mot · GF02Fi15 · 1991-11-20 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:38 Inriktningen av den ekonomiska politiken Regeringens ekonomiska politik 1.1. och regeringens förslagVänsterpartiet tror inte på den borgerligafyrpartiregeringens idé att skattesänkningar på kapital sätterfart på . Förslaget att avskaffa omsättningsskattenpå aktier och andra skattesänkningar ökar barabudgetunderskottet ytterligare.Regeringens ekonomiska politik har en tydlig inriktningsom leder till ökade klyftor. Å ena sidan den uteblivnabarnbidragshöjningen, fördubblingen av egenavgiften till a-kassan, den försämrade ersättningen till arbetsskadade,slopat avdrag för fackföreningsavgifter, karensdagareller motsvarande försämringar för sjuka. Å andra sidanslopad omsättningsskatt på aktier, lägre kapitalskatt, på siktslopad förmögenhets- och arvsskatt. Dessutom saknarregeringens ekonomiska politik miljöprofil.Däremot är positivt till ökade anslag tillAMS, infrastruktursatsningar och utbildning, samt till densänkta matmomsen. Detta är förslag som vänsterpartietlade fram , men bättre sent än aldrig.1.2. Den borgerliga regeringen saknarmiljömedvetenhetUnder större delen av sin existens på jorden harmänniskan levt i samklang med naturen och varit enfungerande del i ekosystemens helhet. I och med det vikallar civilisationen började människan bryta sönderkretsloppen och under det senaste århundradet,industrialismens korta epok, har hon hårdhänt förändrat sinlivsmiljö och genom sin skövling av naturresurser skapatenorma miljöproblem.Det är viktigt att inse att det som vi med vårt kortatidsperspektiv kallar normal tillvaro egentligen i ett längretidsperspektiv är en mycket onormal företeelse.Hushållning och kretslopp är det normala. Slöseriet,avfallsbergen och förbrukningen är det onormalaundantaget, en parentes i utvecklingen. Frågan är bara hurdet bortre parentestecknet ska sättas: Genom en planeradövergång till nya kretsloppssystem eller genom ettoplanerat kaos.Detta grundläggande problem är överordnat deväxlande ekonomiska konjunkturerna, och ingen regeringsom säger sig ha miljöpolitik som en prioriterad uppgift kandiskutera inriktningen av den ekonomiska politiken utan attta ställning till dessa frågor. Men ett sådant perspektivsaknas i regeringens proposition. Därför saknar de i och försig vackra orden om en hållbar tillväxt trovärdighet.1.3. Borgerliga regeringen gynnar kapitaletDen borgerliga fyrpartiregeringens aviseradeekonomiska politik har samma färdrikting som densocialdemokratiska regeringens politik, men det är en tydligartskillnad på politikens åtgärdssida.Den borgerliga regeringens politik gynnar dekapitalstarka krafterna i samhället och därigenom hoppasregeringen på ökad tillväxt. anser att dennapolitik är en återvändsgränd och leder till ökade klyftor ochmaktkoncentration i samhället. Dessutom visar deinternationella erfarenheterna av denna politik att denleder till en permanent hög arbetslöshet.Den borgerliga fyrklövern skyller alla inhemska problempå den ''tredje vägens'' politik och socialdemokraterna.Vänsterpartiet instämmer i kritiken mot devalveringen ochsocialdemokratins misstag, men regeringen kritiserar intekapitalet som gynnades av devalveringen. Kapitalägarnafick stora vinster och en oerhörd förmögenhetstillväxt somanvändes för kortsiktiga satsningar och ren spekulation istället för till långsiktiga investeringar. Detanmärkningsvärda är att de som visat total avsaknad avlångsiktigt ansvar i samband med devalveringseffekterna,nu direkt gynnas av den borgerliga regeringens politik.1.4. Privat marknadsekonomi och socialistiskmarknadsekonomiDen borgerliga regeringen har inriktat sin politik på attytterligare stärka de privata inslagen i marknadsekonomin,genom skattesänkningar som gynnar kapitalet,utförsäljning av statliga företag och avveckling avlöntagarfonderna. Följden är ökade inkomst- ochförmögenhetsklyftor i samhället.Folkpartisten och finansministern harvelat stå för en socialliberalism, i motsats till moderaternasoch Bildts nyliberalism, den nya högerpolitiken. Men deklassiska vänsterliberalerna sa alltid att marknadsekonominbara fungerar vid en jämn fördelning av inkomster ochförmögenheter.Från socialistisk utgångspunkt är det viktigt att betonahur en marknad skall fungera. Dels gäller det att behovenstyr en efterfrågesida utifrån jämlika och rättvisa villkor ochdels en produktionssida, där de anställda har avgörandeinflytande över produktion och arbetsliv. Denna inriktningär nödvändig, om ekologiska, sociala och mänskliga värdenskall kunna tas tillvara. Dessa huvudpunkter i en''socialistisk marknadsekonomi'' har mer gemensamt medvänsterliberalismen än vad den har med dagensregeringspolitik.2. Läget i den svenska ekonomin 2.1. InledningUnder sommarmånaderna skedde en kraftig uppgång avarbetslösheten. Snabbt uppnåddes nivåer som måstebetecknas som mycket höga -- inte minst ur ett historisktperspektiv. Värst drabbades ungdomarna av dennautveckling.Under hösten har det så skett en viss stabilisering.Arbetslöshetstalen ökar inte längre dramatiskt. Orsaken äratt nödvändiga arbetsmarknadspolitiska insatser kommittill stånd. AMS räknar med att arbetslöshetstalen kankomma att ligga relativt stilla fram , men attdet därefter kan ske en ytterligare uppgång.Med en aktiv arbetsmarknadspolitik kan vi kanske påkort sikt tygla arbetslösheten vid nuvarande höga nivå.Detta är bra, men enligt vår uppfattning inte tillräckligt.Arbetsmarknadspolitiken måste också kompletteras meden kraftfull ekonomisk politik som innebär inte barabibehållen utan också ökad sysselsättning.2.2. BakgrundRegeringens analys av orsakerna till den ekonomiskakrisen är både diffus och knapphändig. Beskrivningen avkrisen som ''självförvållad'' och orsakad av ''strukturellabrister'' till följd av ''många års försummelser inom denekonomiska politiken'' gör knappast någon klokare.Regeringen avslutar sin analys med ett konstaterande omatt den svenska ekonomin kännetecknas av allvarligaproduktivitetsproblem, men vari dessa egentligen bestårframgår inte.Produktivitetsdelegationen konstaterar i sitt betänkandeatt produktivitetsproblemen har djupa rötter. Ett centraltelement var devalveringarna 1981 och 1982. ''De belönadeföretagen med höga vinster utan att de hade slagits för detgenom ökad produktivitet. Det premierade de existerandeverksamheterna.'' (SOU 1991:82 sid 28) ''De räddadeföretagen ur lönsamhetskriser, men minskade samtidigtomvandlingstrycket i ekonomin.'' (sid 27)Dessa slutsatser ligger väl i linje med vänsterpartietsanalys. Devalveringspolitiken hämmade nytänkande ochframtidssatsningar. De alltför höga vinsterna innebar attindustristrukturen låstes fast. Produktivitetsutvecklingenuteblev, som kostnadsutvecklingen accelererade.Superdevalveringen 1982 utgjorde ingen långsiktig lösningpå den svenska ekonomins problem. Tvärtom är den orsaktill många av de problem vi nu står inför.Företrädare för den borgerliga regeringen har i en radolika sammanhang uttalat sig för en omfattande sänkning avarbetsgivaravgifterna. Detta skulle ge svensk ekonomi den''rivstart'' som man anser så väl behövs. Det kärvastatsfinansiella läget har emellertid omöjliggjort en sådanstrategi.Ett byte av sänkta arbetsgivaravgifter mot sänktaoffentliga utgifter kallas populärt för en inre devalvering.Syftet är detsamma som för en vanlig devalvering, dvs. attfå fart på exporten och begränsa inhemskefterfrågan.Att enskilda regeringsledamöter hållit dörren öppen förmöjligheten av en intern devalvering visar att manegentligen ingenting lärt av devalveringspolitikensmisslyckande. Man har inte insett att devalveringar, oavsettom de är interna eller externa, leder till inflation ochinlåsningseffekter. Detta är ytterst oroande.Vi kan ge regeringen rätt i att den ekonomiska krisen tillviss del är självförvållad. Vi är emellertid oeniga om i vilkaavseenden den förda politiken varit felaktig. Den borgerligaregeringen väljer att peka ut de höga skatterna ochtillväxten av de offentliga utgifterna som självagrundproblemet. uppfattning är istället attsuperdevalveringen, samt de okontrolleradeavregleringarna på kredit- och valutamarknaden utgörproblemets kärna.En annan skillnad i synen på det socialdemokratiskaregeringsinnehavet är att vi inte försöker lägga hela skuldentill dagens ekonomiska problem på den tredje vägenspolitik. Den ekonomiska krisen har självfallet också andraorsaker. är långtifrån det enda landet somgenomlider en lågkonjunktur. Enligt konjunkturinstitutetkommer produktionen att minska också i länder somUSA, , och . Flertalet övrigaindustriländer får räkna med en väsentligt reduceradtillväxttakt. Denna bild av den internationella utvecklingenär långtifrån ensam om. Denframskymtar också i regeringens egen ekonomiskabedömning.Svensk ekonomi är i hög grad exportberoende. Deninternationella konjunkturförsvagningen är självklart enbidragande orsak till den kraftigt ökade arbetslösheten ivårt land. Problemen har förstärkts av attkonjunkturförsvagningen varit extra påtaglig på några avvåra viktigaste avsättningsmarknader, samt att deninternationella efterfrågan utvecklats särskilt svagt påtypiska svenska exportprodukter som trävaror,pappersmassa, investeringsvaror och personbilar. Krisenhar sedan utvidgats genom att storföretagen satt extra presspå de inhemska underleverantörerna.En annan bidragande orsak är att den föregåendesocialdemokratiska regeringen väntat alltför länge med attvidta åtgärder för att bekämpa arbetslösheten. I ett läge dåsysselsättningen viker och allt fler varslas om uppsägninghade det varit naturligt att erforderliga medel plockatsfram, inte bara för arbetsmarknadspolitiska åtgärder, utanockså för långsiktigt nödvändiga satsningar på utbildningoch infrastruktur.2.3. Regeringens politikDen nytillträdda regeringens utgångspunkt är att denekonomiska krisen beror på alltför höga löner och skatter.För att råda bot på problemen måste vinsterna öka och deoffentliga utgifterna minskas. Receptet innebär enomfördelning från löntagare till kapitalägare.Regeringen menar att ''skattepolitiken skall inriktas påen successiv sänkning av det totala skattetrycket''. Samtidigtavser man att föra en stram ekonomisk politik. Dettabegränsar möjligheten till mer omfattandeskattesänkningar i initialskedet. Man säger sig därför viljabörja att sänka och ta bort de skatter som är mesthämmande ur tillväxtsynpunkt.I proposition 1991/92:60 (skattepolitik för tillväxt)redovisar regeringen en rad förslag till skattesänkningarsom sammantaget skulle resultera i ett intäktsbortfall påomkring . De mest betydelsefullaförslagen är: sänkt förmögenhetsskatt (1,. ),sänkt kapitalskatt på kapitalförsäkringar,värdepappersfonder och privata pensionsförsäkringar(. ), samt ett borttagande av den allmännalöneavgiften (ca ). Till detta skall läggas detidigare framlagda förslagen om ett borttagande avomsättningsskatten på aktier (ca . ), samt enutvidgning av momssänkningen till att också omfattahotelltjänster, personbefodran m.m. (ca . ).Enda skattehöjarförslaget av betydelse är slopandet avavdragsrätten för fackföreningsavgifter (1,. ).Det måste erkännas att regeringen varit ytterligt snabb ivändningarna att plocka fram förslag till sänkta skatter ochframförallt då lättnader för höginkomsttagare ochkapitalägare. Däremot har insatserna varit betydligtsvagare på utgiftssidan. Det framlagda förslaget om enframflyttning av höjningen av barn- och studiebidraget tillden innebär minskade statsutgifter på totalt2,. 1992, men besparingen är enbart tillfällig.Regeringens målsättning har varit att spara på budgetensutgiftssida. Men den politik man för innebär istället enkraftfull expansion av kostnaderna. I tilläggsbudgetenredovisas förslag till ökade utgifter på drygt 8 miljarderkronor. Av störst betydelse är här satsningarna påarbetsmarknadspolitiska och sysselsättningsskapandeåtgärder.Sammantaget innebär regeringens framlagda förslag, såhär långt, en drastisk försvagning av statsbudgeten. Deredan stora underskotten riskerar med denna politik attfortsätta växa snabbt. säger sig regeringen viljaföra en politik som skall ''skapa full sysselsättning, stabilapriser och sunda statsfinanser''. Detta går inte ihop.Vänsterpartiet har invändningar mot ett flertal av deförslag som regeringen nu lägger fram. Vi ställer oss ocksåstarkt kritiska till den förda politikens effekter påstatsbudgeten. I rådande budgetläge måste det betecknassom ansvarslöst att genomföra ofinansieradeskattesänkningar av den storleksordning som regeringenföreslår. Skattesänkningarna kan kanske på kort sikt ge enviss expansiv effekt på ekonomin, men i ett längreperspektiv måste man räkna med ökad inflation ochräntehöjningar. Detta kan knappast betecknas somtillväxtbefrämjande.Vi är däremot positiva till regeringens ambition att anslåmer resurser till arbetsmarknadspolitiska ochsysselsättningsskapande åtgärder. I rådande ekonomiskaläge är det nödvändigt att medel tas fram för en aktivarbetsmarknadspolitik och långsiktigt nödvändigasatsningar på infrastrukturen. Vi delar också regeringensuppfattning om att infrastrukturen och utbildningssystemetunder en följd av år blivit eftersatta och att dessaförsummelser hämmat tillväxten. Insatserna förarbetsmarknadspolitiska och sysselsättningsskapandeåtgärder borde emellertid enligt vår uppfattning getts enbetydligt högre prioritet än vad som blivit fallet.Direkt kritiska är vi till regeringens mer långsiktigastrategi vad gäller de offentliga utgifternas utveckling. Ipropositionen aviseras också framtida åtgärder som står istark strid med regeringens ambition att bryta denekonomiska stagnationen. Indragningen av 5--10 miljarderkr. från kommunerna och reduceringen avinvesteringsbidraget till bostadsbyggandet är två åtgärdersom knappast kan sägas stimulera sysselsättningen.En tredjedel av antalet sysselsatta är verksammainom kommun- och byggnadssektorn. En vanlig bedömningär att man kan räkna med en påtaglig uppbromsning avkommunernas expansion liksom ett omfattande fall ibostadsbyggandet. Detta även utan regeringens åtgärder.I framgår det när detgäller byggsektorn enligt Byggentreprenörerna: ''Gårregeringens förslag att sänka investeringsbidragen från 9,3till igenom, sjunker lägenhetsbyggandet medytterligare till 30 000 lägenheter (1992). Det betyder isin tur ett tapp på 20 000 arbetstillfällen. ''uppfattning är att man i rådandekonjunkturläge måste undvika att vidta åtgärder som pånågot sätt försämrar kommunernas och byggsektornsförutsättningar ytterligare. Tvärtom måste den ekonomiskapolitiken utformas så att dessa sektorer stimuleras.Regeringens politik innebär i detta avseende att manförsämrar arbetsmarknadsläget ytterligare. Det är ungefärsom att försöka släcka en brand med bensin.3. Alternativ till regeringens förslag och riktlinjerVänsterpartiet prioriterar full sysselsättning och enrättvis fördelningspolitik. För att dessa mål skall uppnåskrävs en långsiktigt hållbar tillväxt. Att enbart förlita sig påmarknaden räcker inte. Det behövs också en rad andrainsatser.Staten har en viktig funktion att fylla då det gäller attförstärka och vidareutveckla infrastruktur och utbildning.Ekonomisk tillväxt förutsätter också en väl fungerande vårdoch omsorg. Välfärdspolitiken får aldrig ses som ett bihangeller en belastning. Det kan aldrig bli frågan om ett valmellan tillväxt å ena sidan och solidaritet med gamla ochsjuka å den andra sidan.Lika viktigt är också att den ekonomiska politiken utgårfrån en offensiv miljöpolitik. Fasta spelregler inomenergipolitiken samt långsiktiga miljösatsningar ärnödvändiga utgångspunkter för en hållbar tillväxt.Vårt lands ekonomi måste vara självständig mot deinternationella kapitalblocken, oavsett om vi blirmedlemmar i eller inte. Vi bör också eftersträva enekonomisk ordning som inte missgynnar den tredje världen.Ett uppbyggande av tullmurar riktade mot importen fråndessa länder måste undvikas.3.1. Skattepolitik och tillväxtRegeringen anser att skattetryck är en viktigorsak till landets ekonomiska problem. Regeringenförutsätter att sänkt skatt skapar tillväxt, och sommålsättning anger man skattesänkningar på 10 miljarder perår fram till mitten av 1990-talet.Vänsterpartiet delar inte detta synsätt. har etthögt skatteuttag. Men begreppet skattekvot är inte någotbra mått på skatternas betydelse i ekonomin. Skattekvotenrymmer olika beståndsdelar i olika länder. Skattekvotenskiljer sig bl.a. genom olika sätt att räkna transfereringarinom socialförsäkringssektorn. Skattekvoten skiljer sigvidare genom att skilda länder har en olikartadbefolkningsstruktur. Skattekvoten i många europeiskaländer hålls vidare nere genom att man underbalanserarsina statsbudgetar, dvs. man lånar till utgifterna.Om man tar hänsyn till sådana skillnader så finner manatt justerade skattekvot inte är särskilt myckethögre än i jämförliga länder. Detta framgår även avberäkningar som gjorts inom ramen förLångtidsutredningen (se LU90 bil. 26, ).Ett bättre begrepp är att tala om skattetryck i betydelseutgiftstryck, dvs. de utgifter som skall finansieras viaskatter. Om man korrigerar utgiftstrycket bl.a. för sådanafaktorer som angetts ovan så finner vi att ett flertal länder iEuropa har ett högre utgiftstryck än . , och Irland.Ofinansierade skattesänkningar bidrar till att ökabudgetunderskotten. Stora och växande budgetunderskottpressar upp ränteläget. Höga räntor verkarinflationsdrivande och hämmar investeringsviljan.Ofinansierade skattesänkningar riskerar därmed attförvärra arbetslösheten och dämpa en kommandekonjunkturuppgång. Skattesänkningar för att ge Sverigesekonomi en ny start, kan i stället komma att betyda ny fartpå budgetunderskott och inflation.I ord tycks regeringen acceptera dessa samband och manskriver att ''-- -- -- måste skattesänkningar finansieras medminskade utgifter'' (prop. 1991/92:38 sid. 43). I praktikenhar regeringen inte visat prov på denna insikt.Genom skatteomläggningen sänktes inkomstbeskattningenkraftigt. Skatteomläggningen förutsattes bli finansieradgenom breddad moms och kapitalbeskattning, samt s.k.dynamiska effekter. Många tecken tyder nu på attskatteomläggningens finansiering slagit fel, och attväsentliga delar av de växande budgetunderskotten är enföljd av skattereformen.Det är mening att det var riktigt attminska beskattningen av arbetsinkomster och dämpamarginaleffekterna i låga och normala inkomstlägen. Detvar likaledes riktigt att försöka finansiera den sänktainkomstbeskattningen.Genom en alltför långtgående sänkning avinkomstbeskattningen så krävdes en motsvarande alltförstor ökning av skatteuttaget från andra skattebaser,indirekta skatter, moms, boende etc. Detta kombineratmed sneda fördelningseffekter och stegrad inflation leddetill att skatteomläggningen fick en åtstramande verkan i deinkomstgrupper som vann lite eller inget påskatteomläggningen. Skatteomläggningen kan därmedäven ha bidragit till att förstärka den pågåendelågkonjunkturen genom en minskad efterfrågan från dessainkomstgrupper.3.2. En rättvis skattepolitikSkatter och avgifter ska styra i riktning mot minskatråvaruuttag och ökad återvinning när det gällerproduktionen. Energiförbrukningen ska styras bort frånfossil- och kärnkraftsenergi till förnyelsebara energiflöden.När det gäller fördelningspolitiken anser vänsterpartietatt skatt skall utgå efter bärkraft. Detta gäller såvälinkomstbeskattning som beskattning av konsumtion. Det äri detta perspektiv man skall se krav omslopat grundavdrag för inkomster över ''brytpunkten'',liksom kravet på sänkt/slopad matmoms. Ökad progressioninnebär ett effektivare skatteuttag och därmed minskadebehov av transfereringar -- bidrag.Regeringen väljer att gå den motsatta vägen. Ipropositionen föreslås en rad skattelättnader, ''de mestskadliga skatterna'', som skulle öka förmögenhets- ochinkomstskillnader. signalerar regeringenbesparingar som särskilt skulle drabba inkomstsvagagrupper.Mot denna bakgrund, och i ett läge därreallöneutvecklingen varit mycket svag och löntagarnatvingats visa återhållsamhet, skulle det vara egenartat attvidhålla den indexeringsmetod som valts årsskatteskala.Skatteskalan räknas upp med fullt konsumentprisindexsamt ett tillägg på : det s.k. reallöneskyddet. Dettainnebär med en inflation på att gränsen för statsskattjusteras upp . Basbeloppet räknas däremot baraupp , dvs. inflationen exklusive skattereformensprishöjande effekter.Systemet får till följd att höginkomsttagarna får fullkompensation för de prisökningar som var en direkt följd avskatteomläggningen. Låginkomsttagare, pensionärer ochandra grupper som är beroende av bidrag som är relateradetill basbeloppet ges däremot inte kompensation för deskattehöjningar som följde på skatteomläggningen.Det framstår uppenbarligen som absurt att gekompensation för skatteomläggningen tillhöginkomsttagarna, som basbelopp ochgrundavdrag räknas upp med avdrag för de prishöjningarsom blev följden av skatteomläggningen. Denna form avindexering gynnar återigen de inkomstgrupper som tjänademest på skatteomläggningen.Brytpunkten där i statsskatten skall utgå kommervid gällande regler att ligga vid en beskattningsbarinkomst på . Till detta kommer schablonavdragetpå samt grundavdrag på . Systemetgör att det blir möjligt att tjäna under 1992utan att behöva erlägga någon statsskatt.Folkpartiets linje om att gränsen för statsskatt bordeligga vid en inkomst på 200 000 är därför tillgodosedd för1992. Det kan diskuteras om detta var en avsedd eller ickeavsedd effekt när socialdemokraterna och våren1990 enades om att fastställa gränsen för statsskatt vid eninkomst på 180 000 kr.Vänsterpartiet anser att bör korrigeraskatteskalorna . De prisökningar som föranleddesav skatteomläggningen bör ej ingå i den beslutadeuppräkningen. Detta skulle skapa en bättreöverensstämmelse med vad som gäller för beräkningen avbasbeloppet.Brytpunkten kan då fastställas till ibeskattningsbar inkomst. Med ett schablonavdrag på 4 000kr blir det möjligt att tjäna innanstatsskatten inträder.Vad gäller grundavdraget så bör detta räknas upp eftersamma principer som gäller för skatteskalan i övrigt.Vänsterpartiet menar vidare att det vorefördelningspolitiskt rimligt och statsfinansiellt riktigt attslopa grundavdraget för inkomster över brytpunkten -- dvs.för de inkomstskikt som skall erlägga statsskatt. Här finnsinkomstgrupper som gynnats avmarginalskattesänkningarna, och den effektivaskattehöjningen som följer av det slopade grundavdragetkan mot den bakgrunden betraktas som måttlig.Ett beslut om slopat grundavdrag för inkomster överbrytpunkten ger väsentliga skatteinkomster som kan brukasför att stärka den ekonomiska tillväxten. Det kan röra sigom offentlig konsumtion alternativt investeringar, ellerfördelningspolitiska satsningar på hushållskonsumtion viasänkt indirekt beskattning. förslag omslopat grundavdrag för inkomster över brytpunktenförutsätter att grundavdraget trappas ned successivt i likhetmed vad som gäller för det förhöjda grundavdraget.I den offentliga debatten kring skatteskalor haräven diskuterats att dra in det s.k. reallöneskyddetpå . menar att fördelningspolitiska skältalar för denna åtgärd.Vänsterpartiet har ställt förslag om att slopagrundavdraget för inkomster över brytpunkten. Dettaskulle innebära en större skatteskärpning förhöginkomsttagare än förslaget om slopat reallöneskydd.Om grundavdraget för inkomster över brytpunkten ejskulle slopas stödjer ett avskaffande av dets.k. reallöneskyddet på av skatteskalor. Vi hardessutom föreslagit att skatteskalorna ej skall justeras medhänsyn till skatteomläggningens prishöjande effekter.Vänsterpartiet menar att detta uppfyller viktigafördelningspolitiska krav.3.3. KommunernaI regeringens politik byggs vattentäta skott upp mellanden konkurrensutsatta sektorn och den offentliga sektorn.Detta synsätt leder fel.