mot · GE02So315 · 1991-01-25 00:00:00 — Politiska beslut och offentliga åtgärder kan aldrig ge livetdess mening eller innehåll. Hur våra liv gestaltas bestämmervi själva som enskilda och självständiga individer. Menviktiga betingelser för vår växt och utveckling som individeruppstår just genom politiska avgöranden. Därför är degrundvärderingar som genomsyrar de gemensammainsatser som formas i de politiska församlingarna också avstor betydelse för den enskildes möjligheter att forma sitteget liv.Folkpartiet liberalerna betraktar bådemarknadsekonomin och välfärdsstaten som nödvändigagrundvalar för individens frihet. Det är vår övertygelse atten väl fungerande marknadsekonomi förutsätter envälfärdsstat, men också att en väl fungerande välfärdsstatförutsätter marknadsekonomi. Ruinerna av detkommunistiska experimentet i visar vad somhänder när man söker bygga ett samhälle på basis av encentralstyrd ekonomi. Planhushållningen skapade varkenvälstånd eller rättvisa. Men slummen i många rika statervittnar också om hur det går när man söker förverkliga enmarknadsekonomi utan medkänsla. Det goda samhälletkan vi närma oss enbart om kulturell mångfald ochindividuell ekonomisk frihet förenas med solidaritet ochsocialt ansvar.Inom denna ram spelar socialpolitiken en viktig roll. Idenna motion söker vi skissera några socialpolitiskahuvuduppgifter inför 1990-talet.Välfärdsstatens liberala rötterDet svenska samhälle vi lever i är i många avseenden ettresultat av liberala insatser under två sekler.Liberala krafter har hjälpt till att riva ner många av dehinder som har bromsat den sociala, ekonomiska ochintellektuella utvecklingen: skråprivilegier, tullar,okunnighet och förbud. Vi har också spärrat vägen för nyahinder som hotat, bl.a. genom att stäcka planerna på enomfattande socialisering av näringslivet.Samtidigt har liberaler hjälpt till att bygga upp ettavancerat välfärdssamhälle med ett rikt förgrenatnäringsliv, stark medborgerlig aktivitet, utbildning,sjukvård och social trygghet för alla. Liberalt inspireradefolkrörelser har tagit initiativ till ideella insatser på en radsociala områden. Liberal opinionsbildning har banat väg förfolkpensionen och andra socialförsäkringar liksom för enmångsidig utveckling av barnomsorg, äldreomsorg ochhandikappomsorg.Det glömda SverigeMycket av det som åstadkommits har vi skäl att varastolta över. Med internationella mått mätt har idagett väl fungerande välfärdssystem.Men det finns också mycken ofärd som dröjer kvar. Vidsidan av välståndet återstår det i också mycket avandlig och materiell misär. Att försvara den enskildes rätttill en värdig tillvaro och att ge röst åt de människor sominte själva med tillräckligt eftertryck kan hävda sinaintressen har länge varit en liberal huvuduppgift. BertilOhlin gav dessa grupper namnet ''det glömda ''. Idagens samhälle, där de organiserade intressena är änstarkare och de utanförstående och eftersatta därför löperän större risk att bli ställda åt sidan, förblir det engrundläggande förpliktelse för liberaler och frisinnade attarbeta för rättvisa åt det glömda Sverige.När inkomsten sviktarI varje samhälle, men inte minst i ett samhälle byggt påen dynamisk, utvecklingskraftig och i stor utsträckningurbaniserad marknadsekonomi, finns många risker för attden enskildes ekonomi ska undergrävas. En del förlopp ärförutsebara, som t.ex. det åldrande som medför attförvärvsförmågan sviktar. Andra skeenden drabbar mereller mindre oväntat och oförskyllt, såsom arbetslöshet,olycksfall och sjukdomar. Vilken orsaken än är har denenskilde ett stort behov av inkomsttrygghet i de situationerdå det egna arbetet inte längre garanterar en rimligförsörjning.Svaret på detta problem är det generellasocialförsäkringssystemet. Det är ett system som baserasbåde på solidaritet och egenintresse. Å ena sidan ärsocialförsäkringarna ett uttryck för de fundamentala ideerom frihet, broderskap och jämlikhet som vann terräng efter1700-talets stora liberala revolutioner. Å andra sidanrymmer det samma element av riskspridning som det icke-sociala försäkringsväsendet.Enligt vår övertygelse bör socialförsäkringarnagarantera inte enbart en bastrygghet för alla invånare iSverige utan också ett rimligt mått av inkomsttrygghet.Utöver folkpensionen och grundbeloppen i andrasocialförsäkringar behövs således även en garanti för att denenskilde när förvärvsförmågan sviktar ska kunna behålla ihuvudsak samma standard som . Detta syfte tjänarbl.a. de inkomstrelaterade inslagen i sjukförsäkringen,föräldraförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen samt ATP-systemet.Hur långt denna standardgaranti ska sträcka sig är enfråga som inte kan avgöras en gång för alla. Eftersomsystemet i huvudsak bör finansieras genom löne- ochinkomstbaserade avgifter skulle alltför långtgåendeåtaganden medföra en så tung belastning på folkhushålletatt de välståndsskapande krafterna riskerar att skadas.Såväl sådana skäl som mer principiella överväganden om attden enskilde själv måste kunna öva inflytande över sitt egetförsäkringsskydd motiverar en begränsning avsocialförsäkringssystemets täckningsgrad. Ovanpå detgrundskydd som berättigar till ersättning lika för allaoch det standardskydd som bör relateras till denbortfallna inkomsten bör det således finnas utrymme för etttoppskydd i form av enskilda eller kollektivaförsäkringar som inte regleras inom den offentliga sfären.Kostnaderna för socialförsäkringen har ökat kraftigtunder senare decennier, inte minst . Dettaberor på flera olika faktorer, bl.a. att nya förmåner harinförts, att befolkningens sammansättning förändrats ochatt allt fler pensionärer numera omfattas av ATP-systemet.Som resultat härav har en ökande del av de offentligaresurserna kommit att tas i anspråk av socialförsäkringen.Detta har skärpt skattetrycket och ocksåminskat utrymmet för den offentliga sektorns insatser.Från båda dessa utgångspunkter ser vi med oro på dennakostnadsutveckling. Vi har länge försökt bromsa densnabba utgiftsökningen på socialförsäkringsområdet, bl.a.genom förslag till en effektivare sjukförsäkring, enreformerad arbetsskadeförsäkring och en ökadegenfinansiering inom arbetslöshetsförsäkringen.Ett mål för framtida reformer inomsocialförsäkringssystemet bör vara att etablera ett klarareoch tydligare samband mellan avgifter och förmåner. Blandde försäkrade råder ett lågt kostnadsmedvetande,vilket bl.a. har sin grund i att vi -- till skillnad från andrajämförbara länder -- nästan helt har avvecklategenavgifterna. En rad olika förändringar inom de olikaförsäkringssystemen har också bidragit till att försvagakopplingen mellan uppoffringar och ersättningar. Enförstärkning av detta samband bör enligt vår mening kunnabidra till mer rationella och realistiska överväganden omlämpliga kompensationsnivåer och kompensationsvillkor isocialförsäkringssystemet.De sociala tjänsternaKommuner och landsting erbjuder ett brett register avsociala tjänster: hälso- och sjukvård, tandvård,äldreomsorg, handikappomsorg, missbrukarvård,barnomsorg, etc. Denna sektor hör till efterkrigstidens mestexpansiva och sysselsätter nu en mycket stor andel av denyrkesverksamma befolkningen. I arbetaridag över en miljon människor.Om socialförsäkringssystemet är välfärdsstatens ena benså är de sociala tjänsterna det andra. Båda är avgrundläggande betydelse för vår livskvalitet. Den kritik somframställer den sociala sektorn som en börda eller enbelastning på folkhushållet finner vi i grunden missvisande.De sociala tjänsterna ger tvärtom ett positivt bidrag till vårmateriella och andliga välfärd.De sociala tjänsterna ska vara tillgängliga för alla. Dettaär en princip som djupast har sin grund i liberalaföreställningar om varje enskild människas värde ochvärdighet. Som följd härav finner vi det naturligt attförsvara kravet på en solidarisk finansiering av degrundläggande sociala tjänsterna. Denna finansiering kanförverkligas genom skatter eller genom obligatoriskaavgifter. I många fall kan en kompletterandeegenfinansiering vara möjlig och motiverad, men denna fårinte gå ut över kravet på de sociala tjänsternas tillgänglighetför alla människor oavsett inkomst.En socialdemokratisk värdering som länge har satt sinprägel på det svenska vårdsystemet är att central kontrolloch enhetlighet är väsentligare mål att sträva efter änmångfald och lokal initiativförmåga. Vi menar att tiden nuär inne att bryta med denna tradition. Efter en lång fas avkvantitativ expansion är vi inne i en period då det framförallt handlar om att utveckla verksamhetens innehåll ochkvalitet. En sådan förändring är möjlig enbart genom enklar maktförskjutning från centrala planeringsorgan till deanställda och till de sociala tjänsternas kunder och klienter.Från denna utgångspunkt förordar vi dels nya och friareorganisationsformer inom den offentliga sektorns ram, delsett vidgat utnyttjande av initiativkraften inom den enskildasektorn. Att de sociala tjänsterna till största delen kräversolidarisk finansiering via skatter eller avgifter innebär inteatt de också nödvändigtvis behöver presteras av offentligaorgan. För en skapande utveckling måste den mentalitetsom präglar de offentliga monopolen ersättas av en ny ochfriare anda. Härigenom ökar även möjligheterna attrekrytera engagerad personal till det sociala arbetet.Politikerna som i stor utsträckning kommit attidentifiera sig med de stora produktionsapparaterna bör iframtiden mer agera som konsumenternas företrädare ochsom beställare av sociala tjänster.Men beställarfunktionen bör också i långt störreutsträckning tillkomma medborgarna själva. På mångaområden är den brukarmedverkan som regeringen säger sigeftersträva ett alldeles för blygsamt mål. Vi vill hellre i såmånga sammanhang som möjligt nå fram till denkonsumentmakt som uppstår när medborgarna själva kanvälja mellan olika alternativ. Mot denna frihetkorresponderar också en frihet för löntagarna att väljamellan olika arbetsgivare. Med ökad konkurrens följerockså en högre effektivitet. Mångfaldens sociala sektorinnebär välfärdsvinster både för dem som arbetar i den ochdem som betjänas av den.Vi betalar höga skatter i . Då har människorockså rätt att förvänta sig att god service ska finnas när denbehövs -- inte efter månader och år av väntan. Skamänniskor känna solidaritet med välfärdsstatenmåste de känna att de får valuta för skattepengarna.Ett utrymme för ideella insatserFrivilliga initiativ och ideella insatser har alltfrånbegynnelsen spelat en stor roll för den sociala tryggheten iSverige. Många verksamheter som är offentliga börjadeinom föreningar, kooperativ och samfund. Vår övertygelseär att det ideella och frivilliga arbetet ännu har enbetydelsefull roll att spela. Vardagssolidaritet ochgrannsamarbete är en viktig grundval för densammanhållning som gör till ett gott samhälle.Det personliga ansvaretSåväl politiskt arbete som ideella sociala insatser byggerpå grundvärderingen att vi alla har ansvar för våramedmänniskor. När liberaler har formulerat maximen''socialt ansvar utan socialism'' har det varit ett uttryck förövertygelsen att ett samhälle genomsyrat av solidaritetockså måste baseras på respekt för den enskilde individensfrihet, egenart och integritet.Om ansvaret för andra är en grundpelare i liberalsamhällssyn så är en annan den enskildes ansvar för sig självoch sitt eget liv. Människan får inte reduceras till ett objektför offentliga åtgärder, hon måste först och främst ses somett självständigt handlande subjekt. Vi avvisar därför densamhällssyn som i den enskilde främst ser ett viljelöst offerför ''den sociala strukturen'' och som vill frånkännaindividen ansvar för sina egna handlingar.Det egna ansvaret har inte klargjorts med tillräckligteftertryck i senare decenniers socialpolitik.Socialtjänstlagen nämner det mera i förbigående innan denfastslår kommunens ''yttersta ansvar'' för att de som vistas ikommunen får det stöd och den hjälp som de behöver.Hälsooch sjukvårdslagen behandlar genomgående denenskilde som en ''patient'' utan att också klargöra att var ochen, med givna förutsättningar, har ett grundläggande ansvarför den egna hälsan. Vid kommande översyner av dessalagar bör det klarare markeras inte bara var det ''yttersta''ansvaret ligger utan också vem förstahandsansvaret åvilar --nämligen den enskilde själv.Från ord till handlingI en rad olika motioner har vi närmare sökt konkretiserade riktlinjer som här har skisserats.En separat motion behandlar arbetet för rättvisa åt detglömda . Förslag som syftar till att stödja eftersattagrupper återfinns vidare i motioner från folkpartietliberalerna om de handikappade, sjukvård, barn, äldre ochinvandrar- och flyktingpolitik.Förslag om förnyelse och ökad valfrihet i fråga om desociala tjänsterna återfinns bl.a. i motionerna om denoffentliga sektorn och om sjukvården. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännaatt de i motionen anförda riktlinjerna bör läggas till grundför den framtida socialpolitiken,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en satsning på ökad valfrihetinom den sociala tjänstesektorn.