mot · GE02K423 · 1991-01-25 00:00:00 — Personlig integritet i datasamhället InledningPå ansågs vara ett föregångsland närdet gällde att upprätthålla rimlig balans mellan personligintegritet och dataregistrering. har mycket hänt.Inget annat land har så mycket information om enskildaindivider samlade på dataregister. Inget annat land tillåtersamkörning mellan olika register i samma omfattning. Ingetannat land har ett registersystem som är så tillgängligt förvem som helst som det svenska. I vårt land säljermyndigheter information som i andra länder betraktas somytterst personlig och i behov av integritetsskydd.Sverige framstår som den totala dataregistreringensförlovade land. Ständigt växer antalet dataregister ochoupphörligt ställer myndigheter krav på att få samla inuppgifter och information om medborgarna.Visst kan det uppfattas som positivt att slippa sitta medden krångliga allmänna självdeklarationen, som också harblivit allt mera invecklad. Många människor känner säkerten stor lättnad över att få användaden förenklade deklarationsblanketten. Det gäller miljonersvenskar.Hur många tänker på att detta blivit möjligt tack varemyndigheters allt större insyn i människors privatliv?Datorer tar över, och i centrala och regionala register finnssedan uppgifter lagrade. Hur mycket insyn i sitt privata livoch i sina personliga förhållanden tål egentligen det svenskafolket?Moderata samlingspartiet har starkt varnat förutvecklingen som lett fram till den situation därmedborgarnas integritet allt mer urholkas. Vi har föreslagitåtgärder avsedda att stärka den enskilda människansposition. Våra förslag har syftat till att människor skall fådisponera en större personlig sfär, att utrymmet för denpersonliga integriteten skall öka.Våra förslag i denna motion har samma syfte. Viredovisar här våra principiella ståndpunkter i ett antalfrågor av stor betydelse för medborgarnas integritet och förderas situation i förhållande till myndigheter.Ny teknik väcker oroNy teknik väcker alltid oro hos en del människor.Fruktan för förändringens eventuella negativa sidor ställeribland krav på kontroll som kan leda till att utvecklingensmöjligheter försummas.I ett land som med västvärldens mest omfattandeoffentliga sektor är risken för detta betydande.Datatekniken ses av vissa snarare som ett medel förkollektivets kontroll och planering av samhället, än som ettmedel för att stärka medborgarnas möjligheter att bådekunna kontrollera den offentliga makten och utnyttja ettökat växande utrymme för den egna kreativiteten.Detta har gett en i vissa delar bakvänd politik ifrågor som rört datateknikens användning. I stället för attstifta lagar till skydd för den enskildes rättssäkerhet ochintegritet, har statsmakterna inte bara utnyttjatdatatekniken till att ytterligare utvidga ett redanomfattande uppgiftsinsamlande och registrerande utanockså till att underblåsa en föreställning om att det åvilarstatsmakterna att planera för datoranvändandet i detsvenska samhället. Datatekniken har snarare använts förcentralisering än för det decentraliserade och öppnasamhälle den ger möjlighet till.Det finns betydande skäl att vända sig emot en sådanutveckling. Statsmakternas uppgift bör primärt vara atttillse att ny teknik -- det må vara såväl datorteknik somannan ny teknik -- inte inkräktar på medborgarnas rätt tillliv, egendom eller integritet. Det är huvudsakligen inomdessa områden som vi i denna motion för fram konkretakrav på förändringar.Offentlighetsprincipen och sekretessenDet är angeläget att skapa en ökad förutsebarhet vadgäller innehållet i ADB-baserade offentliga handlingargenom att hårdare än knyta myndigheternas ADB-hantering till ändamålet för de insamlade uppgifterna.Detta kan ske på följande sätt:Genom registerlagar kande enskilda myndigheternas ADB-register och ADB-hantering regleras. Genom att myndighetens ADB-hantering i lag preciseras till myndighetsutövningenbegränsas myndighetens möjlighet att sammanställa nyahandlingar. Denna begränsning gäller givetvis mot denenskilde om den också gäller gentemot myndigheten.Datainspektionen bör genom föreskrifter reglera vilkahandlingar och samkörningar som en myndighet får göra.Dessa föreskrifter kan komplettera registerlagar, eller ivissa fall ersätta dem.Insamlade uppgifter skall användasav den myndighet som insamlat dem. Ändamålsknytningenbör leda till att utbytet av information mellan myndigheterbegränsas. Sekretesslagen bör skärpas i detta avseende.Myndigheter bör som princip själva samla in de uppgifter debehöver för sin myndighetsutövning i stället för att användasig av den offentlighetsprincip som skall vara medborgarnasmöjlighet att kontrollera myndigheterna.Det finns enligt vår mening starka skäl för att enmyndighet skall inhämta personuppgifter direkt från denenskilde och inte från andra myndigheter. Detta bör framgåi berörda myndigheters instruktioner. Vad som här anförtsangående en mer precis knytning av myndighetersdataanvändning till den egna myndighetsutövningen ochändamålet med insamlade personuppgifter bör riksdagensom sin mening ge regeringen till känna.Det finns utöver detta anledning att diskutera formernaför hur sekretessbelagd information på data skyddas samtunder vilka former sekretessbelagd information lämnas ut.De tekniska möjligheterna till intrång ger anledning tilloro. Vid ett antal olika fall har det funnits anledning attrikta kritik mot vissa myndigheters sätt att hanterasekretesslagen, när de lämnar ut sekretessbelagda uppgiftertill olika register.Hälso- och sjukvårdssekretessen ställer krav på enmenbedömning för varje person som man lämnar utuppgifter om. Detta sker uppenbarligen inte i de fall dåstora informationsmängder överförs från ett register till ettannat.Den mest uppseendeväckande nonchalansen av de kravsom sekretesslagen ställer är delar av den uppgiftslämningsom sker till forsknings- ochstatistikregister från landstingen. Sedan data- ochoffentlighetskommittén i sitt betänkande SOU 1986:24påtalat att den uppgiftsöverföring det här gäller inte ärförenlig med sekretesslagen, har inget påtagligt skett frånvare sig regeringens eller myndigheternas sida.Dock förs ej längre nya uppgifter till detslutenvårdsregister vid till vilket uppgiftertidigare insamlades från landstingen. Uppgiftsinsamlingenupphörde sedan först och därefter ytterligarelandsting protesterat mot förfarandet.Uppgiftslämnandet inom och mellan hälso- ochsjukvårdens olika myndigheter måste följa gällandesekretesslag. Regeringen bör därför omgående ta initiativtill nya informationsrutiner mellan ochsjukvårdens olika myndigheter. En förutsättning förcentrala register av det slag det här gäller bör vara att de harstöd i en särskild registerlag.Enligt budgetpropositionen 1991 avses en propositionom sekretess inom och mellan myndigheter på vårdområdetläggas fram . P.g.a. den tid som förflutit sedandet klargjordes att delar av landstingens uppgiftslämnandetill inte är förenligt med sekretesslagen, ärdet nu nödvändigt att detta arbete sker skyndsamt och attmänniskors berättigade intresse av personlig integritettillvaratas. bör ge regeringen till känna vad somhär anförts.Den bristande överensstämmelsen mellan sekretesslagoch tillämpning i detta fall -- där verksamheten ärorganiserad och noga planlagd och utredd -- ger anledningatt misstänka att en bristande överensstämmelse föreliggeräven i andra fall, där bedömningen görs från fall till fall i enbetydligt svårare beslutssituation i det vardagliga arbetet.I detta sammanhang skall noteras att det kan finnas vissanödvändiga sekretessgenombrottskrav inom hälso- ochsjukvården. Det kan exempelvis gälla när sekretessenskyddar läkemedelsmissbrukare från att få avbrott i sinläkemedelsförsörjning.Regeringen bör ta initiativ till en översyn av hur svenskamyndigheter tillämpar sekretesslagstiftningen. Det finns tvåviktiga skäl till detta. Dels skulle en sådan översyn leda bättre tillämpning, dels skulle regering och riksdag få enbättre bild av hur den sekretess fungerar som ibland är enförutsättning för inrättandet av vissa datasystem. Vad somhär sagts om en översyn av myndigheternas tillämpning avsekretesslagstiftningen bör som sin mening geregeringen till känna.KrypteringDet finns emellertid ytterligare ett problem som följer avkommunikationen i stora datasystem och sekretessbelagdainformationer.Risken för att hemliga uppgifter kan tappas ur olikadataregister kommer troligtvis aldrig att kunna förebyggashelt som vissa register måste finnas till. Frågan omkryptering av sådan känslig information är därvid av stortintresse. Inom har man arbetat medatt utveckla olika ''säkra'' krypteringsmetoder.Enligt vår mening är emellertid säker och trovärdigkryptering endast en metod för bättre säkerhet. Krypteringkan därför inte användas som argument för inrättandet avfler register och insamlande av fler uppgifter. Däremot börsådana metoder användas när de kan ge större säkerhet åtinformation som finns insamlad i befintliga register. Det börinte nödvändigtvis gälla enbart forsknings- ochstatistikregister. Ett alternativ till kryptering är utgallring avkänsliga uppgifter eller när myndigheteninte längre behöver uppgiften i sådana verksamheter sominte främst rör traditionell myndighetsutövning utan därden enskilde snarare står i ett slags kundförhållande tillmyndigheten. Den typen av register bör i görligaste månavidentifieras när så är möjligt. Ett exempel på denna typav register är biblioteksverksamheten. Utlåningsregisterbör sekretessbeläggas och gallras kontinuerligt.Ytterligare ett alternativ för att skydda känsligapersonuppgifter är att den enskilde bär dem med sig. Inteminst inom sjukvården skulle detta kunna vara ett alternativmed hjälp av s.k. smart cards.Ett förfarande där sådana elektroniska kort blir bärareav vissa patientuppgifter skulle kunna kombineras meddatasystem som är decentraliserade för varjesjukvårdsklinik. Genom ett sådant system skulle de som ärnärmast berörda i vården av en patient -- patienten och denaktuella kliniken -- ha en kontroll över patientjournalensuppgifter. skulle man genom ett system medelektronisk post -- men med beaktande av sekretesslagenskrav -- möjliggöra överföring av information till och frånkliniker.Formerna för uppgiftslämnandet enligt sekretesslagenlämnar ur den enskildes perspektiv mycket i övrigt attönska. Beslut om uppgiftslämnande fattas av myndighetenutan möjlighet för den registrerade -- som lämnat uppgifteri tron att dessa skall stanna hos myndigheten -- att reagera.Det finns därför anledning att överväga dels enunderrättelse till den registrerande, dels en besvärsrätt, såatt prövning kan ske av annan instans än den utlämnandemyndigheten. Vad som i frågan om underrättelse till enskildoch besvärsrätt anförts bör ges regeringen till känna.Datalagen räcker inte!Den nuvarande datalagen trädde i kraft . Den äravsedd att vara ett skydd gentemot otillbörliga intrång i denenskildes integritet vad avser ADB-baseradepersonregister. Lagen slår bl.a. fast vad gäller begreppetotillbörligt intrång att inställningen, som föreligger eller kanantas föreligga, hos dem som kan registreras skall beaktasvid bedömningen av vad som är otillbörligt intrång.Den svenska datalagstiftningen bygger i grunden på attdet allmänna anses ha en rätt att insamla information omden enskilde och lagra samt sprida denna information på detsätt som det allmänna anser vara i den enskildes eller i detallmännas intresse. Den enskildes integritetsskydd byggerpå principen att ett offentligt organ -- datainspektionen --slår vakt om den enskildes intresse och uttolkar vad som äratt betrakta som otillbörligt intrång.Denna lagstiftning skiljer sig från en lagstiftningssyn sombygger på att den enskilde ges en rätt att själv avgöra hurpersonliga uppgifter skall hanteras. Denna syn har i ställetkommit att dominera internationell debatt om t.ex.forskningens tillgång till känslig information. Informeratsamtycke har som begrepp sina rötter i en rättighetsbaseradintegritetssyn som skiljer sig från den i Sverigedominerande.Den oro och den debatt som präglat diskussionen omdataanvändning har inte bara sin grund i att det i Sverigefinns många centrala datasystem utan också i att denenskilde faktiskt inte har någon rätt som han själv kan utövaannat än rätten till s k §10-utdrag. Det skydd datalagen ger den enskildesintegritet har i praktiken genom utvecklingen mot allt flerstora register och en alltmer omfattande offentligregistrering försvagats i sådan omfattning att den intefungerar som ett skydd för den enskildes integritet längre.Datalagens bristande förmåga att ge ett skydd för denenskildes integritet leder till att utrymmet för den enskildesintegritet och personliga sfär steg för steg blir allt mindre.Myndigheternas kunskaper om den enskildes privatliv ärredan i dag större i än i något annat land. Orsakentill detta är att den normale medborgaren för den större ochden viktigare delen av sin välfärd är beroende av denoffentliga sektorns utformning och dess fördelning avvälfärden.Enligt datainspektionens bedömningar uppgick redanför det totala antalet personregister ikommunal regi till 8 000. Dessa register innehåller till enmycket stor del integritetskänsliga uppgifter.Landets socialnämnder har t.ex. 1 500 register,skolstyrelserna 1 200. Det handlar om inkomster,förmögenheter, sociala problem, flyktingars förhållanden,elevers betyg och mycket mer. Landstingen har register försjukvården, omsorgsverksamheten och tandvården.Syftena är administration, den medicinska vården elleromsorgen som sådan samt forskning, planering ochstatistik.Av allt att döma kommer personregistreringen på baradet landstingskommunala och kommunala området attexpandera kraftigt. 1/7 1987 till mars 1988fick datainspektionen 170 ansökningar om tillståndspliktigaregister. Det gäller alltså här register som innehålleruppgifter som enligt datalagen är att anse somintegritetskänsliga.Datainspektionen konstaterar i sin redovisning avtillsynsprojektet att detta motsvarar en årligtillväxt av 210 integritetskänsliga register i landet.Detta är dock bara en del av den offentligaregisteruppbyggnaden. En lång rad olika centrala registerär under uppbyggnad eller drift.för ett par år sedanlagstiftades om kronofogdemyndigheternasutsökningsregister, som ger terminalåtgång över hela landetmed ett delat registeransvar mellan och deenskilda kronofogdemyndigheternafritidsbåtsregistrethar till dyra kostnader -- som överstiger intäkterna -- tagits idriftsocialstyrelsens centrala slutenvårdsregister för helariket väntar på ett klarteckeninom riksförsäkringsverketdriver man på för att få ta i bruk ett yrkesregister över helabefolkningenstarka krafter är i gång för att tillskapa ettlägenhetsregister över befolkningen inom ramen . Avsikten är attfolkbokföringen i fortsättningen ska kunna föras pålägenhetinom landstingssidan är en uppbyggnad avpatientadministrativa register under gång, vilka i många fallmedför att journaluppgifter inte längre står under denenskilda klinikens kontrollInom i stort sett varje samhällssektor är centrala registerunder fortsatt uppbyggnad. Det sker utifrån en situation därvi i torde ha världens mest omfattandepersonregistrering.rättsväsendet har ett omfattanderättsinformationssystem, som bland annat innefattardatabehandling av domar och beslut i brottmål, uppgifterom misstänkta för brottpolisväsendet har numera blandannat polisens förspaningsregisterinom försvaret finnsregister för inskrivning och redovisning av värnpliktigpersonalvid våra universitet och högskolor finns blandannat ett system för studiedokumentation, statistik ochlokal antagning, STUDOK, som liksom STIS (studiestödetsinformationssystem) innehåller uppgifter i betydandeuppfattning om de studerandestatens person- ochadressregister (SPAR) innehåller 22 olika uppgifterförutom namn och innefattar i princip landets allamedborgare. Registret har som ändamål att så mycket sommöjligt sprida personuppgifter som kommit in som en följdav olika myndigheters verksamhet. Registret finns nämligenenbart för kommersiella syften.inom den allmännaförsäkringen finns hos register förbidrag, pensioner och sjukförsäkring. På grund av de olikabidragssystemens komplexitet finns en betydande mängduppgifter registrerade.Från dessa register lämnas kontinuerligt uppgiftergenom ADB bl.a. till:arbetsmarknadsstyrelsen, Bankgirocentralen,, centrala ,, , ,kommuner och landsting, Kommunernas pensionsanstalt,, skattemyndigheter,socialförvaltningar och ett 20-tal andra myndigheter ochorganisationer.Det finns förutom de här angivna registren ett ytterligarestort antal andra. I mycket stor utsträckning bygger de påatt uppgifter förs från ett register till ett annat. De bildardärmed ett nästintill oöverskådligt nätverk som för denenskilde är i det närmaste ogenomträngligt. Statensförsäljning av personuppgifter ökar spridningen av dessauppgifter, som ursprungligen insamlats för helt andraändamål.Registrens syfte är framförallt kontrollSyftet med alla dessa register, och de informationssystemsom de i olika konstellationer skapar, är i huvudsak kontrolloch administration. I betydande utsträckning används deockså för att bygga upp forsknings- och statistikregister.Inom SCB finns till exempel många olika personregisterför statistik och forskning. Det gäller undersökningen omlevnadsförhållanden (), register om skatter ochinkomster, förmögenheter eller utbildningsnivåer. Deregelbundna folk- och bostadsräkningarna finns också medsom en viktig del i uppbyggnaden av statistikregister.Felaktig föreställningListan på register kan göras betydligt längre. Det finnsemellertid inget ont uppsåt i alla dessa register somdefinitionsmässigt skadar den enskildes integritet. I de allraflesta fall leder de till att en nödvändig hantering avinformation görs på ett effektivt och säkert sätt. De byggerdäremot på den i grunden principiellt felaktigaföreställningen om att medborgarna skall kontrolleras ochatt deras välfärd skall administreras.De bidrar därmed till framväxten av ett välfärdssystemsom bygger på planering och politisk hushållning underformer som i grunden ingen längre tror på -- inte ens vadgäller effektiviteten -- och som ytterligt få vill ha.Medborgarnas inställning till den ständiga utbyggnadenav stora register är enkel och klar. En mycket stor majoritetuppger vid olika opinionsundersökningar att de känner enolust eller känner sig skrämda inför myndigheternasregister.Datalagens bristerSamtidigt som datalagen uppenbarligen inte förmårskydda den enskilde mot ständigt nya krav leder den ocksåtill absurda effekter som står i en motsats till en förnuftigoch rimlig databehandling. Diskussionen om huruvidaDagens Eko skulle få lov att ha ett sändningsregister på dataär ett sådant exempel.Den moderna text- ochordbehandlingen leder i praktiken till att ständigt nyapersonregister uppstår utan att detta rimligtvis kan skapaintrång i enskildas integritet. Problemet är att datalagenhanterar den omöjliga uppgiften att reglera hur en vissteknik skall användas.I stället för att precisera ochskydda den enskildes rätt anger datalagen snarare undervilka former som tillstånd skall beviljas eller avslås. Enannan betydande svaghet är att datalagen inte skiljer mellanden information som sprids som ett naturligt och självklartled i det öppna samhället och de uppgifter som vi iförtroende, för särskilda ändamål eller under tvång lämnarifrån oss.Datalagen ger inte den enskilde en rättsligställning i skyddet av sitt privatliv utan ger istället ettberoende till datainspektionens, och i besvärsfallregeringens, avvägningar mellan den enskildes och andrasintressen. Långsiktigt leder detta till att information om denenskilde insamlas, behandlas och används för ett ständigtväxande antal ändamål.Datalagen fungerar inte längre. Den ger inte det skyddsom den enskildes rätt och integritet kräver.Lagar i motsatsställningEtt tämligen färskt exempel av annat slag som visar attdatalagen inte fungerar -- och dessutom står imotsatsställning till annan lagstiftning -- utgördatainspektionens beslut att ej medgeVestmanlands tillstånd att använda registret''VLT Data-klipp'' som en databas för allmänhetens bruk.Detta drabbar den enskilde medborgarens möjligheter attorientera sig i samhällsdebatten på villkor som är likvärdigamed journalisters och politiska makthavares motsvarandemöjligheter.Eftersom datalagen här står i motsats till tryckfrihetsochyttrandefrihetsprincipen så måste datalagen ändras. I dethär fallet är det datatekniken som sådan och lagensutgångspunkt just i denna teknik som förorsakarkonflikten.Lagen måste i mindre utsträckning baseras på teknikenoch i högre grad inriktas på att ge enskilda människormöjlighet att få tillgång till sådan information som yttrande-och tryckfrihetslagstiftningen föreskriver.Konsekvenserna av datainspektionens beslut är att denenskilde får en sämre ställning i det framväxandeinformationssamhället än vad massmedia och det politiskaetablissemanget kommer att ha. I praktiken kommerbeslutet att medföra att informationsdatabaser med moderndatateknologi inte kommer att vara möjliga i . Dettaanser vi vara till ett betydande men för svensksamhällsdebatt och för svenska medborgares tillgång tillinformation.Enligt vår mening strider datainspektionens beslut motett betydande allmänintresse som i andra sammanhangkommer till uttryck genom tryckfrihetens ochyttrandefrihetens principer. Datainspektionens beslutinnebär nämligen inte bara en begränsning av nya mediasmöjligheter att med tryckfriheten och yttrandefriheten somgrund förmedla information. Beslutet kommer att försvåraför den enskilde i informationssamhället utan att det för denskull ger något egentligt integritetsskydd.Det finns två skäl för varför datainspektionens beslutinte kommer att medföra något egentligt integritetsskydd.För det första innebär beslutet ingen begränsning vad gällertillgången till textdatabaser för den grupp som yrkesmässigtkan ha anledning att samla information och i vissa fallinhämta känsliga personuppgifter om enskilda medborgare,och som har möjlighet att ge information vid spridning.Beslutet berör inte den yrkesmässige publicisten, bara denenskilde medborgaren.För det andra är innehållet i tidningarnas textdatabasermaterial som har publicerats inom ramen förtryckfrihetslagstiftningen. Det innebär att det äroffentliggjort och allmänt känt. Till skillnad från offentligapersonregister bygger uppgifterna inte på personuppgiftersom den enskilde obligatoriskt haft att lämna ifrån sig,under lagligt tvång eller under vissa förutsättningar. Deuppgifter som publicerats, är till den allra största delenuppgifter, som över huvud taget inte har med den enskildesintegritet att göra. Tvärtom handlar det till den största delenom uppgifter som naturligen eller frivilligt blivit offentliga,t.ex. genom intervjuer, artiklar, anföranden eller referatfrån offentliga arrangemang.Det är en paradox att sådana uppgifter, som den enskildetvingas lämna ifrån sig, kan komma att bli offentligttillgängliga -- inom ramen för offentlighetsprincipen -- t.ex.i statens person- och adressregister (SPAR) medanstatsministerns offentliga löften om skattetryck ochmomshöjningar kan komma att skyddas av datalagen frånenskilda medborgares insyn.För oberoende grupper och för enskilda medborgare,som står utanför de etablerade institutionerna i vårtsamhälle, kommer denna tillämpning av datalagen attmedföra ett underläge som enligt vår mening strider motväsentliga allmänna intressen. Dessa allmänintressen är avden betydelsen att datainspektionen borde ha beviljattillstånd för även i den del somgäller allmänhetens tillgång till databasmaterialet.Tryckfrihetsprincipen och yttrandefriheten måstenämligen anses vara tyngre vägande i sådant här fall ändatalagens bestämmelser. Skyddet av känsligapersonuppgifter kan åstadkommas genom föreskrifter somi dessa fall begränsar sökbarhet och som anger när gallringskall ske. Detta kan göras på motsvarande sätt som görsgentemot tidningens egna användare.