefter är det lämpligt attta ställning till formerna för det fortsatta samarbetet. Detintentionsavtal som tidigare framförhandlats går längre idetaljeringsgrad men förutsätter också att större mängderavfall kommer att produceras än vad som är troligt.Regeringen föreslår att skall svara för densvenska andelen i det nya bolaget. Ambitionen är vidare attfå till stånd ett brett ägande i bolaget, varför även privataföretag bör erbjudas att teckna aktier. Således binder siginte regeringen till den ägandeform som föreslås iintentionsavtalet, vilket är tillfredsställande.Jag delar åsikten i propositionen att kvalificeradeindustriella anläggningar av den typ som SAKABrepresenterar drivs mest rationellt om de har normalaföretagsekonomiska förutsättningar. För att företaget skallkunna vidareutveckla den kompetens det besitter ärdet dessutom av värde att de som producerar detmiljöfarliga avfallet -- industrin och kommunerna -- ges ettökat ansvar för hanteringen och behandlingen av avfallet.Därför bör industrins och kommunernas ägande i SAKABöka -- de äger vardera medan staten ägerresten.Det var olyckligt att majoritet -- efter initiativfrån socialdemokraterna och vänsterpartietkommunisterna -- gick emot förslaget om att begränsastatens engagemang i drift och övriga skötsel(prop 1989/90:100 Bil. 16 om vissa avfallsfrågor). Mitt parti,liberalerna, lämnade en reservation mot detbeslutet (1989/90:JoU16). Jag menar att det nu finnsanledning att åter aktualisera en minskning av statensägarandel i . Statens kontroll över verksamhetenkan ändå garanteras, men utövas på annat sätt än genomägande.Mot bakgrund av vad som anförts här och i den tidigarenämnda propositionen om avfallsfrågor bör riksdagenbemyndiga regeringen att försälja statens aktier i sådan försäljning förutsätter att 13 § i lagen (1985:426)om kemiska produkter upphävs. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att bemyndigar regeringen att sälja statensaktier i samt som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om minskning av detallmännas ägarandel i ,2. att upphäver 13 § lagen (1985:426) omkemiska produkter.