mot · GE02A41 · 1991-04-16 00:00:00 — Det är viktigt att också de människorsom arbetar och nätter får besök avyrkesinspektörerna alternativt kan tillkalla dem om detbehövs.7. Internkontroll kommer inte att fungeraUnder har yrkesinspektionerna alltmerbörjat ägna sig åt systemkontroll. Det innebär attyrkesinspektörerna bara i mindre omfattning går påregelrätta arbetsplatsbesök och på plats inventerararbetsmiljöförhållanden. Istället satsar man på kontroll avföretagens internkontroll. D v s att man kontrollerar att företaget har formulerattillfredsställande rutiner på arbetsmiljöarbetet. Det kanröra uppföljning av olyckor och tillbud, regelbundnaskyddsronder, att arbetsmiljöfrågor skall beaktas också ilinjeorganisationen o s v.I regeringens proposition får nu yrkesinspektionernastöd för sin arbetsinriktning. Regeringen gör nu ett gammaltv(vpk)-krav till sitt och ålägger företag och myndigheter attgöra upp handlingsplaner för arbetsmiljöarbetet.Arbetsplatsens skyddsombud skall övervaka atthandlingsplaner görs upp och efterlevs i det dagliga arbetet.Samtidigt som man alltså ställer stora krav påskyddsombuden, medger man att det kan vara svårt för dematt få gehör för sina och arbetskamraternas synpunkter ochönskemål. Något konkret stöd till skyddsombuden ger dockinte regeringen. Deras möjligheter att agera är fortfarandekraftigt inskränkta.I praktiken litar regeringen på att arbetsköparna skallkunna kontrollera sin egen verksamhet. Att företagensjälva åläggs att kontrollera att deras verksamhet sker iöverensstämmelse med lagar och föreskrifter är ingentingnytt. Detta system används redan på yttre miljöområdet.1984 gjorde en kontroll av hursystemet med internkontroll på det yttre miljöområdetfungerat. Resultatet var skrämmande. Långt mer än hälftenav företagen hade inte alls gjort upp några kontrollrutinereller handlingsprogram alls. De planer som hade gjorts avandra företag var ofta mycket bristfälliga. Dessutomanvändes de sällan och hade mer eller mindre glömts bortefter att de gjorts upp. Uppgifter från länsstyrelsernas ochkommunernas miljöansvariga visar att dessamissförhållanden består och att mycket litet har förändrats.Det är möjligt att internkontroll kan fungera bättre påarbetsmiljöområdet eftersom där finns skyddsombud,fackligt förtroendevalda och arbetare som har ett direktintresse av att se till att åtgärdsplaneringen är bra ochefterlevs. Men det är ingenting som man kan ta för givet.Regeringen hade bort ta lärdom av erfarenheterna pådet yttre miljöområdet och ställt än hårdare krav påföretagen. T ex bör även dessa lagregler straffsanktionerasdirekt i lagen. Handlingsplanen bör också varatidsplanerad, så att inte åtgärderna ständigt drar ut på tiden.Skyddsombuden måste få möjlighet att anmäla brotteller fördröjningar till domstol eller till yrkesinspektionen.Underlåtenhet att uppfylla en godkänd plan skall kunnarendera företaget kraftiga böter eller viten. Det måste kostaatt inte vidta relevanta arbetsmiljöåtgärder.Det är också viktigt att yrkesinspektionerna lever upp tillsin kontrollerande myndighetsroll och är aktiva när detgäller att besöka företagen. De kan inte bara studera enpappersorganisation utan det bör stå helt klart för dem attdet är ute på de enskilda arbetsställena som inspektörernakan göra störst nytta. Det kan bli nödvändigt med enkompletterande utbildning för att yrkesinspektörernasundersökning av företagens internkontroll skall bli effektivoch kritisk.Det bör också göras klart att det yttersta ansvaret förkontrollen av arbetsköparnas handlingsplaner finns hosyrkesinspektionen, inte hos skyddsombuden. Det kan varasvårt att vara skyddsombud och anställd hos den som skallkontrolleras. Kontrollen bör skötas av en utomståendemyndighet för att kunna vara tillräckligt effektiv.Oberoende av yrkesinspektionens löpandekontrollverksamhet skall ett skyddsombud som är missnöjdmed arbetsmiljön och/eller arbetsköparens agerande kunnakräva att yrkesinspektionen kommer och inspekterarverksamheten. Anmälaren måste ha möjlighet att varaanonym och yrkesinspektörerna komma frånanmälan om inte annat överenskommits. Också här är detalltså viktigt att yrkesinspektörerna finns tillgängliga pånätter och helger.8. Den enskildes rättRättssociologiska institutionen i har under desenaste åren publicerat artiklar och rapporter som visar attde arbetsrättsliga lagar som fått störst genomslagskraft båderättsligt och fackligt/praktiskt är de lagar som ger enskildaarbetstagare rättigheter och möjlighet att driva krav i enrättslig process. Det gäller t ex anställningsskyddslagen, där ett från början ganskaopreciserat begrepp, ''saklig grund'', numera utvecklats ochpreciserats. Det har drivits många processer i AD ominnebörden av begreppet och rättspraxis är nu relativt klar.Kunskapen bland de arbetande och fackklubbar om ''sakliggrund'' är stor. Förhandlingarna är många och relativt oftaframgångsrika.På arbetsmiljöområdet har den enskilde arbetaren ingenindividuell rätt att kräva åtgärder eller möjlighet att ställaarbetsköparen till ansvar för att lönearbetaren tvingasarbeta i en dålig arbetsmiljö. Det är anmärkningsvärteftersom en god arbetsmiljö ytterst handlar omarbetstagarens hälsa och möjlighet att leva ett fullgott liväven utanför arbetet.I propositionen föreslås nu att arbetsgivaren skall varaskyldig att anpassa arbetsmiljön efter den enskildearbetstagarens behov och förutsättningar. Vad är dånaturligare än att de arbetande också får möjlighet att ställarättsligt skyddade åtgärdskrav på sin motpart och att endomstol kan ålägga arbetsköparen att vidta relevantaåtgärder?Både den nu gällande och den kommandearbetsmiljölagen bygger på allmänt hållna skyldigheter förarbetsköparen och vissa möjligheter för de fackligaorganisationerna att delta i beslutsprocessen. Men denenskilde arbetaren har små möjligheter att agera.Vänsterpartiet vill att en sådan möjlighet införs i den nyaarbetsmiljölagen.Det bör övervägas om den ordning som i övrigt gäller påarbetsrättens områden, d v s lokal förhandling -- central förhandling -- process iarbetsdomstolen (AD), skall gälla också här eller om en nyordning skall införas. Man kan t ex tänka sig att målen drivs tillförsäkringsöverdomstolen (FÖD) i stället för tillarbetsdomstolen. Försäkringsöverdomstolens domare ochföredraganden har genom sitt mångåriga arbete medarbetsskadeförsäkringen fått god kunskap om de faror ochrisker som arbetstagare utsätts för i sitt arbete. Det kanunderlätta för domstolen att ta ställning och avgöra vad somkan sägas vara ''tillfredsställande'' arbetsmiljö för denenskilde.Oavsett om FÖD eller AD är sista instans bör dock enenskild ha rätt att driva mål själv om den fackligaorganisationen inte vill eller kan ta sig an hans/hennes mål.Också här finns ett väl fungerande system inom den ickearbetsmiljöorienterade arbetsrätten.Om inte vill fatta ett beslut i denna riktningnu, bör uttala att ett sådant förslag skall utarbetasoch presenteras som de kompletteringar i form aven utökad samordning mellan MBL och AML somföredragande statsråd aviserat.Den enskilde lönearbetarens rätt att vägra utföra arbetesom kan vara farligt bör också förstärkas. Den nuvaranderegeln i 3 kap. 4§ (propositionen) bör förstärkas till att dels omfatta ävenarbete som medför skador eller sjukdomar , delsockså omfatta en mer långtgående rätt att vägra arbete. nuvarande skrivningen ingår bara en möjlighet attskjuta upp arbetet till dess att en arbetsledare ellerarbetsgivarrepresentant beordrar arbetsskyldighet.Det sägs ofta att det juridiska ansvaret för de ev skadorsom arbetstagaren drabbas av skulle innebära attarbetsledaren eller arbetsgivaren blir försiktig och vidtarönskade åtgärder. För det första är det mycket tveksamt omdetta fungerar i praktiken. För det andra är det fortfarandearbetstagaren som riskerar att skadas. Det juridiskaansvaret är trots allt lättare att bära än en livslång skadaeller sjukdom. Därför bör möjligheten att vägra arbeteunder icke tillfredsställande former utvidgas.9. Arbetslös eller arbetsskadad?Under den senaste högkonjunkturen kunde man se hurarbetsköparna och deras intresseorganisationer blevmycket mer aktiva på arbetsmiljöområdet. Deras intresseför lönearbetarnas förhållanden kom plötsligt och varibland lite patetiskt.Orsaken var inte allmän välvilja eller insikt i de oftabedrövliga förhållanden som framför allt LO-kollektivettvingas arbeta under. Både i tal och skrift framgick vad sombekymrade arbetsköparna: man hade svårt att rekryteraarbetskraft. Det gällde både industrin och omsorgen.De arbetssökande kunde välja och vraka bland arbeten.Många, framför allt ungdomar, sade också klart ut varför deinte valde t ex ett arbete inom industrin: Arbetsmiljön var för dåligoch arbetsuppgifterna för enahanda. Andra jobb kundeerbjuda bättre arbetsförhållanden och roligare uppgifter.För en gångs skull fungerande den fria marknadens villkorockså inom arbetslivet. Konkurrensen om arbetskraftenledde till ett nyvaknat intresse för arbetsmiljön och arbetetsorganisering också hos arbetsköparna.Nu är vi på väg in i en lågkonjunktur och arbetsköparnasintresse för arbetets utformning har svalnat betydligt. Inteheller kan de arbetssökande välja bort skadliga ellermonotona arbeten.Icke desto mindre är det viktigt både för den enskildearbetstagarens hälsa och för samhällsekonomin att dearbetssökande har möjlighet att välja bort farliga arbeten.En aktiv sysselsättningspolitik är nödvändig -- människormåste kunna välja olika mellan olika arbetsköpare.Denna möjlighet finns dock bara för ett litet fåtalmänniskor i en lågkonjunktur. För att arbetslösa människorskall kunna välja arbeten med bibehållen hälsa ochvärdighet som mål bör möjligheten tillarbetslöshetsersättning från arbetslöshetskassa ellerkontant arbetsmarknadsstöd utvidgas.En arbetssökande som tackar nej till ett arbete avarbetsmiljöskäl skall inte kunna avstängas från ersättning.Den nuvarande lagskrivningen och framför allt praxis pådetta område bör alltså utvecklas till förmån för dearbetslösa. Likadant skall människor som slutar ett arbetep g a befogad oro för skador kunna göra det utan att riskerastraff i form av minskad ersättning.Det borde vara en mänsklig rättighet i ettvälfärdssamhälle att inte av ekonomiska skäl tvingasacceptera ett skadligt arbete. innebär det också ensamhällsekonomisk vinst.En naturlig förlängning av detta är attarbetsförmedlingarna får skyldighet att upplysa dearbetssökande om de ev risker som är förknippade med ettspecifikt arbete. Skyddsombud och arbetsköpare skalllämna arbetsförmedlaren de uppgifter han/hon behöver.Det kan t ex ske genom att handlingsplaner ochprobleminventeringar kan krävas in av arbetsförmedlingen.10. Fackföreningarna behöver maktmedelSom vi har konstaterat tidigare är det ovanligt attföretagarna vidtar arbetsmiljöåtgärder utan att varatvingade till det. Det är oftast inte fråga om illvilja, bara omlikgiltighet och att andra behov väger tyngre.Vänsterpartiet vill ge de enskilda lönearbetarnamöjligheter att tvinga arbetsköparen till åtgärder genom attutveckla rätten till arbetslöshetsersättning, genom att ge dearbetande rätt att vägra utföra farligt arbete och genom attinföra en rätt att stämma arbetsköpare som inte vidtarbefogade arbetsmiljöförbättrande åtgärder.Men det räcker inte. Det är viktigt att den enskilde fårmöjlighet att agera. Men det är precis lika viktigt attfackföreningarna och arbetarkollektivet får möjlighet atttvinga arbetsköparen att vidta åtgärder.För det första skall fackföreningarna naturligtvis hamöjligheter att stämma arbetsköparen om han t ex intelever upp till de krav som arbetsmiljölagen ellerarbetarskyddsstyrelsens föreskrifter ställer. Man skall ocksåha möjlighet att anmäla brott mot de straffsanktioneradeföreskrifterna till allmänt åtal. Möjligheten att kalla inyrkesinspektionerna har berörts tidigare. Menfackföreningarna skall inte vara utlämnade till samhälletssanktionssystem. De måste ha rättsligt skyddademöjligheter att utveckla sina egna aktionsmetoder utifrånde förhållanden mellan arbete och kapital som råder isamhället.Så bör t ex rätten att stoppa ett farligt arbete utvidgas.Rätten skall omfatta också arbete som ärsjukdomsframkallande och som kan innebära skador påsikt. Det har LO slagits för länge, men deras krav har intebeaktats i propositionen.I propositionen säger föredragande statsråd att avsiktenmed stopprätten är att överhängande skaderisker kanundvikas och hävas. Så fungerar inte stopprätten ute påarbetsplatserna. När ett skyddsombud stoppat arbetetbrukar arbetsköparen i bästa fall lova att vidta åtgärderinom en inte alltför avlägsen framtid.Den stora vinsten för fackföreningarna är att stoppetinnebär ett avbräck i produktionen och att detta avbräck(eller hot därom) tvingar företag och myndigheter att vidtaåtgärder som han vägrat utföra eller skjutit på. Manutmanar alltså genom stoppet arbetsköparens intressen aven störningsfri produktion. Stoppet blir ett maktmedel förde anställda att tvinga fram åtgärder från en ovilligarbetsköpare.Sådana maktmedel behövs tyvärr. Något missbruk avstopprätten kan inte sägas finnas. Hos yrkesinspektionernafinns bara 90 stopp registrerade. Det är anmärkningsvärtlite. Men det kan innebära att stopp eller hot om stoppfaktiskt fungerar och leder till arbetsmiljöförbättringar utepå företagen utan att yrkesinspektionen tillkallas.Statsrådets uttalande i denna fråga kan uppfattas som eninskränkning av fackets möjligheter att agera för en bättrearbetsmiljö.Men det är inte inskränkningar som behövs utanutvidgningar och stopprätten bör gälla också arbeten somutsätter de anställda för skaderisk även på lång sikt.I dagens läge är det dessutom bara skyddsombuden somhar stopprätt. Arbetsmiljöområdets särreglering har lett tillatt arbetsmiljöfrågor i praktiken kopplats loss från denövriga fackliga verksamheten. Men arbetsmiljöproblemenär en facklig angelägenhet och det är önskvärt att facketsom organisation har möjlighet att agera i dessa frågor.Därför bör den lokala resp den regionala fackligaorganisationen också ha möjlighet att stoppa farligaarbeten.Även om stopprätten utvidgas är det dock enkonstruktion som vuxit fram arbetsmiljöfrågorvar en fråga om olycksrisker. När vi nu diskuterararbetsorganisation, långsiktig påverkan och det godaarbetet behöver stopprätten kompletteras med merlångtgående möjligheter att agera.En möjlighet är att undanta arbetsmiljöfrågor frånfredsplikt. Den svenska fackföreningsrörelsens fredsplikt ärovanligt omfattande internationellt sett.När det gäller arbetsmiljöproblem är det orimligt att detlokala facket skall vara bundet av en fredsplikt som ärknutet till ett så materiellt intetsägande avtal somarbetsmiljöavtalet. är så gott som enbartformellt inriktat; det talar om hur ofta skyddskommittérnaskall träffas och vilka som skall sitta med där, vilka beslutsom kommittéerna kan fatta och i vilka former. Men dearbetande får i avtalet ingen materiell rätt till entillfredsställande arbetsmiljö eller det goda arbetet.Eftersom arbetsmiljön i förlängningen handlar omarbetarnas hälsa och möjligheter till ett rikt ochstimulerande liv, bör arbetsmiljöproblemen kunnasärbehandlas. Den fackliga organisationen på en arbetsplatsmåste kunna ta till strejkvapnet, en arbetsmiljöstrejk, föratt kunna påverka arbetsgivaren och slå vakt om arbetarnashälsa.Detta är inte en fråga som går att lösa i förhandlingarmellan arbetsmarknadens parter utan detta är en fråga förriksdagens politiska majoritet.11. Arbetsmiljöbrott -- och sedan?Regeringen föreslår att det i införs ettsärskilt arbetsmiljöbrott. Om en anställd skadas på grundav att en arbetsköpare uppsåtligen eller av oaktsamhet inteföljt arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter skall företagetkunna ställas till ansvar och fällas i allmän domstol.Det är bra. Det visar att det är kriminellt att varaarbetsgivare och att strunta i de anställdas arbetsmiljö ochsäkerhet. Vårdslösa eller likgiltiga arbetsgivare är intebättre än vilken annan brottsling som helst och det finnsinga ursäkter för deras agerande.Men regeringens släpphänthet visar sig också på dettaområde. Inte heller här har man på allvar försökt sätta sigin i vilka åtgärder riksdag och regering behöver vidta för attlagregleringen skall bli mer än en papperstiger.T ex har polis och åklagare länge klagat översvårigheterna att bevisa uppsåt eller oaktsamhet. Ipropositionen för statsrådet ett långt resonemang som tillsin karaktär närmast kan beskrivas som juridiskt hårklyveri.Konkreta anvisningar för polis och åklagare som skallutreda arbetsmiljöbrotten ger man dock inte.Vänsterpartiet har en annan linje än regeringen när detgäller valet mellan olika oaktsamhetsformer som grund förarbetsmiljöbrott. Vi anser att arbetsköparens ansvar skallvara strikt. Det innebär att frågan om arbetsköparenhandlat med oaktsamhet, vårdslöshet eller uppsåt blirstraffrättsligt ointressant.Vi anser att det är mycket lätt att motivera ett striktansvar för arbetsköparen. Det är fortfarande så att de flestalönearbetare har mycket små eller inga möjligheter attpåverka sin egen arbetssituation. Arbetet har organiseratsav arbetsköparen och på dennes premisser. De skador sominträffar beror så gott som uteslutande påarbetsorganisationen med löneform, långa arbetspass,dåligt utbildade arbetare, bristande skydd och dåligtutformade hjälpmedel m m som delkomponenter.Strikt ansvar är en naturlig följd av det resonemang somregeringen för när det gäller den skärpta skrivningenbeträffande ''arbetsgivarens'' ansvar för arbetsmiljön iarbetsmiljölagen. Det pedagogiska värdet av att införa ensärskild brottsrubricering för arbetsmiljöbrott blirnaturligtvis betydligt större om kan varakonsekvent i sin syn på arbetsköparens möjligheter ochskyldigheter att ordna en riskfri arbetsmiljö för dearbetande.Ett strikt ansvar gör det också lättare för åklagare ochpolis att utreda brott och föra talan i domstol. Det ärnödvändigt för att en brottsrubricering på detta känsligaområde skall ha ''ett pedagogiskt värde'' och mana tillefterlevnad.Riksdagen bör också uttala att det bara i mycketsällsynta undantagsfall skall vara möjligt att ställa annan änföretagsledaren till ansvar för brottet. Delegationsgångarnapå de flesta företag är ofta diffusa, svårutredda och följer ibästa fall gammal praxis. Skriftlig delegation och ikombination med relevant utbildning och tillräckligabefogenheter hos arbetsledare och andra är snarareundantag än regel. Det är också en följd av en slarvig ellerlikgiltig företagsledning och ansvaret bör därför utkrävasdär.Ett alternativ till att straffa en enstaka person kan varaatt utfärda företagsbot som drabbar företaget som juridiskperson. Företagsbot infördes men har hitintills baraanvänts i något enstaka fall. Regeringen bör ta reda på vaddetta beror på. Det kan t ex röra sig om en osäkerhet frånåklagare och domstol att beräkna relevanta belopp. Om detär så bör regeringen ta initiativ till utbildning av åklagareoch domare samt anslå erforderliga medel härför.Enligt motiven till företagsboten skall boten fastställastill belopp som motsvarar den ev vinst som företaget gjortpå sina bristande åtgärder för säkrare arbetsförhållanden.Om det saknas ett skydd på en maskin eller fläktsystemetvar gammalt och otillräckligt kan en kostnad/vinst beräknasrelativt enkelt. Men om skadan inträffar till följd av ettackordssystem eller att arbetet organiserats enligt dettayloristiska löpande bands-tänkandet? Hur beräknas denförmodligen kortsiktiga vinsten då? Det behövs riktlinjerför att systemet skall fungera. Det är också tveksamt om tremiljoner är ett tillräckligt stort maximibelopp. Också dettabör regeringen se över.Införandet av ett helt nytt brottsbalksbrott och direktstraffsanktionerade bestämmelser i arbetsmiljölagen ocharbetarskyddsstyrelsens föreskrifter ställer stora krav pååklagarväsendet . Det kommer attbehövas förstärkningar ute på åklagarmyndigheterna. Viföreslår att regeringen undersöker detta behov ochåterkommer med förslag till organisation,personalförstärkningar samt finansiering.Över huvud taget kännetecknas propositionen i dettaavsnitt av dåligt genomtänkta förslag som inte kommer attleda till någon förändring ute på arbetsplatserna. Vi hoppasatt det beror på slarv och inte på en ovilja att ta itu medproblemen.12. och företagshälsovården somresursförstärkningDet är bra att regeringen klart har tagit avstånd från attskyddskommittéerna inte kan ta över arbetsgivarnas ansvarför arbetsmiljön. Tyvärr är det många både arbetsgivare ochskyddskommittéer som tror det.Praktiken har också visat att arbetsmiljöarbetet påmånga håll kommit i kläm av den särskildaskyddsorganisation som byggts upp. Skyddskommittéernasförtjänst är den kompetens och det intresse förarbetsmiljöproblemen på företaget som kan komma till talsdär. Det bör slås fast i lagen att arbetsköparen alltid skallrådgöra med skyddskommittén eller annanskyddsorganisation i samband med planeringen av arbetet.Ett problem är nystartandet av företag men här kan mantänka sig att den blivande ''arbetsgivaren'' måste samrådamed de fackliga organisationer som kan bli aktuella sommotpart innan företagets verksamhet kan starta.Företagshälsovården är en mycket viktig resurs iarbetsmiljöarbetet. Utöver läkare och sjuksköterskor börföretagen och de arbetande ha tillgång till t exsjukgymnaster och skyddsingenjörer och dessa grupperssärskilda professionskunskaper. Oavsett omföretagshälsovården är knuten till en specifik arbetsplatseller fungerar som central för flera olika företag bör de haskyldighet att till sig knyta ytterligare specialistkunskaperav ovan nämnda typ.De flesta företagshälsovårdsorganisationer förefallerfungera relativt bra inom sina begränsade befogenheter.Men det finns exempel på både läkare och sjuksköterskorsom inte förstått sin uppgift. Det finns också exempel påföretagsläkare som helt förnekat existensen avarbetsmiljöproblem och istället hävdat att de anställda ärlata. Det inger inte förtroende hos någon.Det är viktigt att framför allt de arbetande kan kännaförtroende för företagshälsans personal. Det är de som skallkunna tala om sina kroppsliga funktioner och symtom. Deskall ibland kunna svara på känsliga frågor om missbruk ochhemförhållanden. Det är lönearbetaren som söker gehörför sina arbetsmiljökrav hos arbetsgivaren och behöver stödav företagshälsovården. Därför bör de anställda hamöjlighet att lägga in sitt veto vid nyanställningar påföretagshälsovården. Vetot skall tillkomma varje enskildfacklig organisation.Vänsterpartiet har redan tidigare motionerat om attlandstinget bör vara huvudman för företagshälsovården.Det skulle garantera att företagshälsovårdens personal ståroberoende av arbetsköparen eller ledningen. Ett ändrathuvudmannaskap ökar både personalens handlingsfrihetoch patienternas integritet gentemot arbetsgivaren.Vänsterpartiet föreslår därför att landstingen resp delandstingsfria kommunerna övertar ansvaret förföretagshälsovården.Ca 80 % av alla arbetare har tillgång tillföretagshälsovård. Det är bra, men inte tillräckligt. Detverkar som om anslutningen stått still eller ökat sakta desista åren. Det är också en välkänd erfarenhet att denna typav anslutning går långsammare mot slutet. De''arbetsgivare'' som är intresserade eller har tillräckligt godaresurser har anslutit sig och sina företag. gäller det demsom inte bryr sig. menar att vi kommit sålångt vi kan på frivillig väg. måste det till lagstiftning somtvingar resterande arbetsköpare att organiseraföretagshälsovård. föreslår att regeringenfår i uppdrag att utforma en sådan lagstiftning.Det är naturligtvis en svår gränsdragning mellan primärhälso- och sjukvård och företagshälsovård. Vänsterpartietanser att företagshälsovården naturligtvis i första hand skallarbeta med förhållandena på arbetsplatsen och skaderiskerdär. Men det kan ha ett värde att de anställda enstakagånger kan söka hjälp för sjukdomar eller problem som intehar med arbetet att göra.