mot · GE02Ju803 · 1991-01-25 00:00:00 — -- om liberal kriminalpolitik SammanfattningI denna motion tar vi upp frågor rörande behandlingenav brottslingar, påföljdsval, alternativa strafformer m.m. Viföreslår att en parlamentarisk utredning tillsätts för att seöver kriminalvårdslagstiftningen. Vi föreslår vidare att detstraffrättsliga området minskas. Användningen avåtalsunderlåtelse och rapporteftergift bör begränsas. Störrekrav på skötsamhet skall ställas när brottslingar harpermission eller är villkorligt frigivna. Systemet meddisciplinpåföljd bör ses över för att säkert överensstämmamed Europakonventionerna om de mänskligarättigheterna.I andra motioner till detta tar vi upp frågor ombrottsoffer och brottsbekämpning, om unga lagöverträdare,om våld mot kvinnor och barn, om polisens ochrättsväsendets förnyelse samt om rättssäkerhet.InledningKriminalpolitik måste utgå från vad som, i en rättsstatmed humanitära ideal, är effektivt för att minimerabrottslighet och att tillgodose allmänhetens krav pårättstrygghet. Till de humanitära kraven hör att man måstesträva efter att den som har begått brott skall återföras tillett normalt liv.Entydig forskning saknas emellertid som visar varförmänniskor begår brott och vad som avhåller individer frånatt begå brott. Olika forskare drar skilda slutsatser. Det blirdå vår uppgift som politiker att göra en egen värdering avde kunskaper som finns på området.Folkpartiet liberalernas kriminalpolitiska hållninggrundar sig på vår människosyn. Varje individ har en unikpersonlighet och förmåga att själv tänka och handla medeget förnuft och samvete. Liberalismen tilltror människorkraft och förmåga att förändra sitt liv. Vi skall alltså intebara se på människan utifrån vad hon varit, utan likamycket utifrån vad hon kan bli.Kriminalvården måste präglas av en stark känsla för denenskildes integritet, egenart och inre resurser. Man kanpressa ned en människa genom att kräva för mycket, menman kan också hämma henne genom att inte ställa krav sommotsvarar hennes förmåga.Denna motion behandlar främst praktiska, men ocksåen del principiella, problem inom kriminalpolitiken. I andramotioner till detta behandlas folkpartietliberalernas syn på brottsoffer och brottsbekämpning, påunga lagöverträdare, samt på våld mot kvinnor och barn.De straffsrättsliga teoriernaAllmänprevention, straffhot och upptäcktsriskStraffsystemets viktigaste funktion enligt västerländskrättstradition är att vara normbildande, dvs. visa vilkethandlingsmönster samhället anser skall gälla. För attmarkera att vissa handlingar inte är accepterade är deåtföljda av ett straffhot. Hotet om straff skall medföraallmänprevention.Historiskt sett har hotet om straff ansetts vara det somstyr människors beteende och bidrar till att den allmännaordningen upprätthålls. Den moderna kriminologiskaforskningen visar emellertid att hög upptäcktsriskoch snabbhet i det rättsliga förfarandet har störrebetydelse för brottsbekämpningen än hur svåra straffhotenär.Den risk för upptäckt som den potentiellelagöverträdaren kalkylerar med har alltså större betydelseän straffhotet för att förhindra ett brott. Hög upptäcktsriskresulterar således i färre brott. Detta gäller särskilt vid s.k.instrumentella brott, t.ex. stöld. Av avgörande betydelseför brottsbekämpningen är därför polisens organisation ochresurser. Dessa frågor behandlar vi i en särskild motion tilldetta riksmöte.Missbruk och sociala problemMånga brott begås dock utan att brottslingen gör någonkalkyl på förhand. De flesta brott som riktar sig mot person,t.ex. misshandel, dråp etc försiggår ofta inför vittnen somkan avslöja brottslingen. Och även om vittnen saknas kani allmänhet brottsoffret ange brottslingen. Straffhotet ellerupptäcktsrisken väger m.a.o. ganska lätt när beslutet attbegå våldsbrottet fattas.Särskilt för denna senare typ av brott ärmissbruksbekämpning den kanske mest effektivtbrottsavhållande åtgärd samhället kan vidta. Vidare ansessocialpolitiska åtgärder, exempelvis inom utbildning,familjepolitik, arbetsliv, fritidsliv och socialmedicin ha storaeffekter. Om en deprimerad frånskild pappa ges hyggligaekonomiska villkor efter en skilsmässa saknas i varje fallen anledning till att han skall terrorisera sin före dettahustru jämfört med om han känner sigekonomiskt förfördelad. Dessa frågor, liksom frågor ombarns och ungdomars normbildning, behandlas i andramotioner till detta riksmöte.BehandlingstankenBehandlingstanken bygger på att brottslingen sätts icentrum. Humanitära skäl skall styra straffsystemet ochstraffet skall individualiseras. Förespråkarna för dennastraffteori menar att individen kan behandlas bort från ettbrottsligt beteende. Påföljderna skall därför vara humanaoch avpassade till den enskildes situation.Individualpreventionen, syftet att avhålla brottslingen frånnya brott, sätts m.a.o. i centrum.Behandlingstanken dominerade kriminalpolitiken iSverige men har alltmer övergivits undersenare år efter att ha utsatts för kraftig kritik. Den iblandmotsägelsefulla kritiken har bl.a. framhållit följande:Straffsystemet innebär inte en tillräcklig reaktion påbrottStraffsystemet ger möjligheter till långafrihetsberövanden vilket är inhumantOrsaken tillkriminaliteten läggs hos individenBrottslighetenbetraktas som en sjukdom -- de verkliga orsakernaförträngsKriminaliteten ges inte karaktär av medvetethandlande -- ansvar betraktas som ovidkommandeFängelserna betraktas som sjukhusmiljöer och döljer detfaktum att det handlar om tvång och inlåsningNyklassicismSom en reaktion mot behandlingstanken styrde imitten av 70-talet mer in på det som kommit att kallas förnyklassiska skolan. Vissa klassiska straffprinciper skulle nuåterupprättas.De tankar som dominerar är bl.a. följande:Straffetmåste vara ett obehagStraffet motiveras av ett visstklander från samhällets sida för det begångna brottetStraffet skall stå i proportion till brottetStraffet skallkunna förutsesStraffet och straffhotet har betydelse förmänniskors handlandeEn viktig princip är alltså proportionalitet, dvs.straffsatsen för ett visst brott skall stå i relation tillgärningens straffvärde. Det allmänna rättsmedvetandetavgör hur långt straff som skall följa på ett visst brott.Förutsägbarheten i straffsystemet skall också varatydlig. Tidsobestämda straff avvisas därför. Som en följd avdessa principer avskaffades detidsobestämda påföljderna ungdomsfängelse ochinternering.Våra slutsatserOavsett vilka konflikter som föreligger menar vi att detviktigaste måste vara att förhindra att brott överhuvudtagetbegås och att människor återfaller i brott. Vår inställninginnebär att följande straffprinciper bör gälla.Straffetmåste innebära ett visst mått av obehag för lagöverträdarenoch markera att samhället klandrar ett brottsligt beteende.Klandret/obehaget måste stå i viss proportionalitet tillgärningen. Detta är grunden för straffets normbildandefunktion.En bra påföljd är en effektiv påföljd -- detbehöver inte vara detsamma som ett långt fängelsestraff.Om långa fängelsestraff väljs skall ett tungt vägande skälvara att omgivningen därigenom skyddas frånbrottslingen.Fängelsestraff skall inte fungera somförvaring utan utnyttjas meningsfullt så att den intagne efterfrisläppandet kan klara av ett liv utanför anstalten.För attuppnå bästa brottsförebyggande resultat i det enskilda falletgår det inte att kräva absolut rättvisa inom kriminalvården.Särskilt när det gäller ungdomsbrottslingar är det tydligt attfängelse i vissa fall är det absolut sämsta alternativet och deteffektivaste sättet att utveckla ett brottsligt beteende.Detär oerhört viktigt med förutsägbarhet i straffsystemet.Därför måste beivrandet av brott ske snabbt ochkonsekvent. Detta är, vilket vi utvecklar i vår motion omunga lagöverträdare, särskilt väsentligt för unga brottslingarsom därigenom snabbt får klart för sig var gränserna går.Rättsväsendet måste ha tillräckligt med resurser för attsvara mot dessa krav.Förutsägbarhet eller individuell anpassningVi anser det självklart att domstolarna skall habefogenheter att välja den påföljd som passar bäst i varjeenskilt fall. Det är omöjligt att på förhand i lagen bestämmaatt ett visst brott alltid skall följas av en viss påföljd medsamma längd.För vissa typer av mycket frekventa brott kan det dockvara av värde om domstolens påföljd är relativtstandardiserad.Det är också viktigt att allmänheten vet att det följernågon form av straff om saken hamnar i domstol.Domstolarna i är mycket återhållsamma med attmeddela s.k. påföljdseftergift, dvs. anse någon skyldig menlåta vederbörande slippa straff. Denna restriktiva linjemåste fullföljas.Begränsa strafflagstiftningenVi tror att laglydnaden skulle öka om strafflagstiftningenbegränsades. är det alltför lätt att ta tilllagstiftningsinstrumentet när man stöter på en företeelsesom man inte gillar. Vi vill inte förneka att vi själva iblandbidragit till detta. Enligt vår uppfattning bör detkriminaliserade området minska. Om bara de handlingarsom är verkligt förkastliga är kriminaliserade torderespekten för strafflagstiftningen öka. Stor eftertänksamhetfordras också när ny strafflagstiftning skall införas.Fängelsestraffkommittén menade att effektiviteten istraffsystemet skulle öka om mängden kriminaliseradegärningar minskade. Strafflagstiftningen borde begränsastill förmån för administrativa avgifter, belöningssystem,m.m.Riksåklagaren () lade fram enrapport med exempel på gärningar som borde kunnaavkriminaliseras eller beivras i annan ordning. RÅ gavockså en mängd exempel på strafflagstiftning som inteutnyttjats under de föregående 10 åren.Rapportens förslag har i huvudsak ännu inte lett till någraförändringar i lagstiftningen.Inspirerade av RÅ:s rapport vill vi ge några exempel pågärningar som borde kunna avkriminaliseras eller beivras iannan ordning.Till brottet ''vårdslös skatteuppgift'' kan en persondömas om vederbörande av grovt slarv lämnat enfelaktig uppgift. (Om man medvetet lämnat enfelaktig uppgift blir det ett helt annat brott.) Den här typenav ''slarvbrott'' anser vi kan beivras genom attskattemyndigheten ålägger en avgift -- det är intenödvändigt att rättsväsendet belastas med sådana ärenden.De riktigt allvarliga skattebrotten framstår då också sommer klandervärda.Många av de förmögenhetsbrott som begås beror påatt det svenska samhället är tekniskt och kommersiellt högtutvecklat. Men brotten beror också på att handeln ochfinansbolag medvetet tar kreditrisker -- de vet att en vissandel av krediterna kommer att misskötas. Vi menar att detinte är rimligt att rättsväsendet alltid automatiskt skall trädain när t.ex. ett kontokortsföretag vill driva in sina missköttakrediter. Kontokortskrav och -bedrägerier kunde därförvara en lämplig målgrupp för åtalsprövning, dvs. åklagarenavgör om det finns skäl att väcka allmänt åtal eller omföretaget självt skall få driva sin process. Avgörande för ettallmänt åtal borde vara att företaget medverkat till attbegränsa sin skada. ges krediter alltför lättvindigtenligt vår mening vilket också märks hos kommunernassocialkontor.En annan möjlighet att förenkla rättsväsendets insatseroch skapa större skillnader mellan allvarliga och mindreallvarliga brott är att utnyttja systemet medstrafföreläggande. Detta innebär att åklagare kan utfärdaett slags standardiserade böter för mindre allvarliga,erkända brott. Genom en sådan ordning framstårbrottstypen som mindre klandervärd än sådana brott somgår till domstol. Vi menar att t.ex. lindrigare fall av brottenolovligt förfogande, olaga hot och framkallande av fara förannan borde kunna beivras genom strafföreläggande.Åtalsunderlåtelse och rapporteftergiftFörutsägbarheten i straffsystemet är utomordentligtviktig för den allmänna laglydnadens skull. Allalagöverträdelser, dvs. kriminella handlingar, skall beivras.En annan sak är att alltför många handlingar ärkriminaliserade vilket vi berört ovan. Men på de handlingarsom utgör brott skall det som regel följa ett straff.Polisens användning av rapporteftergift och åklagarnasvida befogenhet att ge åtalsunderlåtelse är därför förödandeför allmänhetens tilltro till straffsystemet. Efter ettriksdagsbeslut har åklagarna en vidare befogenhetatt tillämpa åtalseftergift.Folkpartiet liberalerna vänder sig mot det ökandeanvändandet av åtalsunderlåtelse och rapporteftergifter.Vår uppfattning är att rapport- och åtalseftergifter endastskall användas i undantagsfall och inte regelmässigt som nusker för vissa brott. bör fatta beslut omen återgång till de regler om åtalseftergift som gällde före 1april 1985. De skärpningar som gjordes i reglerna omåtalsunderlåtelse för unga lagöverträdare 1989 bör dockfortsättningsvis gälla.FängelsestraffFängelsestraff har mycket liten brottsavhållande effekt.Fängelsestraffkommittén undersökte utförligtfängelsestraffets betydelse . visar entydig forskning att en ökad användningav fängelsestraff inte skulle ha någon påverkan påbrottsnivån. Inte heller visar fängelsedömda någonbenägenhet att avstå från nya brott. Fängelsestraff ledertvärtom ofta till dålig rehabilitering för den enskilde. Ennågot lägre användning av fängelsestraff har därför intenågon effekt på brottsnivån. En kraftigare ökning skulleinte heller ha någon större effekt visar de internationellajämförelserna. Allmänhetens förtroende för rättssystemetförutsätter emellertid att samhället reagerar på brott. Omett allvarligt brott inte beivras tappar människor tron på attde lever i ett rättssamhälle. Medborgarna skulle då kunnauppfatta att det är tillåtet att göra vad som helst ochrättslösheten skulle sprida sig. Denna allmänpreventivaeffekt rättfärdigar fängelsestraff, även om sådana straff förden enskilde brottslingen snarare gör mer skada än nytta.Hur skall fängelsestraff avtjänas?Såväl svenska som utländska erfarenheter visar att ingadömda personer blir bättre eller laglydigare av att sitta påmycket slutna och hårda anstalter. Vi har därför inte någonanledning att ta efter den hårda fängelsetyp som finns i deflesta andra länder.Det är också viktigt att fängelsevistelsen inte ses som enförvaring utan att tiden används till meningsfullsysselsättning. Många av de intagna kräver elementär socialträning som att passa tider, sköta pengar och utföra andravardagliga sysslor som fordras av dem som lever utanföranstalten. Eftersom fängelsevistelsen skall leda tillåteranpassning bör tiden där verkligen användas aktivt försådan verksamhet.Villkorlig frigivningHalvtidsfrigivning eller två tredjedelar?För förutsägbarheten och tilltron till systemet är detviktigt att den strafftid som utdöms någorlunda motsvarasav den tid som den dömde tillbringar på anstalt. Detnuvarande systemet med halvtidsfrigivning är därförotillfredsställande -- en uppfattning som vi inte är ensammaom. De förslag som framförts är att man bör återgåtill det gamla systemet med villkorlig frigivning efter tvåtredjedelar av strafftiden. Även i årets budgetpropositionförutskickas en sådan förändring. menar mångaatt det är olyckligt att man därigenom åstadkommer enallmän förlängning av anstaltsvistelserna och attstraffsatserna därför generellt bör sänkas.Det finns emellertid även andra skäl att ifrågasätta enåtergång till två tredjedelsfrigivning. Det saknas nämligenvetenskapligt belägg för att frigivning just efter tvåtredjedelar av strafftiden skulle vara det lämpligaste för attundvika återfall i brott.Villkorlig frigivning som system kan som nämntsifrågasättas mot bakgrund av kravet på förutsägbarhet.Systemet har både föroch nackdelar. Vi har iriksdagen krävt att man bör studera dessa närmare för att seom det finns förutsättningar att helt avskaffa systemet medförtida frigivning. Detta krav vidhåller vi.Skall frigivningen vara obligatorisk?Idag är den villkorliga frigivningen obligatorisk förintagna som har en strafftid . Vi anser att detfinns skäl att ifrågasätta denna ordning. Det huvudsakligaskälet mot att återinföra den fakultativa frigivningen, dvs.en prövning i det enskilda fallet, anses vara att detta ledertill rättsosäkerhet.Enligt vår uppfattning bör utgångspunkten, i avvaktanpå den ovan föreslagna utredningen, även fortsättningsvisvara att frigivningen skall vara obligatorisk. Emellertid börmöjlighet ges att i enskilda fall besluta att villkorligfrigivning inte skall beviljas. De kriterier som skall kunnaföranleda att en intagen inte friges villkorligt efterförutbestämd tid skall vara tydligt angivna. Det skallframför allt gälla dem som ertappats med att hanteranarkotika eller permissioner.Ställ större krav på skötsamhet under prövotidenFör den som blivit villkorligt frigiven gäller en prövotidpå ett till . skall den frigivne iakttagaskötsamhet. Kraven på skötsamhet som frivården ställer ipraktiken skiftar avsevärt. Särskilt gäller detta kravet påavhållsamhet från droger.Vi anser att det är angeläget att skärpa kraven på demsom är villkorligt frigivna. Om en klient inte följer deanvisningar som frivården ger bör utgångspunkten vara attvederbörande återintages på anstalt. Grundläggande börvara att missbruk av narkotika inte accepteras under varesig anstaltstiden eller prövotiden.Fängelsehot vid kontraktsvård och villkorlig domÄndra reglerna för kontraktsvårdSedan den 1 januari 1988 finns det möjligheter att dömamissbrukare och vissa andra vårdbehövande tillkontraktsvård. liberalerna motsatte sigemellertid den praktiska utformning som gavkontraktsvården och som innebär att den är en utvidgningav skyddstillsynen. I stället menar vi att kontraktsvård skallutdömas inom ramen för villkorligt fängelse.För vår åsikt talar huvudsakligen tre skäl. Det första äratt påföljdens allmänpreventiva effekt stärks till följd av detkonkreta straffhot som vilar över lagöverträdaren. För detandra skall den som bryter sitt vårdkontrakt, och därmedskall avtjäna sitt fängelsestraff, inte få avräkna något avfängelsestraffet mot den tid som har förflutit. För det tredjeskall kontraktsvården på ett snabbt och enkelt sätt, efterbeslut av vederbörlig instans inom frivården, kunnaomvandlas till ovillkorligt fängelse. Någon prövning avåklagare eller domstol före verkställigheten behövs därmedinte.Dessa motiv utgör enligt vår uppfattning den riktigautgångspunkten för hur kontraktsvård skall utformas. Detär angeläget att kontraktsvård inte uppfattas som en genvägförbi fängelsestraffet. Detta gäller särskilt sådana brott därdet av allmänpreventiva skäl är angeläget att behålla enkoppling mellan brott och straff, främst våldsbrott ochrattfylleri.Det vårdprogram som den dömde förbinder sig attefterleva skall ha den bestämda och konsekventaambitionen att vederbörande skall bli av med sitt missbruk.Detta innebär att behandlingstiden i allmänhet kommer attbehöva omfatta en betydligt än vad det villkorligafängelsestraffet innebär. som vi anser att detta ären nödvändig förutsättning för att kontraktsvården skall blimeningsfull inser vi att de hårda krav, som kontraktsvårdenmed vårt förslag blev förbunden med, skulle medföra attmånga missbrukare föredrog att i stället avtjänafängelsestraff.Vårdens innehållFör att kontraktsvården skall fylla sin funktion krävs attde sociala myndigheterna och kriminalvården förmår att geden dömde en adekvat vård. En meningsfull och välfungerande kontraktsvård kräver ett omfattandeförberedelsearbete från sociala myndigheter, frivård,åklagare och domstol. Redan när en person döms tillkontraktsvård måste domstolen veta att en behandlingsplanfinns uppgjord, och att det finns plats för den dömde påbehandlingshem eller liknande. Under behandlingstidenskall kontinuerlig uppföljning ske för att ge den dömdeerforderligt stöd eller för att kunna besluta ombehandlingens upphörande och verkställighet avfängelsestraffet.Villkorlig fängelsedomVi är inte heller främmande för tanken att villkorlig dombyts ut mot villkorlig fängelsedom. Många har idaguppfattningen att villkorlig dom är detsamma som ettfrikännande. Genom den föreslagna ändringen markerarsamhället att den avsedda påföljden är fängelse och intenågot annat.PåföljdsvalVåldskommissionenVåldskommissionen anför i sitt slutbetänkande attbrottsbalkens allmänna regel om påföljdsval -- BrB 30:4 --bör ändras så att det tydligare framgår att fängelse skall varanormalpåföljd i de fall som regleras i detta lagrums andrastycke. liberalerna stödjer detta förslag. Som viframhållit i en annan motion, om brottsoffer ochbrottsbekämpning, stämmer även andra delar avvåldskommissionens överväganden väl överens medtidigare krav i från vår sida. Våldskommissionensförslag bör läggas till grund för lagstiftning.Påföljd för rattfylleriNya regler om trafiknykterhetsbrott infördes . De nya reglerna innebar på många sätten skärpning av lagstiftningen, men den allmänna debattenefter genomförandet har ändå mest kommit att handla omsläpphänthet. Anledningen är att påföljdspraxis med dennya lagstiftningen kommit att få en inriktning där villkorligdom blivit normalpåföljd. Villkorlig dom har kommit attutdömas även i fall där föraren haft extremt högpromillehalt alkohol i kroppen.Det står klart att motivuttalanden i propositionen gerutrymme för en minskning av det totala antaletfängelsedomar för rattfylleri. Det är därför inte i strid medlagförarbetena att merparten av domarna för rattfyllerimedför icke frihetsberövande påföljder. Två saker äremellertid otillfredsställande: att villkorlig dom, och inteskyddstillsyn, tycks ha kommit att totalt dominera de ickefrihetsberövande påföljderna samt att fängelse inte utdömsens vid extremt höga promillehalter.Skyddstillsyn borde vara normalpåföljdI propositionen uttalar föredragande statsrådet vidareatt ''utrymmet för villkorlig dom som påföljd för den somgjort sig skyldig till grovt rattfylleri är emellertid begränsattill följd av att en stor majoritet av dem har kroniskaalkoholproblem''. Då är, menar statsrådet, förhållandetofta sådant att risk för återfall föreligger, och ''den påföljdsom då kommer i fråga är skyddstillsyn''. anslötsig även i denna del till justitieministerns bedömningar.Dessa uttalanden är, som vi uppfattar dem, en tydligsignal till domstolarna: det är lagstiftarens uppfattning attskyddstillsyn bör övervägas i flertalet fall av grovtrattfylleri. Det har dock visat sig att domstolarna i mångafall inte förordnar om personundersökning. Därmed har deinget beslutsunderlag för att döma till skyddstillsyn.Detta problem avhjälps bäst av mer standardiseraderegler för när personundersökning måste inhämtas itrafiknykterhetsmål. har nyligenpresenterat en departementspromemoria ompersonundersökningssystemet. Promemorian söker dockinte på ett tydligt sätt råda bot på de nuvarande problemenmed villkorlig dom i stället för skyddstillsyn. Om dessaproblem torde vi och regeringen vara överens. Ytterligareåtgärder krävs därför på detta område.Fängelse vid extremt höga promillehalterRisken för trafikolyckor ökar markant redan om enbilförare har ganska små mängder alkohol i kroppen. Dettasjälvklara faktum är grunden för lagstiftningen på området.Lika tydligt visar flera undersökningar att det sker enkraftig ytterligare ökning av risken vid en alkoholhalt över1,5--. Att köra bil med extremt högapromillehalter eller i kraftigt berusat tillstånd är därför ettbevis på uppenbar likgiltighet inför andra människorssäkerhet till liv och hälsa. Det motivuttalande som styrpåföljdsvalet i rattfyllerimål tar sikte på huruvidagärningsmannen ''genom sitt körsätt, den omfattning somkörningen haft eller varit avsedd att ha, detrafikförhållanden som rådde vid körningen eller genomandra sådana omständigheter visat en uppenbar likgiltighetför sina medtrafikanters säkerhet''. Det är vår uppfattningatt extremt höga promillehalter eller extremt hög grad avberusning, på samma sätt som körningens omfattning m.m.,bör vara en faktor som talar för fängelsestraff.I båda de ovannämnda frågorna bör regeringenåterkomma med förslag till förbättringar.I en annan motion till detta , rörandemissbruksproblem, tar vi även upp förslag om en sänkningav promillegränsen för brottet grovt rattfylleri till 1,0promille.Alternativa strafformerAlternativ till fängelseFängelsestraff är, som vi ovan konstaterat, ettnödvändigt inslag i svensk kriminalpolitik.