mot · GE02Ju642 · 1991-01-25 00:00:00 — har i förarbetena till den nyarattfyllerilagstiftningen framhållit önskvärdheten av attantalet fängelsestraff för rattfylleri väsentligt minskas. Engrundläggande tanke var därvid, att påföljden skyddstillsynskulle komma till ökad användning. Resonemanget vilar påkunskapen om att det stora flertalet rattfyllerister ärmänniskor med hög konsumtion av alkohol, och att dettamedför risk för återfall i samma typ av brott. En dom påskyddstillsyn skulle vara ägnad att minska risken föråterfall.Det har emellertid visat sig att villkorlig dom och inteskyddstillsyn blivit den påföljd som kommit att ersättafängelse som ''normalpåföljd'' i mål om grovt rattfylleri.Detta strider mot lagstiftningens intentioner.Förklaringen till denna utveckling kan sökas i flerafaktorer. Flertalet rattfyllerister är, då de hörs av polis ochdomstol, ovilliga att berätta om sina alkoholvanor. Dettaberor säkert inte sällan på den bristande insikt om de egnaproblemen som är typisk för den blivande alkoholisten.Deras sociala situation är i allmänhet ordnad till det yttre.De har fast arbete och ibland också familj. Problemen är sådolda att de i många fall inte kommer fram i domstolen ellerkan beläggas där på ett tillräckligt tydligt sätt. Frågan omskyddstillsyn blir därför inte aktuell. Härtill kommer atttjänstemännen på frivårdsmyndigheterna ofta saknarutbildning för att kunna hantera denna typ av doldaproblem. En satsning på en ''vanlig'' skyddstillsyn utanföreskrifter kan därför ses som ett slöseri med frivårdensresurser.Den moderna kriminalvården söker så tidigt som möjligtanalysera den dömdes problem och ta fram en plan för vilkaåtgärder som skall vidtas för att förhindra fortsattbrottslighet från hans sida. Som anförts torde en dompå skyddstillsyn med skyldighet att hålla en regelbundenkontakt med en övervakare och/eller en tjänsteman påfrivårdsmyndigheten inte vara tillräckligt för attåstadkomma den nödvändiga förändringen i den dömderattfylleristens situation. Däremot har det i många fall visatsig effektivt att förena domen på skyddstillsyn medföreskrifter om att delta i olika samtalsaktiviteter medutbildad personal från olika områden, s.k.rattfylleriprogram. Dessa program förutsätter ettsamarbete mellan frivårdsmyndighet, läkare och iblandandra myndigheter eller frivilliga organisationer.Gruppsamtal ingår ofta som en viktig del av programmen.De ansvariga för dessa måste ha erfarenhet av ochutbildning i alkoholfrågor.Skyddstillsyn med föreskrift för den dömde att genomgånågon typ av program bör rikta sig främst till rattfylleristermed dålig insikt i de egna problemen. För andra -- med godförståelse för den egna alkoholproblematiken -- kanföreskrifterna utformas mera individuellt.Som underlag för påföljdsvalet krävs, när det gällergrovt rattfylleri, i allmänhet en personundersökning. Ocksådenna bör göras av någon som erhållit utbildning i frågorsom rör rattfylleri och akoholproblematik. I själva verketär det viktigt att motivationen för den tilltalade att aktivtbearbeta de alkoholproblem, som ofta finns, kan väckasredan vid personundersökningen. Rattfylleriprogrammenkan ofta utformas som en typ av kontraktsvård, vid vilkenju förutsätts att den dömde är villig att genomgå denbehandling som anges i kontraktet.Den ojämnhet i val av påföljd för rattfylleri, som påtalasi förarbetena till den nya lagstiftningen, har att göra med attdomstolarna i olika utsträckning beslutar ompersonundersökning i denna typ av mål. Denna ojämnhetkvarstår uppenbarligen även efter reformen. Detta har i sintur att göra med att frivårdsmyndigheterna i landet har olikamöjligheter att tillhandahålla den typ av program som dethär är fråga om. För en enhetlig och ändamålsenligrättstillämpning är det viktigt, att man i detta avseende kanfå till stånd en likformighet över hela riket. Det bör åvilakriminalvårdsstyrelsen att så sker. I stort sett bör dettakunna åstadkommas genom omprioriteringar inom ramenför nuvarande resurser, på det sätt som redan skett på olikahåll i landet. Domstolarna måste uppmärksammas på demöjligheter som frivårdsmyndigheterna har ochönskvärdheten att besluta om personundersökning irattfyllerimål.Som ovan anförts är det viktigt att den tilltalade -- i defall där det behövs -- redan under personundersökningenkan motiveras att gå igenom en behandling. Det har visatsig att ett viktigt led i att åstadkomma en sådan motivationhar varit att den tilltalade får klart för sig att hansalkoholvanor lett honom till att begå ett så allvarligt brott,att det med stor sannolikhet kan medföra ett fängelsestraffför honom. Den nödvändiga motivationen är betydligtsvårare att åstadkomma, om vad han riskerar är att få envillkorlig dom. Den rättsutveckling, som vi nu ser,motverkar alltså en typ av påföljd som rekommenderas iförarbetena till den nya lagstiftningen.Vad senast sagts har att göra med synen pårattfylleribrottets art. Som uttalas i förarbetena till den nyarattfyllerilagstiftningen bör faran för trafiksäkerheten varaavgörande för synen på brottets art. Enbart denomständigheten att föraren under eller efter körningenhade en alkoholhalt i blodet på skall intebehöva medföra att brottet bedöms vara av den arten, attskäl för fängelse föreligger.Emellertid ger reformen i sin helhet uttryck för hurallvarligt statsmakterna ser på rattfylleribrottet. Det ärstötande för det allmänna rättsmedvetandet om grovtrattfylleri som föregåtts av så hög alkoholkonsumtion attförarens alkoholhalt i blodet efter körningen närmar sigeller överstiger , normalt inte skulle anses varaav den arten att skäl för fängelse föreligger. Det ärvetenskapligt belagt att trafikfaran vid så högaalkoholhalter hos föraren är mycket hög. Övrigaomständigheter måste därför med stor styrka tala i annanriktning för att fängelsepresumtionen inte skall gälla.Detsamma gäller självfallet även vid något lägrealkoholhalter, om körningen ägt rumt i tättbefolkadeområden, på större vägar eller eljest då det finnsomständigheter som starkt ökar faran för andra trafikanter.Vad nu sagts ligger helt i linje med grundtankarna ireformen men bör betonas med hänsyn tillrättsutvecklingen och till vikten av att upprätthålla ochutveckla påföljden skyddstillsyn med särskild föreskrift. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vikten av att samtalsaktiviteter,s.k. rattfylleriprogram, finns att tillgå i alla delar av riket,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att påföljden skyddstillsyn medsärskild föreskrift bör få en större tillämpning irättsutvecklingen än villkorlig dom.