mot · GE02Ub93 · 1991-03-14 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:82 Folkbildning Regeringens proposition om folkbildning 1990/91:82strävar genomgående mot en decentralisering avbeslutsfunktionerna. Detta gäller även folkhögskolornasfritidsledarutbildningar. Regeringen nöjer sig med att uttalafolkhögskolornas rätt att använda statsbidrag för att ordnadenna utbildning. Det blir nu en fråga för folkhögskolornasjälva att ta ställning till om och hur enfritidsledarutbildning skall anordnas.Denna frihet bör ligga i folkhögskolornas intresse.Friheten skapar stora möjligheter för skolorna att profilerasina utbildningar mot de krav som huvudmännen ställer.Propositionen ger folkhögskolorna ökade möjligheter attbygga upp alternativ och, som statsrådet framhåller, ''tydligtskilja sig från utbildning inom det offentliga skolväsendetoch högskolan''. Det är som sådana alternativ till entraditionell utbildning som folkhögskolorna har sin unikabetydelse.Statsrådet föreslår även att folkhögskolornas tidigaremonopol på att anordna fritidsledarutbildningar tas bort.Monopolet infördes för att kunna lägganed kommunala ungdomsledarinstitut och högskolans''kombinationsutbildningar''. spelar monopolet ingenpraktisk betydelse. Folkhögskolorna är de självklaraanordnande av de i huvudsak praktiskt inriktadefritidsledarutbildningarna. Någon konkurrens från t.ex.högskolan behöver därför folkhögskolorna inte befara.Propositionen berör frågan om ''forsknings- ochutvecklingsarbete''. Dessvärre väljer statsrådet att enbartkoncentrera sig till forskning och utbildning inomfolkbildningen. Det kan te sig rationellt med tanke på attpropositionen huvudsakligen handlar om folkbildning.Men, som vi ovan antytt, det finns också verksamheter vidfolkhögskolor som är betydligt bredare än''folkbildningen''. Fritidsledarutbildningen är en sådanverksamhet. Den arrangeras vid ett 40-tal folkhögskoloroch ca 600 elever lämnar utbildningen med intyg.Det rör sig således inte om någon liten utbildning. Därförmenar vi att resonemanget om forskning och utbildning idet här sammanhanget måste breddas till att också handlaom fritidssektorns forskning och utbildning. Vi vill i dettasammanhang peka på några faktorer.1. Införandet av folkhögskolornas ovan nämndamonopol på att driva fritidsledarutbildning innebar attekonomiska resurser fördes över från bl.a. högskolan tillfolkhögskolan. Detta innebar i sin tur att även den gryendevetenskapliga forskning, som hade startats vid bl.a.universitetet i , fick läggas ned. Av uppenbara skäl harfolkhögskolorna inte kunnat bygga upp något liknande.Resultatet har blivit att den vetenskapliga forskningen kringfritid och rekreation har fått föra entynande och blygsam tillvaro i vårt land. Fritiden har intelegat under högskolans ansvarsområde.2. Denna situation har under senare åruppmärksammats bl.a. av två statliga utredningar.Folkrörelseutredningen föreslog i sitt slutbetänkande ''Måloch resultat'' (SOU 1988:39) att ett ''centrum förfritidsforskning'' skulle inrättas 1990. Fyra miljoner årligenborde avsättas för forskning inom området.Även Folkhögskolekommittén, ''Folkhögskolan iframtidsperspektiv'' (SOU 1990:65), var inne på frågan ochföreslog att en tillfällig forskningsdelegation skulle inrättasvid ().Huvudintressenten för en sådan forskning, denkommunala fritidssektorn, har också i en skrivelse () till civil- och utbildningsdepartementen framhållitvikten av att en forskning kring människors fritid kommertill stånd.Sedan 1984 verkar Forum för fritidsforskning vidStockholms universitet. Forumet är ensamarbetsorganisation för intresserade forskare i Sverigeoch övriga . 1989 publicerade Forumet med stödfrån FRN en forskningsplan, ''Att forska om fritid'', somskisserade en uppbyggnad av en fritidsvetenskapligforskning även i . Forumet ansökte omett treårigt miljöstöd (de nuvarande centra förungdomsforskning byggdes upp med sådana ''miljöstöd'')för att vidmakthålla kontaktnätet, ordna seminarier och geut en årsbok. Ansökan har emellertid avslagits.3. Situationen i kontrasterar starkt motutvecklingen i andra västländer. I de anglosachsiskaländerna och i ett flertal västeuropeiska länder har ämnet''fritidsverksamhet'' (LeisureScience/Vrijetijdskunde/Freizeitwissenschaft) förts in viduniversitet och högskolor. I många länder kan mandoktorera i ämnet. Vetenskapliga tidskrifter publiceras ochinternationella forskarorganisationer har bildats.4. Slutligen bör det framhållas hur viktig fritiden är förmänniskors icke-materiella välfärd. Fritiden är inte bara enrestpost när allt ''nyttigt'' och ''nödvändigt'' har utförts.Fritiden är en tidskvalitet som vi kan använda till en mängdolika aktiviteter: konstnärlig och kulturell verksamhet,folkbildning, folkrörelsearbete och föreningsliv, hobby ochverkstadsarbete, social samvaro med vänner och bekanta,till idrott, friluftsliv och fysisk rekreation.Fritiden är central för våra möjligheter tillsjälvförverkligande, personlighetsutveckling ochgemenskap. Vi måste skaffa oss en god kunskap om dennaviktiga sfär i mänskligt liv!Folkhögskolornas fritidsledarutbildningar är förnärvarande de enda utbildningarna i landet som försökersätta fritiden i centrum. För att kunna föra in ny kunskapoch nya perspektiv i utbildningen måste de ha stöd i envetenskaplig forskning. Vi beklagar att statsrådet inte harsörjt för denna möjlighet trots de nämndautredningsförslagen.En vetenskaplig forskning är också viktig av andra skäl.Forskning och utbildning betraktas allmänt i vårt samhällesom väsentliga för utvecklingen. Detta gäller också fritidenoch fritidssektorn. I en annan motion har vi tagit uppforskningsbehovet med utgångspunkt från den nyagymnasieskolans nationella program om ''barn och fritid''.Såväl den kommunala fritidssektorn som folkrörelsernaarbetar under stora svårigheter. En fritidsvetenskapligforskning skulle kunna ha en vitaliserande funktion påbägge. Detta gäller för övrigt även den statligafritidspolitiken, utspridd på många departement och statligaverk. Vi vill i detta sammanhang hänvisa till Statskontoretsnyligen framlagda rapport, ''Statligt föreningstöd -- enkartläggning'' (1991:6), där man visar på osäkerhet ochotydlighet i målformuleringar och effekter avföreningsstödet på både och statlig nivå.Forskning och utveckling inom fritidssektorn saknarsåväl ämnesföreträdare (professorer) som institutionellhemvist. Det senare hänger samman med dessmångvetenskapliga karaktär. För att utveckla områdetmåste kontaktytor och nätverk över ämnesgränsernaetableras. Sådana forskningsområden måste, särskilt när deär nya och oetablerade, stödjas med öronmärkta pengareller genom att någon forskningsfond får ett uttalatprogramansvar för området. Det är, särskilt i trängdaekonomiska situationer, omöjligt för nyaforskningsområden att utan öronmärkta medel ellerväletablerade ämnesföreträdare hävda sig hos de storaforskningsfonderna. Det finns olika konkreta lösningar pådetta problem. har pekat på en.Själv har vi i en motion till fjolårets riksdag (Ub1989/90:30)pekat på en annan, där vi ville ge det nyinrättadesocialvetenskapliga forskningsrådet ett programansvar förden fritidsvetenskapliga forskningen. Finansieringen bordeegentligen inte vara något problem med tanke på de mångamiljarder som stat och kommun subventionerar och stöderfritidsverksamhet med i olika former.PåbyggnadsutbildningFrågan om påbyggnadsutbildningen till bl.a.fritidsledarutbildningen togs upp avfolkhögskolekommittén. Statsrådet har inte tagit ställningtill frågan. I stället aviseras att chefen förutbildningsdepartementet skall återkomma i frågan.Vi menar att detta är en klok åtgärd.Folkhögskolekommittén hade av naturliga skäl ett begränsatuppdrag till folkhögskolans verksamhet.Fritidsledarutbildningen är en specialistutbildning för densom skall arbeta praktiskt med ungdomars och vuxnas fritidi föreningar och i den kommunala fritidsverksamheten.Fritidssektorns högre utbildning måste lösas i ett vidaresammanhang och med högskolan som utgångspunkt. Denberedning som pågår inom utbildningsdepartementetbör ta ett helhetsgrepp på frågan. finns någrautbildningar som på olika sätt berör fritidssektorn. Vitänker på utbildningar i idrottspedagogik, turism ochrekreation samt kulturvetarlinjerna. De senare är avsärskilt intresse med tanke på den starka tendens som nufinns i kommunalpolitiken att slå samman fritids- ochkulturnämnderna. Man kan tänka sig en gemensamutbildning med olika fördjupningsinriktningar. Fritids- ochkulturpolitiken har i grunden samma målsättning -- attutveckla människors icke-materiella livskvalitet.Vid sidan av de nämnda existerande utbildningarnapågår vid olika högskolor utvecklingsprojekt. Vi kan härhänvisa till högskolan i och till den kommandeidrottshögskolan i . I har man redanutarbetat kursplaner för ett fritidsvetenskapligtfördjupningsblock ovanpå ekonomlinjens basblock. Vididrottshögskolan i planeras ett liknande block.Forum för fritidsforskning presenterade 1985 ettkursplaneförslag till en treårig fritids- cohrekreationsvetarlinje, som skulle ligga på samma kvalitativanivå som förvaltnings- och ekonomlinjerna.Slutligen vill vi framhålla vikten av att den kommadefritidsvetarutbildningen EG-anpassas till det pågåendeERASMUS-programmet för Leisure Studies.Det är viktigt att frågan om en bred generalistutbildningpå högskolan för fritidssektorn löses med det snaraste. Ensådan skulle höja kompetensen för alla som påhandläggarnivå arbetar med fritidsfrågor inom både stat,kommuner, folkrörelser och privata företag och kooperativ.Utbildningen skulle tjäna som en påbyggnadsutbildning tillbåde folkhögskolornas fritidsledarlinjer och för den nyagymnasielinjen för ''barn och fritid''.En högskoleutbildning bör också vara en viktigkunskapsbas för lärare på dessa utbildningar. Genomkortkursverksamhet bör utbildningen kunna tjäna somfortbildning för redan yrkesverksamma inom fritidssektorn.En fritidsvetenskaplig utbildning skulle även kunnastimulera den fritidspolitiska debatten och bidra till attteckna visioner för framtiden. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om fritidsledarutbildning,fritidsforskning och fritidsvetenskaplig utbildning.