mot · GE02N32 · 1991-03-06 00:00:00 — I propositionen pekas bl a på utbyggnadenav de små och medelstora högskolorna och på förekomstenav distansutbildning vid universitet.Vi vill i detta sammanhang påminna om att varitinitiativtagare och pådrivande när det gällt utbyggnaden avde små och medelstora högskolorna, senast manifesterat iden nya högskoleutbildningen på och genom denya högskolorna i och i . Det ärcentern som drivit igenom det resurstillskott tilluniversitetet i som möjliggjort satsningen pådecentraliserad utbildning via de lokala studiecentra somomnämns i propositionen. Det var också som vidföregående drivit igenom extra resurser till demindre högskolornas lokala kursutbud.I sin inledning till utbildningsavsnittet tvingas regeringenerkänna att utbyggnadstakten inom den högre utbildningenvarit för låg och konkurrentländer satsar betydligtmer och målmedvetet för att genom utbildning, forskningoch utveckling stärka sin konkurrenskraft. Andelenyrkesverksamma med högre utbildning ökar mycketlångsamt i vårt land och med hänsyn till de demografiskaförändringarna riskerar vi att inom ha enutveckling, där andelen (yrkesverksamma) högutbildademinskar.Detta får naturligtvis inte ske och därför krävs nu enkraftfull satsning inom högskoleområdet.Högre utbildning och forskning som drivkraftCenterpartiet har under en följd av år pekat på riskernaför en negativ välfärdsutveckling som en följd avregeringens passivitet inom den högre utbildningensområde. Senast under allmänna motionstiden väckte vien kommittémotion om högskolan där vi konstaterade attSverige är på väg att halka efter omvärlden när det gällertillgång på högskoleutbildad arbetskraft. Vi slog också fastvilken betydelse kunskap, genom utbildning och forskning,har som drivkraft i den regionala utvecklingen och att den ärav avgörande betydelse för möjligheter till fortsattframgång på världsmarknaden.Av dessa skäl krävs det en kraftigt utökaddimensionering av den högre utbildningen.Behovet av detta har vitsordats från skilda håll isamhället. Således har ett stort antal organisationer -- SFS,SAF, , SULF och TCO -- i en gemensam skrivelse tillregeringen framfört likartade krav. I skrivelsen framhållsatt det finns ett mycket stort antal behöriga ungdomar somsöker till högskolan men som avvisas på grund av att detinte finns tillräckligt många utbildningsplatser. I denkonjunkturnedgång som vi nu befinner oss i måste det varasärskilt missriktad sparnit att inte utnyttja begåvadeungdomars önskan att skaffa sig en utbildning som är avbestående värde . För många av dem kanalternativet komma att bli arbetslöshet med åtföljandekostnader för samhället i form av arbetsmarknadspolitiskainsatser. Detta måste ju för alla framstå som ett sämrealternativ.Bristfälligt regeringsförslagRegeringen säger sig nu -- sent omsider -- vara beredd tillvissa insatser för att förstärka den högre utbildningen ochforskningen. Vid en närmare granskning visar sig dockförslagen vara av en mycket blygsam omfattning och meden i högsta grad tveksam finansiering.Inom har man inlett arbetetmed ett s k högskoleprojekt, som har till syfte att leda framtill en ökad examination om inom entreårsperiod, som de administrativa kostnadernaskall minskas med samma procenttal.Detta kan anses vara en vällovlig ambition underförutsättning att man slår vakt om kvaliteten iundervisningen. Ett alltför långt drivet krav påeffektivisering kan leda till att högskolorna endastanstränger sig att ''producera så många poäng som möjligt''utan att kunna lägga tillräcklig vikt vid kvalitet, utvecklingoch utvärdering. Effektiviteten kan -- enligt centernsmening -- också ökas genom en översyn av linjestrukturenmed ökad frihet för de enskilda högskolorna att självautforma sitt utbildningsutbud och genom ett decentraliseratlokalansvar.Regeringens förslag är ensidigt inriktade mot dentekniska sektorn med motivet att åtgärderna skall ses i etttillväxtperspektiv. Även om detta kan vara befogat till endel vill vi dock hävda att det krävs ett bredare perspektiv påtillväxtbegreppet. För att säkerställa tillväxt och utvecklingkrävs det ökade utbildningsinsatser även inom ekonomiskoch humanistisk sektor. Som exempel kan anges att Sverigeär på väg in i en akut lärarbrist som även kommer atthämma tillväxten inom de tekniska sektorn. Centernsförslag till en ökad dimensionering av den högreutbildningen har sin grund i ett bredare perspektiv där ävende regionala hänsynen vägs in.Enligt regeringens sätt att redovisa propositionen ökarantalet platser inom högskolan med ca 700 till en beräknadkostnad av . Detta antal platser är dock utlagda -- även in -- och den beräknade kostnaden /92 stannar vid mer blygsamma . Detta ''tillskott'' skall finansieras genom en''motsvarande proportionell minskning'' av anslagen D 5. Utbildning för tekniska yrken, D 7. Utbildning för vårdyrken, samt D 8. Utbildning för undervisningsyrken! Resultatet avregeringens ''satsning'' är således att högskolan åläggs attutbilda något fler tekniker med oförändrade resurser totaltsett!När det gäller forskarutbildningen ger regeringen, pålikartat sätt, ett intryck av att den föreslagna satsningen ärbetydligt större än vad som motsvaras av det faktiskainnehållet. Av den förespeglade ökningen på visar sig endast kunna hänföras till /92. Resterandemedel gäller , dvs även inom nästaforskningspropositions treårsperiod. bortser manifrån att den omvandling av utbildningsbidrag tilldoktorandtjänster, som redan fattat beslut om,visat sig vara underfinansierad. Det krävs således etttillskott av resurser för att fullfölja intentionerna frånföregående års forskningspolitiska proposition innan mankan tala om någon generell förstärkning avforskarutbildningen.Centerns förslagFör att möta den ökade efterfrågan från de ungdomarsom önskar skaffa sig en högskoleutbildning och för attsvara mot arbetsmarknadens krav på fler högskoleutbildadeföreslår att antalet utbildningsplatser i högskolanutökas med 6 000 redan tillkommande höst. Vidfördelningen av dessa platser skall naturligtvis den tekniskasektorn tillgodoses med fler platser inom såvälcivilingenjörsutbildningen som den tvåårigamellaningenjörsutbildningen. Vidare bör platser tillförasutbildningarna för undervisningsyrken och för vårdyrken.Vid fördelningen skall också strävan vara att främja enlikvärdig regional utveckling över hela landet. Det ökadeantalet platser bör finanseras genom en omfördelning frånanslagen för ökad utbildning inomarbetsmarknadspolitikens ram. Det bör ankomma påregeringen att i samband med kompletteringspropositionengöra denna omfördelning.Nya universitet och högskolorSom ett led i en fortsatt utveckling av det svenskahögskolesystemet bör arbetet nu inledas på att utveckla denuvarande högskolorna i , , ochSundsvall/-- i samverkan med omkringliggandehögskolor -- till universitet. En tänkbar modell för dennautveckling kan vara att pröva formen med s knätverksuniversitet. Jämsides med att de nu nämdahögskolorna bygger upp en fakultetsorganisation bör ävenövriga högskolor tillföras fasta forskningsresurser.För att fortsätta den framgångsrika utbygganden av demindre och medelstora högskolorna (jfr prop 1990/91:87 s41) och för att ytterligare öka tillgängligheten iutbildningen, föreslår vi att nya högskoleenheter etableras iKiruna och Skelleftå. Av samma skäl bör högskolan iEskilstuna/delas i två separata enheter och desödra delarna av ges en egen högskolagenom omfördelning av utbildningsresurser frånStockholms universitet.Mer resurser till lokaler och utrustningI vår kommittémotion (1990/91:Ub 696) har vi utförligtredovisat alla de skäl som talar för en kraftfull satsning pånya resurser för lokaler, inredning och utrustning förhögskolan. Sammanfattningsvis handlar det om delokaltillskott som behövs för en utökad högskoleutbildningoch för att förnya den tekniska utrustningen. Förslaget ärdessutom väl motiverat för att möta den vikandekonjunkturen och tilltagande arbetslösheten. Sammantagetrör det sig om mycket stora behov och vi förslår därför att500 milj kr anvisas för ökade lokalkostnader och ytterligare 500milj kr till utrustning för grundutbildning och basutrustningför forskning. Dessa utgifter finansieras i centernsbudgetalternativ via intäkter från försäljning av statligaföretag och en avveckling av löntagarfonderna.Ökad forskarutbildningFör ökade insatser inom forskarutbildningen -- främstomvandling av utbildningsbidrag till doktorandtjänsteranvisar vi utöver regeringens förslag och räknardessutom med ett lika stort resurstillskott för detkommande budgetåret. För att öka utbudet på lokala ochindividuella linjer samt fristående kurser anvisar vi 55 miljkr utöver regeringens förslag. Dessa utbildningsinsatservänder sig till stor del till redan yrkesverksamma i form avfort- och vidareutbildning och är därför av mycket storbetydelse för den kompetensutveckling inom näringslivet,som är nödvändig för att åstadkomma den önskadetillväxten. Dessa anslagsposter är finansierade inom ramenför budgetalternativ.Kollektiva forskningsprogramBioteknikRegeringen berör kortfattat i propositionenbiotekniken. Några förslag läggs däremot inte. Man påståratt ''stora insatser har gjorts genom de senasteforskningspropositionerna för att tillvarata de möjlighetersom finns''.Biotekniken är inom många områden förenad med storosäkerhet och stora risker. har tidigare i motionerfört fram krav på en heltäckande lagstiftning förbiotekniken, en kompetent myndighet och klaransvarsfördelning för tillämpning och forskning.Sverige är ett av de få industriländer som saknar ettforskningsprogram angående bioteknik. Vi anser att ettsådant program måste utarbetas. I detta börprioriteras kunskapsuppbyggnad och biologiskgrundforskning. Det är också viktigt att få en kraftigförstärkning av systemforskning och tvärvetenskapligastudier av effekter av olika modifieringar. Detta bör gesregeringen till känna.V. Kommunikationer och infrastrukturKritik av regeringens förslagPropositionen innehåller en analys och bedömning av debehov och åtgärder som krävs inom områdetkommunikation och infrastruktur. Regeringens slutsats äratt kraftfulla investeringar på dessa områden är nödvändigaför framtida tillväxt. De förslag till investeringarsom presenteras är dock helt otillräckliga och dessutomfrämst inriktade på ett fåtal regioner. Detta är den logiskafortsättningen på en regeringspolitik som länge präglats avcentralisering och ökad regional obalans. Det är ettmisstroende mot enskilda och företag som tror på enframtid i befolkningsglesa regioner men som med hjälp avinfrastrukturella investeringar från statens sida skulle gesförutsättningar för tillväxt och livskraft.Regeringen förespeglar en stor satsning på investeringari infrastruktur under det närmaste årtiondet. Det hävdas attpropositionen innebär en fördubbling av investeringarna ijärnvägar och kollektivtrafikanläggningar till drygt 100miljarder kronor . Vid en närmaregranskning av förslagen visar det sig dock att man till stordel hänvisar till förväntad extern finansiering eller intäkter,som man hoppas få in från näringsliv, kommuner, landstingoch via avgifter. Den andel av tillskotten som skulle kommaatt representeras av nya statliga medel är förhållandevisblygsam.Av de 100 miljarderna utgör redanbefintlig investeringsnivå. Infrastrukturfondenrepresenterar 20 miljarder. Av dessa har endast 5 milj kranvisats. Ytterligare föreslås tillförasfonden /92. Dessa medel skall tas från vissaavskattningsmedel, vilka tidigare beslutat skallanvändas till en minskning av statsskulden.För investeringar under resterande del av 1990-talethoppas regeringen att effektiviseringar inom televerketskall inbringa till fonden. Mångabedömare är mycket tveksamma till sådanaavkastningskrav. Resterande 30 miljarder av de 100miljarderna anser regeringen skall kunna tillföras genomvägavgifter och samfinansiering med näringsliv ochregioner. En viss finansiering från dessa källor är sannoliktmöjlig, men att till betydande del basera ett tioårigtinvesteringsprogram på sådana osäkra inkomstkällor är intetrovärdigt.Det är tveksamt om näringslivet, förutom i mycketbegränsad omfattning, skulle vara intresserat av attinvestera i infrastruktur. Att tvinga kommuner ochlandsting att ta en mycket stor del av det ekonomiskaansvaret för investeringar i den övergripandeinfrastrukturen är också ytterst tveksamt.Det orealistiska i tanken att få in 30 miljarder påvägtullar kan illustreras med att större delen av Sverigesvägnät skulle behöva avgiftsbeläggas, eller att ca 750 000 fordon/dag och år betalar i vägavgift från1993 och framåt. Vi kan däremot anta att det kommer attdröja en bra bit in på detta årtionde innan utredningen givitresultat och någon form av system för bilavgifter börjargenerera inkomster. Vi anser dessutom att en punktskattsom vägtullar endast bör användas i begränsad omfattningoch då som ett styrmedel för att förbättra miljön.Centerns förslagUtgångspunkterEtt lands utveckling och välstånd står i direkt proportiontill dess utbyggnad av infrastruktur. Godakommunikationer är en förutsättning för att hela Sverigeskall leva. En utbyggnad av kollektivtrafiken, och ett välutbyggt väg- och järnvägsnät, ökar möjligheterna till ettdecentraliserat boende och näringsliv. Investeringar inomområdet person- och godstransporter är en avgörandeförutsättning för att skapa tillväxtmöjligheter i alla delar avlandet. Inte minst är de företag som har långa avstånd tillmarknaden beroende av goda kommunikationer för attkunna hävda sig både nationellt och internationellt.Tillgång till vagnlasttrafik och/eller järnvägsspår,flygplatser och hamnar är av strategisk betydelse. Många avvåra konkurrentländer satsar nu mycket hårt på enutbyggnad av järnvägen. Detta sker både nationellt, med bla en kraftig utbyggnad av snabbtågsförbindelserna, ochlokalt med energisnål och miljövänlig spårburenkollektivtrafik.Trafikpolitiken har också en betydelsefull social roll.Kommunikationerna måste utformas så att de medverkartill att skapa goda levnadsförhållanden. En framåtsyftandetrafikpolitik måste beakta beredskaps- ochsäkerhetsaspekter.Centerns utgångspunkt för investeringar itrafikanläggningar är att investeringar som ärsamhällsekonomiskt och miljömässigt optimala, medhänsyn tagen till de för varje region specifikaförutsättningarna, skall prioriteras. Det betyder att iregioner och områden där vägar är det enda realistiskaalternativet där skall också staten prioritera vägarna. Itätbefolkade områden, där underlag för effektivkollektivtrafik finns, skall staten istället prioritera sådanainvesteringar och för längre godsoch persontransporterskall järnvägen och flyg prioriteras. Det handlar enligtcentern inte om antingen eller, utan om investeringarnasammantaget skall leda till utveckling av hela landet och förbättrad miljö.Vi anser att regeringens satsning på infrastruktur är klartotillräcklig. Vi har också tidigare redovisat osäkerheten ifinansieringsdelen. är beredd att finansierakraftfulla satsningar i infrastruktur med delar av det kapitalsom kan frigöras vid försäljning av statliga företag (motion1990/91:N218). Det är nödvändigt, inte minst avkonjunkturskäl, att snabbt komma igång medinvesteringarna. Dessa måste komma hela landet till del.Sammantaget måste 90-talets infrastrukturellainvesteringar klart överstiga 100-miljarder-kronorsnivånoch finansieras med hjälp av bl a följande källor:Försäljning av statliga företagJärnvägsobligationerMindre investeringar i motorvägar än planeratMiljöavgifterInnan nya stora investeringar görs inomkommunikationsområdet är det nödvändigt att först ta framett underlag för att ge en helhetsbild av vad som kan varade mest optimala investeringsområdena. Detta bör ske urett långsiktigt samhällsekonomiskt perspektiv och då ocksåmed hänsyn tagen till investeringarnas miljöeffekter.Det är också av största strategiska vikt att rätt trafikslagutnyttjas vid rätt tillfälle. Så bör exempelvis investeringar ijärnvägsnätet ske på sätt som föreslagit ochför att på detta sätt undvika trafikalstrande väginvesteringari stora vägsystem och flygplatser, som kanske inte heltkommer att utnyttjas om den spårbundna trafiken ges enordentlig chans att utvecklas.Tidigareläggning av infrastrukturella satsningarDet är också i rådande konjunkturläge viktigt att påolika sätt främja sysselsättningen. föreslår därfören tidigareläggning av vissa infrastrukturella satsningar,finansierade bl a genom försäljning av statliga företag,avveckling av löntagarfonderna och utnyttjande av medelfrån arbetsmarknadsavgifter. Delar av det kapital som viden sådan åtgärd kommer att friställas föreslår vi skallanvändas till investeringar i infrastruktur /92.Förslaget innebär att används förinvesteringar på kommunikationsområdet och 1 miljardkronor till investeringar i lokaler och utrustning för högreutbildning och forskning. Sammantaget uppgårinvesteringarna till 3,5 miljarder kronor.Vi föreslår därför att ytterligare 1,5 miljarder kronorsammanlagt utöver regeringens förslag,avsätts för investeringar i infrastruktur 1990/91 enligtföljande fördelning:-- Upprustning av grusvägar i det statliga vägnätet2,-- Drift och underhåll av det statliga vägnätet -- länsvägarna 0,5 ''-- Nyinvesteringar i stomjärnvägar1,5 ''-- Lokaler och utrustning för högskolan och forskningen1,0 ''Statens ansvarEnligt uppfattning måste målet förtrafikpolitiken vara att erbjuda medborgarna ochnäringslivet i landets olika delar en tillfredsställande säkeroch miljöanpassad trafikförsörjning till lägsta möjligasamhällsekonomiska kostnader.Centern anser därför att staten skall ha det ytterstaekonomiska ansvaret för investeringar i infrastruktur.Staten kan inte avhända sig detta ansvar genom attförutsätta olika former av extern finansiering. Regeringenär inte beredd att ta detta ansvar, då man bara tar på sig enbegränsad del och sedan gör mycket optimistiskaberäkningar om finansieringsmedverkan från andraintressenter. På detta sätt får man investeringsnivån attframstå som mycket högre än vad som i realiteten är fallet.Att betonar statens ansvar förinfrastrukturinvesteringar betyder inte att vi utesluter attandra finansieringsmöjligheter än skattemedel bör sökas.Givetvis bör externa finansieringsmöjligheter prövas mendet är nödvändigt att ha ett realistiskt förhållningssätt tillvilken nivå sådana medel kan komma att få.Trafik och miljöCentern anser att trafikpolitiken har en central roll omvi ska lyckas att komma till rätta med miljöproblemen.Transportsystemet måste utformas från ekologiska ochsamhällsekonomiska principer. Investeringarna i spårburentrafik har under en mycket lång följd av år legat på enalldeles för låg nivå och kommer så att förbli om regeringensambitioner blir verklighet. Det är en oacceptabelutveckling. En ny trafikpolitik måste syfta till brakommunikationer, en radikal minskning av trafikensmiljöskador, till minskade olyckor och bättreresurshushållning.InfrastrukturfondenPå regeringens förslag beslöt föregåenderiksmöte att en infrastrukturfond skulle inrättas förinvesteringar inom järnväg och kollektivtrafik. (Prop1989/90:88, 1989/90:TU27).Från sida begärde vi att regeringen skulleåterkomma med förslag om fondens uppbyggnad, funktion,styrning, planeringsprinciper och metoder förprojektprövning. anslöt sig till detta förslag.Riksdagen uttalade bl a med anledning avcentermotionen att medlen ur fonden skall användas så atttrafikens miljöpåverkan begränsas, infrastrukturen för2000-talets behov utvecklas, effektiviteten inomtransportsystemet höjs, trafikförsörjningen i alla delar avlandet säkerställs samt trafiksäkerheten höjs. Man påtaladeatt det torde vara möjligt att relativt omgående påbörjavissa investeringar med stöd från fonden.Centern anser att de i propositionen föreslagnaåtgärderna inte motsvarar riktlinjer. Fortfarandeanges inte vilka villkor som ska gälla för utnyttjande avfondens medel. Av de få konkreta förslag påväginvesteringar, som kan utläsas från propositionen kan vikonstatera att medlen i första hand skall satsas på de storavägstråken, i huvudsak europavägarna, och att de skallanvändas för delfinansiering av projekt där man hoppas påexterna intäkter. Fondens resurser riskerar därmed attanvändas på ett sätt som är starkt koncentrationsdrivande.Det är givetvis värdefullt att en fond inrättas medtillgång till resurser för infrastrukturinvesteringar. Vi villdock understryka vikten av att fondens resurser kommerhela landet till del.De järnvägsinvesteringar som föreslås är ensidigtinriktade på transporter mellan de stora städerna. Centernanser att ovan anförda exempel än en gång visar påregeringens ovilja att satsa nödvändiga resurser förutveckling och tillväxt i alla delar av landet. Det är ocksårimligt att räkna med större extern finansiering och intäkter,där trafikunderlaget är bäst.Fondens sammansättning, uppgifter och finansieringDen av regeringen föreslagna delegationen förinfrastrukturinvesteringar får inte innebära att fördelningenav investeringsresurserna undandras påverkan.Delegationens uppgifter skall vara att bereda, initiera ochgenomföra, förhandla och utarbeta beslutsunderlag.Centern anser att delegationens arbete bl a måsteinriktas på investeringar som skapar utveckling och tillväxti sådana regioner som inte har en konkurrenskraftigtuppbyggd infrastruktur. En livskraftig tillväxt i hela landetär helt avhängig de regionalpolitiska satsningar som görsunder 1990-talet.InvesteringsplaneringRegeringen föreslår att samordnadinvesteringsplanering inom , ,luftfartsverket och så långt som möjligt skallupprättas i enlighet med vad vi från harkrävt.Vi anser att det parallellt med denna samordning avinvesteringsplaneringen också krävs en parlamentariskutredning om det framtida järnvägsnätet. Utredningensuppdrag skall vara att utreda det framtida järnvägsnätetfrån bl a arbetsmarknads-, miljö- och industriutgångspunkt.Härvid bör exempelvis möjligheterna till ett nordisktsnabbtågsnät utredas.I propositionen föreslås att den politiska styrningen frånregeringens sida ska öka. Vi kan inte acceptera att denpolitiska styrningen koncentreras till regeringskansliet.Enligt mening skall angeförutsättningarna för trafikverkens långsiktigainvesteringar. Trafikverken skall också innanprojektplaneringen påbörjas till redovisainvesteringsinriktningen för de närmaste 5--10 åren.Riksdagen ges på så sätt möjlighet att på ett tidigt stadiumpåverka verkens kommande investeringar.Vägverkets organisationsfrågorCentern har inget att erinra mot att vägverketsorganisation indelas i en produktionsdel samt i senare skedeen eventuell affärsdel. Vi vill vidare understrykanödvändigheten av att planeringen av vägnätet med ettregionalt och lokalt inflytande bibehålls, där bl alänsstyrelserna som fastställer de långsiktigaplanerna för länstrafikanslaget och delar iplaneringsprocessen för riksvägnätet ochstomjärnvägsnätet. Det är mot denna bakgrund nödvändigtatt antalet regionala administrativa planeringsenheter inomvägverket inte minskas i omfattning så att det lokala ochregionala inflytandet i planeringsprocessen blir en chimär.Bättre vägarDet är angeläget att den svenska trafikpolitiken, särskiltvägpolitiken, bygger på en realistisk uppfattning om bilensbetydelse och funktion i vårt samhälle. av persontransporterna sker med bil. Denna andelvarierar dock mellan olika regioner i landet. Andelenvarierar också kraftigt mellan olika typer av ändamål medresandet. I stora delar av vårt land är bilen det endarealistiska alternativet för att kunna ta sig till och frånarbetet, liksom för att nå dagligvaruhandel, sjukvård,kultur- och fritidsutbud.Till skillnad från regeringen anser attinfrastrukturen i hela måste förstärkas. Vi vill härunderstryka behovet av en kraftig upprustning av vägnäteti olika delar av landet. Tillgången till vägar är av strategiskbetydelse. Bra vägar är för många en förutsättning för attsnabbt få fram nödvändiga produktionsmedel och attsnabbt nå marknader både inom och utom landet.I tillväxtpropositionen föreslår regeringen, att ett''gemensamt nationellt vägnät av särskild betydelse förlandets tillväxt och välfärd'' skall pekas ut.