mot · GE02So45 · 1991-03-11 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:96 Statsbidrag till missbrukarvård och ungdomsvård m.m. anser inte att en tillfällig omläggning avstatsbidraget till tvångsvården av ungdomar ochmissbrukare kommer att lösa dessa gruppers vård- ochbehandlingsproblematik.Vi konstaterar att det byte av huvudmannaskap somgenomfördes inte ledde till några förbättringar avsamhällets tvångsvård utan i stället till avgörandeförsämringar, dels har man fastnat i en stereotypvårdideologi som inte passar alla och dels i svårigheter medatt differentiera behandlingen.Tvångsvård av ungaNär det gäller vård av unga med särskilt svåra sociala ochpsykiska problem så har dessa förlorat sin vårdform.Ungdomsvårdsskolorna som i den nya lagstiftningen blevtill § 12-hem, nu kallad särskilda ungdomshem, blev intelängre deras särskilda vårdinstans som det tidigare varit. Desärskilda ungdomshemmen fick större valmöjligheter ochvalde bort den svårbehandlade gruppen. Endera tog de inteemot dem eller också gav dem möjlighet att straffa ut sigfrån hemmen. Institutionerna satsade därefter påbehandlingsalternativ som passade dåligt för just dennagrupp.Uppsplittringen i ett stort antal huvudmän medförde attdet nu är ännu svårare att differentiera vården ochbehandlingen . var en gång starktkritiska till det sätt som tvångsvården bedrevs påexempelvis ungdomsvårdsskolornas men i denorganisationen fanns trots allt en möjligheter till enmångfasetterad behandling. De förutsättningarna finns intei dag.Lagstiftarnas mening var inte att bevara skolornasorganisation och arbetssätt utan de ville genom attöverflytta huvudmannauppdraget skapa bättreförutsättningar för ett utvidgat samarbete mellaninstitutionerna och hemkommunen. Man trodde då attdetta skulle möjliggöra en snabbare utveckling av vård- ochbehandlingsmetoderna och ge ett innehåll åt socialtjänstenscentrala begrepp, närhet, kontinuitet och flexibilitet. Desärskilda ungdomshemmen skulle följaktligen ta emotungdomar som skulle vårdas och behandlas inomsocialtjänsten. Det var den ytterst lilla grupp ungdomar sompå grund av missbruk, brottslig verksamhet eller annatjämförbart beteende behövde samhällets omsorg, som såatt säga hemmavid, skulle få en god behandling. vet viatt så inte blev fallet. Snarare ser problemen ut att torna uppsig ytterligare pga landstingens och kommunernasansträngda ekonomi med ett släptåg av sparplaner ochnedskärningar.Både erfarenhet och forskning visar på att vård- ochbehandlingsinsatserna måste differentieras. Det behövs enrad alternativ för att var och en ska få den vård de behöver.Problemen ser ut att vara ytterst komplexa och har ensvåröverskådlig sammansättning av psykologiska,psykiatriska, pedagogiska, sociologiska, fysiologiska ochmedicinska faktorer. Därtill finns det etiska och juridiskaöverväganden som kommer in i bilden. Trots detta arbetarman mycket enskilt inom varje disciplin med vård ochbehandling av denna ungdomsspillra. Lika sammansattasom problemen är, är troligen också den behandling somdessa människor måste få.Det behövs en samlad forskning- och behandlingsinsatsför att finna alternativen och för att göra den differentieringsom behövs. Om allt detta finns mycket lite sagt iregeringens proposition.Tvångsvården av vuxnaLVM-vården har fallit samman delvis av andra orsakerän tvångsvården för unga. Men även på dessa hem har detblivit svårt att differentiera vården. blandar man frisktoch sjukt. På hemmen finns nu många som är psykisktsjuka, kanske på grund av långvarigt missbruk men även avandra orsaker. Med sådana heterogena grupper blirbehandling/terapi oändligt svår. Detta är något som måsteangripas före ett organisatoriskt omfördelande av pengar.Vi tror också att kvinnor i ökad utsträckning måste fåtillgång till egna LVM-hem. Vi tror att risken är uppenbaratt de i annat fall går från en situation av beroende ochunderkastelse till en annan. De måste få tid och styrka attklara sig fortsättningsvis och vi menar att många inte fårdenna möjlighet när parrelationer fortsätter, återupptaseller knyts på hemmen. Det ska finnas fler alternativa enbart kvinnor. Vi finner stöd för detta i den kunskapman fått om kvinnligt missbruk i vid MagnusHusskliniken i Solna.Hemmens storlek har en viss betydelse. Vi tror att statenmåste börja med att reglera platsantalet på hemmen.Behandlingsforskningen är entydig på den punkten. Det gårinte att få positiva behandlingsresultat i hem med 50--60patienter. När huvudmannaskapen överfördes till landstingoch kommuner så var man säker på att utvecklingen skullegå mot mindre enheter. I de första vårdplaneringarna somlandstingen gjorde efter övertagandet skisserades ävennedskärningar av antalet platser men dessa planergenomfördes aldrig mer än marginellt.Frivillighet eller tvångSammantaget ser vi hur kommuner och landsting harmisslyckats med vård- och behandlingen. Vi är därför intefrämmande för att stödja ett förslag om återgång till ettstatligt huvudmannaskap när det gäller den vuxnatvångsvården. Över huvud tagen är vi undrande över dedåliga resultaten av att tvinga vuxna till missbruksvård.Samhället har inte vård- eller behandlingsplatser åt demsom frivilligt söker vård. Det saknas platser över helavårdkedjan, från motivation till eftervård. Varför då ha entvångsvård? kan därför tänka sig att prövaett avskaffande av tvångsvård när det gäller vuxnamissbrukare enligt LVM. Dvs samma utformning somsocialutredningens majoritet tänkte sig att missbruksvårdenskulle ha.När det gäller tvångsvård av unga anser vi att dennaverksamhet bör återgå till ett statligtansvarsområde. Det kommunala och landstingskommunalamisslyckandena har pågått och så kan maninte få handskas med unga människor.Vänsterpartiet har tidigare föreslagit att några avhemmen skulle återföras till staten för att främja ett allsidigtutvecklingsarbete. När nu krisen inom denna del av vårdenär så djup föreslår vi att staten övertar ansvaret försocialtjänstens tvångsvård av unga. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av mindre institutioner,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om särskilda hem för kvinnor,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om åtgärder inom tvångsvården avunga,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om tvångsvård av vuxna,5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en överföring av tvångsvård avunga till ett statligt huvudmannaskap.