mot · GE02Jo103 · 1991-03-11 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:90 En god livsmiljö Lagförslag om avfall och återvinningI vårt konsumtionssamhälle blir avfallsproblemen ett alltstörre problem. Den avfallsproposition som utgjorde enbilaga i förra årets statsverksproposition var otillräcklig ochsaknade helt förslag på vissa viktiga områden.I miljöpropositionen finns ytterst få konkreta förslag föratt lösa avfallsproblemen. Regeringen väljer att inte föreslåbildandet av en avfallsfond, ett av Miljöavgiftsutredningensförslag. Vi saknar förslag i propositionen för att få ner detotala avfallsmängderna i samhället. Regeringen skulle hamöjlighet att föreskriva att kommunerna åläggs att redovisaförslag till avfallsreducering i de kommunalaavfallsplanerna. Regeringen presenterar inte någon strategiför att minska produktionen av miljöfarligt avfall förutomden tillämpning av substitutionsprincipen som föreskrivs,som måste tillämpas enligt den svenskakemikalielagstiftningen.Vi anser inte att de beslutade och föreslagna ändringarnaav lagstiftningen på avfallsområdet är tillräckliga. Därförpresenterar vi en mängd förslag på kemikalieområdet imotion 1990/91:Jo119 om avfall och kemikalier och i motion1990/91:Jo104 om budgetfrågor med anledning avregeringens miljöproposition samt i motionen ''Miljöfarligakemikalier'' (1990/91:Jo710) från allmänna motionstiden.Vi väljer också att återigen lägga fram det lagförslag omavfall och återvinning, ''cykellagen'', som vi presenteradeunder förra årets allmänna motionstid.Lagens huvudsyfte är att reducera avfallsmängden ochatt göra avfallet mindre farligt ur miljösynpunkt. För attuppnå detta mål är lagförslaget inriktat på förebyggandemiljövård.Företag åläggs att upprätta och offentliggöramaterialbalanser, livscykelspecifikationer ochmiljövarudeklarationer.Kommunerna skall upprätta avfallsplaner, vilka skall geen plan för hur avfallshanteringen skall se ut under enperiod av 5--. I avfallsplanen skall bl.a. finnas enreduktionsplan för avfall och utsläpp för kommunensindustri. Målet skall vara att , medhjälp av s.k. ren teknik, kemikalieval och kritisk granskningav produktutbudet minimera utsläpp och avfall frånproduktion och konsumtion.Källsortering blir obligatorisk över hela landet och skallha genomförts senast den 1 januari 1993.Vi anser att skall vara centraltillsynsmyndighet med vittgående befogenheter att styraavfallshanteringen i en för miljön positiv riktning. Verketfår befogenhet att införa pant på varor, förbjudamiljöfarliga kemikalier, lägga miljöavgift påtillverkningsämnen och produkter m.m.Förslag tillLag om avfall och återvinningInledande bestämmelser 1 § Denna lag syftar till att skydda människors hälsa ochmiljön och att motverka förfaranden i en produkts livscykelsom innebär slöseri med naturresurser eller ger upphov tillmiljöfarligt avfall.Paragrafen anger syftet med denna lag. Lagen har ettvidare tillämpningsområde än renhållningslagen. Denreglerar inte endast själva avfallshanteringen, utan regleraräven förfaranden i tidigare led som påverkar produkters ochvarors egenskaper som avfall. Det övergripande syftet är attskydda människors hälsa och miljön och därmeduppmuntra metoder i alla led av en produkts eller varaslivscykel, som sparar på naturresurser och som ger ringaeller inget avfall.2 § Utöver denna lag gäller föreskrifter omavfallshantering i författningar om miljöskydd och omkemiska produkter samt i andra författningar.Denna paragraf motsvarar renhållningslagens 2 §. Ingenändring föreslås.3 § I denna lag menas med avfall: sådant material som ägaren eller någon i hansställe visar att han utan ersättning för dess värde vill bli avmed.hantering: tillverkning, import, bearbetning,behandling, förpackning, förvaring, transport, användning,omhändertagande, destruktion, konvertering, saluförande,överlåtelse och därmed jämförliga förfaranden.I denna paragraf definieras begreppen avfall ochhantering. Avfall som helt begrepp finns inte definierat i lagtidigare, endast hushållsavfall i renhållningslagen, vilket haransetts mycket otillfredsställande. Vi anser det därförnödvändigt att tydligt definiera avfallsbegreppet, eftersombestämmelserna i denna lag baseras på detta begrepp.Till avfallsbegreppet är ägarbegreppet knutet. Allt avfallhar varit användbart material i någon form, vilket isin tur haft någon ägare. Om det inte är ägaren som gör sigav med materialet, så är det någon i hans ställe med ellerutan förfoganderätt. Avfallet är sålunda inte knutet till enfastighet. Det går att visa att man vill bli av med avfallgenom såväl ett aktivt handlande som en underlåtenhet atthandla. Som exempel på ett aktivt handlande kan nämnasatt kasta sopor i ett sopnedkast. En underlåtenhet atthandla kan bestå i att en företagare lämnar kvar giftigt avfallnedgrävt på fabriksområdet.Hanteringsbegreppet är till ordalydelsen identiskt meddet i lagen om kemiska produkter och ansluter i huvudsaktill förarbetena till lagen om kemiska produkter med ettundantag. I lagen om kemiska produkter ingår inte importi hantering, vilket det däremot gör i denna lag. Det är tänktatt hanteringsbegreppet skall vara heltäckande och attdärmed ingen form av hantering av en produkt eller varasom kan påverka avfallet skall falla utanför lagenstillämpningsområde.4 § Avfall skall hanteras på ett sådant sätt att det inteuppkommer olägenhet av betydelse från hälsoskydds- ochmiljövårdssynpunkt. Utrymmen, behållare och andraanordningar för hanteringen skall vara så beskaffade ochskall skötas på ett sådant sätt att olägenhet inte uppstår.Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmerfår meddela närmare föreskrifter om försiktighetsmått ochandra åtgärder för att förhindra olägenheter i samband medavfallshantering.Regeringen får överlåta åt kommunerna att meddelasådana föreskrifter.Denna paragraf utgör en allmän aktsamhetsregel förhela avfallshanteringen. Den riktar sig till alla aktörer påavfallshanteringens område. Försiktighetskravet måstealltid vara uppfyllt och utgör hanteringens rättsliga villkor.Andra stycket ger regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer möjlighet att föreskriva omförsiktighetsmått för att förebygga skada på människorshälsa och miljön.Bestämmelsen är framför allt avsedd att tillämpas påkemiskt avfall och annat riskavfall som t.ex. avfall frånsjukhus. Föreskrifterna kan även avse hur olikaanordningar som behållare och utrymmen skall varabeskaffade och är även tillämpliga på andra frågor som röravfallshanteringen. För dessa mer konkreta bestämmelserär kommunen lämpligast som utfärdare av föreskrifter,eftersom det är kommunen som skall ha det övergripandeansvaret för avfallshanteringen.Kommunal avfallsplan 5 § Varje kommun skall upprätta en avfallsplan för attplanera, utveckla och genomföra en materialhantering påett miljö- och resursbesparande sätt. Regeringen eller denmyndighet regeringen bestämmer får besluta om närmareföreskrifter beträffande avfallsplanens innehåll.Avfallsplanen skall innehålla avfallsreduceringsplan förkommunen samt för varje industriföretag med en fastställdtidsplan efter vilken åtgärderna skall genomföras. Vidareskall anges vilka åtgärder för återanvändning elleråtervinning som planeras samt hur slutligtomhändertagande av avfall skall utföras.Om privata företag inte finns att anlita föråteranvändning eller återvinning, är kommun skyldig attordna återanvändning eller återvinning på annat sätt om detär samhällsekonomiskt lönsamt.Avfallsplanen prövas för antagande avkommunfullmäktige. Avfallsplanen prövas för fastställelseav statens naturvårdsverk.En avfallsplan innebär bl.a. en skyldighet förkommunen att ta reda på vilka typer av avfall som finns ikommunen och vilken mängd avfall som finns. Detta är ettförsta steg i kommunens arbete att ta över hela ansvaret föravfallshanteringen. I första stycket omnämnsmaterialhantering, eftersom många restprodukter isamband med produktion och konsumtion inte blir avfall,utan återgår i produktionscykeln genom återanvändning,återvinning eller annat utnyttjande, som t.ex.energiutvinning. Avfallsplanen skall lämna en utförligredovisning över kommunens planer för avfallshanteringen.Planen skall vara rullande och omfatta en tidsperiod om 5--. Planen skall fortlöpande revideras.För att minska avfallsmängden i samhället skallkommunen i samarbete med industrin utarbeta enavfallsreduceringsplan som skall minska avfallet med 5 %under en 10-årsperiod. Förutom de åtgärder som nämns iandra stycket kan planen beskriva förebyggandemiljöskyddsarbete, projekt, återvinningscentraler ochmiljöstationer som planeras i kommunen. Vidare börplanen ange vilka återvinningsmål man önskar uppnå.Planen bör ge uttryck för hur kommunen planerar framtidalokalisering och utformning av olika hanterings- ochbehandlingsalternativ. I kommuner som harsopförbränningsanläggning skall avfallsplanen ange entidsplan för avveckling av sopförbränning och vilkaalternativa metoder som skall ersätta den.Tredje stycket anger att kommunerna är skyldiga attordna med återanvändning eller återvinning om det intefinns privata intressenter. Det är inte säkert att återvinningär företagsekonomiskt lönsam fastän den ärsamhällsekonomiskt lönsam. Med begreppetsamhällsekonomiskt lönsam menar vi inte bara värden somdirekt kan mätas i pengar utan också lönsamhet i form avminskad miljöförstöring och resursförbrukning.Målsättningen måste naturligtvis vara att med hjälp av denekonomiska politiken göra återvinning och återanvändninglönsam. Men innan vi har uppnått detta läge kan det blinödvändigt att kommunerna, eventuellt inom ramen församarbete i , investerar i egnaanläggningar. De kostnader det innebär får täckas avavgifter från de kommunala renhållningsavgifterna.Kommunfullmäktige prövar planen för antagande ochstatens naturvårdsverk prövar den för fastställelse, vilketfår till följd att den därmed får rättskraft, dvs. den blirbindande och styrande för framtida beslut. Därigenom geskommuninvånare möjlighet att stämma kommunen, omdenna skulle fatta beslut i strid med avfallsplanen. Omavfallsplanen inte uppfyller lagens minimikrav får planeninte fastställas.Vi har valt som den myndighetsom skall fastställa planen, eftersom vi anser det viktigt attdet finns samlad kunskap i landet om hur arbetet med attreducera avfallsmängderna fortskrider. Naturvårdsverketkan lättare än nu utforma ändamålsenliga föreskrifter enligtde bemyndiganden som ges i olika paragrafer i lagen.6 § Om kommun ej upprättat sådan plan före den 1januari 1993 skall vid vite åläggakommunen att göra det eller självt upprätta planen påkommunens bekostnad.Denna paragraf utgör ett instrument för statensnaturvårdsverk att framtvinga en avfallsplan, om enkommun skulle dröja för länge med planeringen av denframtida avfallshanteringen.7 § Den som bedriver verksamhet som kan ge upphov tillbetydande mängder avfall eller till avfall som av annanorsak kan föranleda olägenhet av betydelse för hälsan eller imiljön skall lämna de uppgifter som behövs för kommunensplanering av avfallshanteringen till den kommunala nämndsom utövar tillsynen.Regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer får meddela närmare föreskrifter omuppgiftsskyldigheten.Det är kommunernas skyldighet att som ett led iavfallsplaneringen i samarbete med industrin inventera ochanalysera avfallsflödet för att bättre kunna ta hand omavfallet. Uppgiftsskyldigheten för dem som bedriververksamhet som ger upphov till avfall är en förutsättning föratt kommunerna skall klara det ansvar som läggs på dem.För att miljö- och hälsoskyddsnämnden skall kunna geeftertryck åt en begäran om uppgifter kan nämnden förenabeslut om föreläggande med vite enligt 33 §.Statens naturvårdsverk får meddela närmare föreskrifterom uppgiftsskyldigheten. Sådana föreskrifter kan avseföretagets avfallsreduktionsplan, vilka åtgärder somvidtagits för att minska avfallets farlighet eller krav på andraförsiktighetsmått.Kommunalt renhållningsansvar 8 § Varje kommun skall svara för att avfall inomkommunen forslas till behandlingsanläggning i denutsträckning som behövs för att tillgodose hälsoskydds- ochmiljövårdskrav. Kommuner skall se till att bortforslingenanpassas till behovet och förutsättningarna för olika slag avbebyggelse och verksamheter.När kommunen planerar och beslutar hur skyldighetenenligt första stycket skall fullgöras, skall hänsyn tas tillenskildas, organisationers och företags möjligheter att påannat sätt ombesörja avfallshanteringen på ett frånhälsoskydds- och miljövårdssynpunkt godtagbart sätt.Regeringen eller myndighet regeringen bestämmer fårmeddela närmare föreskrifter om paragrafens tillämpning.Paragrafen fastslår kommunens skyldighet att forsla bortallt avfall som uppstår i kommunen, dvs. såvälhushållsavfall som industriavfall. Kommunen måste därföranpassa bortforslingen till de skilda behov som föreliggerberoende på vilken typ av bebyggelse det är fråga om ochberoende på vilka verksamheter som bedrivs i kommunen.Mycket av de restprodukter som uppstår tar industrin självhand om . Denna möjlighet kvarstår underförutsättning att avfallshanteringen sker på ett ur hälso- ochmiljösynpunkt acceptabelt sätt.Formuleringen enskilda, organisationer och företag ärvald för att markera att alla skall beredas möjlighet att tahand om sitt avfall, så länge det görs på ett från hälsoskydds-och miljövårdssynpunkt godtagbart sätt.9 § Avfallshantering får inte ske genom slutligtomhändertagande av avfallsproducenten om inte undantaghar föreskrivits eller meddelats i det enskilda fallet.Första stycket gäller ej hushållens kompostering av detegna biologiskt nedbrytbara avfallet.Endast den som kommunen anlitar för ändamålet får tayrkesmässig befattning med bortforsling av avfall.Paragrafen innebär att fastighetsinnehavaren är skyldigatt lämna avfallet till kommunen för bortforsling och slutligtomhändertagande, om inte koncession har lämnats ellerundantag har gjorts i det enskilda fallet. Det behövs ingettillstånd för enskilda att ta tillvara delar av hushållsavfalletför att anlägga egen kompost, vilket kan tyckas vara ensjälvklarhet. Kommunen borde på olika sätt uppmuntra tillsmåskalig kompostering, som invånarna i t.ex. ett kvarterfår driva själva.Tredje stycket ger kommunen ensamrätt att frakta bortavfallet och slutligt omhänderta det. Det gäller denyrkesmässiga transporten. Enskilda skall ha rätt att forslabort miljöfarligt avfall och avfall som med fördel kansepareras från övrigt hushållsavfall till uppsamlingsställenoch miljöstationer.10 § Kommunen skall tillse att det finns tillräckligaresurser för en god avfallshantering.Regeringen eller myndighet regeringen bestämmer harmöjlighet att meddela föreskrifter om paragrafenstillämpning.Paragrafen innebär en lagfäst skyldighet för kommunenatt tillse att tillräckliga resurser finns att tillgå för att klaraen god avfallshantering. Det innebär att kommunen svararför att behandlingsanläggningar och uppläggningsplats finnstillgängliga och att kommunen i sin översiktsplan lämnarlämpligt markutrymme för deponi. Bestämmelsen innebärinte att varje kommun måste ha egen anläggning ellerdeponi utan skyldigheten består i att kommunen skall svaraför att någon kommun är villig att ta emot avfallet förbehandling eller slutligt omhändertagande. Kommunernakan också ha gemensamma anläggningar eller anlita privatabolag.Separering av avfall 11 § Avfall skall inte blandas på sätt som försvåraråtervinning. Särskilt miljöstörande komponenter skallhållas avskilda från övrigt avfall liksom sådant material somkan orsaka olycksfall eller dylikt.Långtgående källsortering skall ha införts i samtligakommuner senast den 1 januari 1993.Särskilda slag av avfall skall hållas skilda från annatavfall vid slutligt omhändertagande i avvaktan på bättreframtida behandlingsmetoder.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmerfår meddela närmare föreskrifter om tillämpningen avdenna paragraf.Denna paragraf innebär ett lagfäst införande avlångtgående källsortering i landets alla kommuner senastden . Detta innebär i praktiken attkommunerna måste påbörja införandet av källsortering såsnart som möjligt. Motiven till källsorteringen är attunderlätta återanvändning och återvinning av lämpligtmaterial men även att undvika olycksfall i arbetet, som t.ex.skärsår från krossat glas i sopsäckarna. Källsortering är enav de viktigaste leden i avfallshanteringen. Sedan avfallet engång uppblandats, försvåras återvinningen avsevärt och demiljöstörande komponenterna i avfallet orsakar hälso- ochmiljöskador. får meddela närmareföreskrifter om detaljer i källsorteringen.Med långtgående källsortering menas, att det inte ärtillräckligt med en uppdelning i vått och torrt eller därendast papper, glas och batterier utsorteras. Plaster får intehamna i samma fraktion som matavfall och annat biologisktnedbrytbart material och därmed förstöra dess egenskapersom jordförbättringsmaterial. Plasterna får inte hellerfinnas tillsammans med papper eftersom återvinningen dåförsvåras. Problemet med plasterna är att de för det förstabestår av flera olika plastsorter och för det andra oftaförekommer tillsammans med andra material, t.ex. iförpackningar. Det är viktigt att plasterna blirmärkta, så att konsumenten vet hur de skall hanteras iavfallsledet. Även metallburkar skall utsorteras.Tredje stycket föreskriver monodeponi för sådant avfallsom deponeras, därför att man inte har någon lämpligbehandlingsmetod att tillgå som inte får luft- ellervattenföroreningar som följd. Mycket forskning bedrivsidag inom detta område. Därför vore det oklokt att avhändasig möjligheten att längre fram i tiden kunna omhändertaavfallet på ett säkert sätt.Produktrelaterade bestämmelser 12 § Material skall återanvändas eller återvinnas så långtdetta är tekniskt och ekonomiskt möjligt, om därmedråvaror sparas eller om det av annan orsak är påkallat frånmiljöskyddssynpunkt.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmerfår besluta om föreskrifter som anger att vissa produkteroch varor skall innehålla viss andel återvunnet material.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmerfår besluta om ytterligare föreskrifter av betydelse förlagens tillämpning.Denna paragraf prioriterar återanvändning ochåtervinning som hanteringsform för att därmed hushållamed knappa naturresurser eller av miljöskäl. Avfallbetraktas i alltför hög grad som slutligt förbrukat ochdärigenom som en oanvändbar restprodukt. Återvinningskall främjas för att hindra produkter som innehållermiljöfarliga komponenter från att förbrännas medluftföroreningar som följd.13 § Om användning av vissa råvaror, tillsatser ellertillsatsämnen hindrar återvinning av viss produkt fårregeringen eller myndighet som regeringen bestämmerbesluta om minskning eller förbud av dessa i material ellerprodukter som saluförs eller används i Sverige.Om återvinning försvåras på grund av att vissa råvaroreller tillsatsämnen ingår i produkten kan, troligen ipraktiken, ges möjlighet att snabbtvidta åtgärder för att underlätta återvinningen. Paragrafeninnebär en möjlighet att utfärda restriktioner eller förbudatt använda visst ämne vid tillverkningen eller förbjudaimport av en produkt som efter användning hamnar iavfallet och förorsakar svårigheter i återvinningsprocessen.14 § Innan tillverkning påbörjas, skall den som ärregistrerad produktansvarig enligt 20 § ha planerat för hurdet avfall som uppstår till följd av tillverkningsprocessenskall behandlas och hur produkten skall omhändertas sedanden inte kan användas för avsett ändamål längre.Uppkomst av restprodukter skall i första handbegränsas, i andra hand återanvändas eller återvinnas. Detavfall som likväl uppstår skall omhändertas på ettmiljöanpassat sätt.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmerkan utfärda föreskrifter om hur produktansvarig skallredovisa vad som krävs enligt första stycket.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmerkan också ge närmare föreskrifter för andra paragrafenstillämpning.Denna paragraf syftar till att tvinga produktansvarig attansvara för det avfall som uppstår vid tillverkningen, dvs.både det avfall som uppstår i fabriken och det somprodukten i sig utgör den dag den inte längre skall brukas.Andra stycket anger prioritetsordningen för hanteringenav restprodukter i avfallshänseende. Avfall kan inte alltidhelt elimineras, men det skall begränsas i möjligaste mån.Återanvändning är att föredra ur naturresurssynpunkt ochskall tillämpas, där det är möjligt.Paragrafen ger t.ex. goda möjligheter att minskaanvändningen av engångsförpackningar.15 § Den som hanterar eller importerar kemiskaprodukter och varor, skall ersätta dessa med mindre hälso-och miljöfarliga, om alternativ finns.Vid hantering och import bör en utgångspunkt vara attvälja en från hälso- och miljösynpunkt så brasammansättning som möjligt. Detta kräver för tillverkarnasdel att hälso- och miljöaspekterna blir starkt styrande förproduktutvecklingen. Vid yrkesmässig hantering måsteväljas ämnen och produkter som kan hanteras säkert i allahanteringsled, inbegripet avfallsbehandlingen. Sådanaprodukter bör undvikas som kan ersättas av andraprodukter som medför mindre skaderisker.Substitutionsprincipen finns numera införd i 5 § lagen omkemiska produkter, efter ett beslut av höstriksdagen 1989.16 § Tillverkare och importörer skall till statensnaturvårdsverk lämna livscykelspecifikationer övertillverkade och importerade varor.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmerskall ge närmare föreskrifter om livscykelspecifikationer.Tillverkare skall till lämna enredovisning av produktens totala miljöbelastning. De skallredovisa hela kedjan av miljöeffekter i samtliga led avproduktens livscykel. Livscykelspecifikationen skall angeråvaruåtgång, vilka processer varan genomgått, t.ex.impregnering och ytbehandling med kemikalier. Den skallredovisa utsläpp till mark, vatten och luft,energiförbrukning, möjlighet till återvinning och eventuellabullerstörningar. Den skall vidare ange hur varan uppträdervid förbränning, deponering och kompostering, vad somkan tänkas hamna i lakvattnet på en tipp och hur lättprodukten bryts ner i naturen.Statens naturvårdsverk blir i praktiken den myndighetsom får utfärda närmare föreskrifter om innehållet ilivscykelspecifikationerna och annat som rörinrapporteringen.17 § Tillverkare eller importör skall skriftligen deklareravarans miljöeffekter (miljövarudeklaration). Denna skallfinnas tillgänglig hos statens naturvårdsverk.Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmerfår meddela närmare föreskrifter omdeklarationsskyldigheten.Livscykelspecifikationen såsom beskriven i 16 § skallligga till grund för miljövarudeklarationen. Dennainformation kan i den enklaste formen bestå av någon ellernågra sidor, vilka finns tillgängliga hos tillverkaren ellerimportören, vilka skall vidareförmedla den till statensnaturvårdsverk, som i sin tur skall distribuera den tillberörda och till de konsumenter som efterfrågar den. Denskall förutom alla miljörelaterade egenskaper angeeventuellt existerande organisation förinsamling/återtagning till återanvändning eller återvinning.Statens naturvårdsverk får ange närmare vadmiljödeklarationen skall innehålla.18 § Den som tillverkar varor eller i sin verksamhetförbrukar kemiska produkter eller varor skall upprätta ochårligen till miljö- och hälsoskyddsnämnden offentliggöramaterialbalanser.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmerfår ge närmare föreskrifter om tillämpningen av dennaparagraf.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmerfår medge undantag från bestämmelsen för enskildanäringsidkare, grupper av näringsidkare och branscher därinlämnande av materialbalans är uppenbart obehövlig.I stället för att med mer eller mindre tillförlitligametoder mäta utsläppen från olika verksamheter skallmiljö- och hälsoskyddsnämnden få taga del av företagensmaterialbalanser. Dessa skall tillsändas nämnden årligenoch de skall vara offentliga.Skyldighet att upprätta materialbalanser föreligger föralla som bedriver verksamhet, som alstrar avfall.