mot · GE02So64 · 1991-04-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:152 Överföring av vissa uppgifter enligt smittskyddslagen m.m. I propositionen föreslås att annan befattningshavare änden som är överläkare fr.o.m. skall kunnafullgöra uppgifter enligt smittskyddslagen som avsertvångsisolering av den som för smitta av HIV. Dennabefattningshavare skall vara legitimerad inom hälso- ochsjukvården och ha tillräcklig kompetens och erfarenhet föruppgiften. Regeringen grundar sitt förslag på bedömningenatt det egentligen inte är fråga om medicinsk vård utanandra åtgärder t.ex. motivationsinsatser för att få densmittförande att ändra sin inställning och livsföring så atttvångsisolering kan upphöra.Det är anmärkningsvärt att regeringen inte ger enfullständig redovisning av bakgrunden till förslaget. Hårdkritik har nämligen riktats mot de lagar som reglerarHIV/aids. Kritiken kommer framför allt fråninfektionsläkarna som anser att det kan ifrågasättas att manhar straffliknande påföljder för människor som är intagnainom hälso- och sjukvården. Den svenska lagen saknar i sinhårdhet motsvarighet i världen. Den är så konstruerad attläkare, om de handlar efter den när det gällertvångsisolering av HIV-smittade utan behov avmedicinsk vård, kommer i konflikt med de internationellamedicinsk-etiska konventioner som den svenska läkarkårenanslutit sig till.Läkare har med hänvisning till läkarkårens etiskaprinciper vägrat att tillämpa lagen och ansett att man istället borde reglera tvångsåtgärderna med hjälp avbrottsbalken eller LSPV, LVM eller LVU.För att komma runt läkarnas vägran att vidtatvångsåtgärder för fall där medicinska insatser inte äraktuella lägger regeringen fram en proposition som gör detmöjligt att lägga ansvaret för tvångsisoleringen på andrapersonalkategorier inom hälso- och sjukvården. Endepartementstjänsteman har för media yttrat: ''Orsaken tillatt det här förslaget har kommit till är att de vägrade följalagen. Det finns i och för sig metoder att komma till rättamed det, men har vi valt att lösa det så här. ''Tvångsvård -- var?Erfarenheterna av tvångsvård av HIV-smittade inomsjukvården är i huvudsak negativa. För att få goda resultatfordras ett förtroendefullt förhållande mellan vårdgivareoch vårdtagare och det förutsätter att vården bedrivs underfrivillighet. Att i vanlig sjukvårdsmiljö införa väktare ochlåsta dörrar skapar inte denna positiva vårdmiljö. Till dettakommer -- vilket statsrådet också skriver i propositionen --att det knappast är medicinsk vård de isolerade behöverutan insatser i form av motivation i olika former. För dettasvåra arbete finns lämpligare institutioner är sjukvårdens.Vilken lagreglering?Det fåtal personer som dömts till tvångsvårdenligt smittskyddslagen är män, som visat smittfarligavåldstendenser eller hänsynslöst fortsatt delainjektionsverktyg, och prostituerade kvinnor medvarierande grad av missbruk. Isolering borde kunnat skemed hjälp av andra lagar (LVM, LSPV, ). Omdet finns brister i någon av dessa lagar är det bättre att dessaavhjälps än att man gör den i propositionen föreslagnaförändringen av smittskyddslagen.Ändra smittskyddslagen, se över övriga tvångslagarDen slutsats jag drar är att tvångsisolering av HIV-smittade inte bör ske inom sjukvården och inte bör reglerasgenom smittskyddslagen. Möjligheten till isolering enligtsmittskyddslagen för andra sjukdomar, som i motsats tillHIV är behandlingsbara, bör dock bibehållas. Där kan jusjukvården spela en positiv roll för den enskilde.Smittskyddslagen bör därför ändras enligt ovan ocheventuella brister i LVM, LSPV och åtgärdas. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om HIV i smittskyddslagen,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om LVM, LSPV och .