mot · GE02So223 · 1991-01-25 00:00:00 — Vi anser därför att en översyn av dessa reglerär nödvändig.I den nya lagen sägs i 5 § att ''bidrag lämnas till föräldermed handikappat barn, under förutsättning att föräldernsammanbor med barnet och har behov av ett fordon förförflyttning tillsammans med barnet''. Alla gravthandikappade barn bor dock inte hos sina biologiskaföräldrar. En del bor hos fosterföräldrar. Fosterföräldrarkommer inte i åtnjutande av bilstöd, även om alla andravillkor för stödet är uppfyllda. Reglerna bör ändras så attäven fosterföräldrar som bedöms att under mycket lång tidvårda ett handikappat barn kommer i åtnjutande av bilstöd.För övriga fosterföräldrar måste kommunen ge etterforderligt stöd vid bilanskaffning.12. Handikappanpassa kollektivtrafiken och ökasamordningen med färdtjänstenRiksdagen antog en lag om handikappanpassadkollektivtrafik (1979:558). Det var den dåvarandefolkpartiregeringen som lade fram detta lagförslag. Isamband med detta uttalade att ett visst angivetramprogram i princip borde kunna genomföras under entioårsperiod. Detta beslut fattades ,men nästan inget har hänt för att öka tillgängligheten för dehandikappade i kollektivtrafiken.Det är i många fall att föredra att handikappademänniskor kan använda den allmänna kollektivtrafikenistället för färdtjänsten. Det ger den handikappade ökadfrihet och blir billigare.De framsteg som gjorts är dock otillräckliga.Några nämnvärda åtgärder för att t.ex. göra det möjligt förrullstolsburna handikappade att åka buss eller tåg har integenomförts. En av orsakerna till detta kan vara att despecialdestinerade bidragen till färdtjänstmotverkar andra åtgärder som underlättar handikappadesförflyttning, t.ex. anpassning av kollektiva färdmedel.I samband med det trafikpolitiska beslutet avsattes50 milj.kr. för bidrag till investeringar för att ökahandikappanpassningen i lokal och regional kollektivtrafik.Det har framkommit att dessa medel inte kommit tillanvändning. Endast 35 miljoner av medlen hade förbrukatsfram . Detta pekar på att transportrådet somfördelar medlen länsvis inte arbetat tillräckligt aktivt för attstimulera trafikhuvudmännen att ökahandikappanpassningen.Transportrådets rapport 1990:3 innehåller enutvärdering av gjord handikappanpassning avkollektivtrafiken. framhåller i rapporten attbeslutet inte genomförts. Man pekar på att dettatill viss del kan bero på frågans komplexitet. Att genomföraförändringar som till viss del förutsätter en mentalberedskap tar tid. Att bygga in nya komponenter i gamlabeprövade system kräver ofta följdförändringar i både detaktuella färdmedlet och i det trafiksystem som färdmedletverkar i. Men rådet konstaterar också att det inte finnsnågon genväg. Det framtida arbetet med atthandikappanpassa kollektivtrafiken måste fullföljas enligtriksdagens intentioner.Nu planeras en avveckling av transportrådet och denöverordnade rollen för handikappanpassningen avkollektivtrafiken skall övertas av trafiksäkerhetsverket.Övriga myndigheter inom kommunikationsområdetföreslås inom sina respektive verksamhetsområden få ettansvar för handikappanpassningen. Kostnaderna föråtgärderna skall rymmas inom myndigheternas ochtrafikföretagens ordinarie ramar.Mot bakgrund av nu gällande lagstiftning,transportrådets utvärdering och behoven gör vibedömningen att insatserna för handikappanpassning avkollektivtrafiken måste förstärkas och mer samordnas medandra åtgärder som rör handikappades kommunikationer.Färdtjänsten skall ses som ett komplement till kollektivafärdmedel och underlätta resandet för personer medförflyttningssvårigheter. Lokal färdtjänst ges avprimärkommunerna med vissa undantag och utgår som ettbistånd enligt socialtjänstlagen. Färdtjänsten berättigar iregel inte till resor inom det egna länet. Detta är en brist,eftersom kommunerna har olika storlekar och servicen somefterfrågas finns inte alltid inom kommunens gränser.Riksfärdtjänsten syftar till att möjliggöra för gravthandikappade att företa längre resor inom landet tillnormala kostnader. Berättigade till riksfärdtjänst ärpersoner som på grund av sitt handikapp och brist påtillgängliga trafikmedel måste resa på ett dyrare sätt ännormalt. , , har ansvaret förriksfärdtjänsten. Samhällets kostnader för färdtjänst harökat kraftigt, och uppgår nu till ca 2 milj.kr.I årets budgetproposition föreslås att TPR skallavvecklas och att frågor rörande riksfärdtjänst förs över tillkommunerna fr.o.m. den 1 januari 1992.Anledningen till att utgifterna för färdtjänst ökat kraftigtkan delvis förklaras av att beslut omatt kollektivtrafiken skulle handikappanpassas inteförverkligats. Det är fortfarande så gott som omöjligt för enrullstolsburen att åka kollektivt.Alla typer av färdtjänst bör ses som ett komplement tillkollektivtrafiken för dem som inte kan utnyttja denna. Detär därför fel att en del av färdtjänsten utgör ett biståndenligt . Detta är ett föråldrat synsätt.Färdtjänsten, såväl den som f.n. utgår enligtsocialtjänstlagen som riksfärdtjänsten, bör ges sammahuvudman som den övriga kollektivtrafiken. Samordningenmellan de olika sektorerna måste öka och anpassningen avkollektivtrafiken till de handikappades behov fullföljas. Viföreslår därför att regeringen ges i uppdrag att komma medförslag till hur ett samlat huvudmannaskap för färdtjänstoch övrig kollektivtrafik skall genomföras.13. Tekniska hjälpmedelBrister i miljön och omgivningen förvärrar handikappetoch gör livet besvärligt. Men allt fler av dessa svårigheterkan kompenseras med olika typer av hjälpmedel. Bra ochändamålsenliga hjälpmedel ökar de handikappadesoberoende och kan medföra en samhällsekonomiskbesparing.Problemen och bristerna beträffandehjälpmedelsförsörjningen är dock flera:informationenom vilka hjälpmedel som finns är bristfälligbristandeproduktutvecklingkonkurrensen mellan tillverkarna avhjälpmedel är oftast obefintligdet förekommer oftastingen uppföljning av att hjälpmedlen fungeraråteranvändning av hjälpmedel sker i mycket begränsadomfattningAnsvaret för att tillhandahålla hjälpmedel är splittrat påflera olika huvudmän. Hälso- och sjukvården har ettbetydande ansvar inom detta område. Men ävenarbetsmarknaden, och utbildningssektornhar ett visst ansvar för att tillhandahålla tekniskahjälpmedel.Inom landstingen finns det också ofta problem medhjälpmedelsförsörjningen. Det har förekommit atthandikappade har blivit ordinerade ett visst hjälpmedelmen inte fått det därför att hjälpmedelsanslaget redan varitslut. Man har då gett besked att den handikappade får väntatill nästa budgetperiod för att kunna få sitt hjälpmedel. Detär orimligt att långa väntetider ibland förekommer innanden behövande kan få sitt hjälpmedel.Tekniska hjälpmedel har stor betydelse för enhandikappad människas levnadsvillkor. Det måste därför iprincip vara lika självklart att få hjälpmedel som det är attfå medicin.Det övergripande ansvaret förhjälpmedelsverksamheten bör inte vara uppsplittrat på flerahuvudmän. Staten bör ges ett övergripande ansvar medklart uttalade riktlinjer för verksamheten samt ettbetydande kostnadsansvar.I samband med att beslutade om en ändradansvarsfördelning inom äldreomsorgen beslutades att enparlamentarisk utredning skulle tillsättas. Utredningenskall ha i uppdrag att överväga vilka åtgärder som behövervidtas på hjälpmedelsområdet i och med att ett kommunalthälso- och sjukvårdsansvar införs. Utredningen skall ävenöverväga vilket ansvar staten bör ha inom området.För att möjliggöra idrott och friluftsliv för handikappadekrävs tillgång på olika hjälpmedel som specialkonstrueradskidutrustning, anpassade kanoter m.m. Här är det viktigtatt tillvarata de handikappades och ledarnas erfarenheteroch stimulera utvecklingen av bättre hjälpmedel.13.1 Den nya teknikens möjligheterDatateknikens och informationsteknologins snabbautveckling påverkar livsvillkoren för många människor, ibåde positiv och negativ riktning. För människor medfunktionshinder är detta ännu mer påtagligt. Den nyatekniken för att rationalisera och förbättra servicen förflertalet kan för handikappade skapa nya problem.Kösystemen på post och bank är exempelvis inte utformadeför synskadade. Ökad abstraktion i många situationer i detdagliga livet och i arbetet drabbar allt flerförståndshandikappade.Samtidigt skapar datateknik och informationsteknologimöjligheter att överbrygga många typer av handikapp ochutgör fantastiska verktyg för att ge handikappade möjlighettill att leva ett mer fullvärdigt liv, stimulans till arbete ochkommunikation med andra människor. Tekniken har redantagits i bruk av många handikappade och har längelegat långt framme på detta område.Syntetiskt tal, automatiska dokumentläsare, alternativatangentbord, röststyrning och texttelefon är exempel påmikrodatorbaserade handikapphjälpmedel som kommitfram genom bl.a. svensk utveckling. Det är viktigt att dennautveckling får fortsatt stöd, som samarbete börsökas med andra länder som också har eller kan ta framkvalificerad teknik.Ännu har dock mycket litet av den nya teknikens allamöjligheter tagits i bruk. På vissa områden finns lösningarsom kan tas fram relativt snabbt, på andra kan vi baraana möjligheterna. Bristande kunskap och fantasi gör attdet kommer att ta tid att få fram lösningar. Systematiskt ochtålmodigt arbete kommer dock efterhand att ge godaresultat.Den offentliga informationen måste bli tillgänglig istörsta möjliga utsträckning för människor med handikapp.För att möjliggöra detta så har den nya tekniken en storbetydelse.13.2 , som är samhällets centrala organför hjälpmedelsfrågor, bör ha en central och pådrivande rollinom hjälpmedelsverksamheten. Institutet finansierar sinverksamhet främst genom bidrag från den allmännasjukförsäkringen och genom egna intäkter. är gemensamt huvudmän förinstitutet.Kraven på har blivit allt störresamtidigt som dess resurser minskat. Som en följd härav harantalet tjänster vid institutet minskat och inom de olikaverksamhetsgrenarna har nedskärningar av servicenivånvarit nödvändig. bör garanteras bättreekonomiska och personella resurser vilka åtminstone följerkostnadsutvecklingen. bör därför gesökade medel via statsbudgeten. Under /92vill vi anslå ytterligare 10 milj.kr. till institutets verksamhet.14. Stöd för förbättring 14.1 RehabiliteringMed rehabilitering menas alla åtgärder som syftar till attersätta, förbättra eller helst återställa kroppsfunktioner somförsämrats genom sjukdom eller annan skada. Genomexempelvis träning skall man försöka återfå största möjligafysiska, psykiska eller sociala funktionsnivå.All rehabilitering måste utgå från den handikappadesindividuella behov och förutsättningar och ta hänsyn ocksåtill förmågan att fungera i samhället. Alla handikappadesom är i behov av behandling måste få det oavsett om detföreligger möjlighet till förbättring eller om det endast ärfråga om bibehållande av funktioner.Många handikappade behöver vid sidan om enkontinuerlig rörelseträning regelbundna intensivperiodernågon gång på rehabiliteringsklinik med möjlighet tillsjukgymnastik och genomgång av hjälpmedel.Medicinsk rehabilitering skall sättas in så snart det akutasjukdomsskedet är över och bestå av åtgärder för attmotverka kvarstående funktionsnedsättningar.Rehabilitering kan också vara social och yrkesinriktad ochavse exempelvis bostads- och arbetsplatsanpassning,studierådgivning, arbetsträning m.m.Inom det medicinska rehabiliteringsområdet finns detidag stora brister. handikapputredning harkonstaterat att det enbart finns 16 medicinskarehabiliteringskliniker fördelade på 14huvudmannaområden. Resurserna för rehabilitering inomsjukvården är begränsade och ojämnt fördelade.Utredningen konstaterar vidare att långvårdsklinikeranvänds i stor omfattning även för rehabilitering av yngrepersoner. Möjligheten till medicinsk rehabilitering börfinnas hos varje sjukvårdshuvudman.14.2 HabiliteringHabilitering avser åtgärder för att barn, som från födseleller unga år på grund av sjukdom eller skada behöveranpassning, så långt handikappet tillåter skall kunnafungera normalt, fysiskt, psykiskt och socialt. Habiliteringbetyder således att utveckla en förmåga som intefunnits. Alla barn som är i behov av habilitering måstekunna få det.Insatserna kan vara olika som t.ex. sjukgymnastik ochstöd från logopeder, psykologer, arbetsterapeuter, läkareetc. Genom att dessa resurser samordnas når man bättrekvalitet, dessutom slipper föräldrarna och barnet hakontakt med många olika instanser som kanske är belägnalångt från varandra.Riksförbundet har intervjuat 40 familjer medutvecklingsstörda barn, ungdomar och vuxna i fem olikalandsting för att se hur de upplever det stöd habiliteringenger. Resultatet har sammanställts i rapporten''Utvecklingsstörda i habiliteringen 1990''. Rapporten drarslutsatsen att många föräldrar till utvecklingsstördaupplever brister i samhällets stöd till habilitering. Blandannat framförs att familjerna saknar kontaktperson,uppsökande verksamhet från habiliteringen, hjälp ochrådgivning samt framför allt att de saknar specialistinsatseroch information.Även vuxna handikappade har behov av en samordnadhabilitering. upphör oftast inskrivningen i densamordnade habiliteringen . Detta är docken känslig fas när den unge handikappade skall flytta ut tilleget boende och skapa sig en egen tillvaro och identitet. Härkan en samordnad vuxenhabilitering göra stora insatsermed praktiskt och psykologiskt stöd. Därför bör ensamordnad habilitering också erbjudas vuxna.15. OmsorgslagenDen nuvarande omsorgslagen trädde i kraft den 1 juli1986 och ersatte då en omsorgslag /68. Den lagenpräglades av regler om institutioner och åtgärder oberoendeav den enskildes samtycke. handikapputredninghar i sitt kartläggningsbetänkande konstaterat attomsorgslagen som trädde i kraft har stor betydelse försin personkrets.I omsorgslagen tillförsäkras psykiskt utvecklingsstördapersoner som på grund av hjärnskada, föranledd av yttrevåld eller kroppslig sjukdom, har fått ett betydande ochbestående begåvningshandikapp samt personer medbarnpsykoser rätt till vissa särskilda omsorger. 1989 årshandikapputredning har dock konstaterat att många inomgruppen, trots gällande lagstiftning, har lägre standard änandra. Detta gäller främst boendet och tillgången tillpersonligt stöd.Lagen ger bl.a. rätt till rådgivning och personligt stödsamt daglig verksamhet för dem som inte arbetar ellerutbildar sig. Vidare ger den psykiskt utvecklingsstörda barnrätt till korttidsvistelse utanför det egna hemmet och bostadi familjehem eller elevhem. Vuxna har rätt till boende igruppbostad om de inte kan bo helt självständigt. Det ärangeläget att ge en bredare krets handikappade del av dessaomsorger.En utvidgning av omsorgslagens personkrets bör i förstahand omfatta barn som till följd av omfattandefunktionshinder har betydande svårigheter i den dagligalivsföringen och därmed behov av ett särskilt stöd. Enutvidgning med denna avgränsning skulle medföra attpersonkretsen skulle öka med ca 10 000 personer.1989 års handikapputredning har till uppgift att bedömabehovet av omsorger för andra grupper av handikappade ändem som f.n. omfattas av omsorgslagen. Utredningenberäknas enligt uppgift komma med sitt förslag i denna delunder innevarande kalenderår. Vi avvaktar därförutredningens förslag.16. Internationell solidaritetUnder senare tid har vi genom massmedia fått nyauppgifter om de vidriga och omänskliga förhållanden sområder för de handikappade i de f.d. kommunistländerna iCentral- och . Bilder från rumänska barnhem harskakat många. Men glädjande nog är viljan och intresset attförbättra de handikappades förhållanden där påtaglig.Detta engagemang är ett tecken på att synen påfunktionshindrade har utvecklats till en stark känsla avsolidaritet.Inom kommunistdiktaturerna har handikappademänniskor i stor utsträckning saknat rätten att tillhörasamhällsgemenskapen. Människor med funktionshindervar en skamfläck för kommunismen och måste därför görasosynliga och glömmas. Även vår handikappomsorgkännetecknades tidigare av samma synsätt. Bakom dennaförändring i vårt samhälle ligger decennier av ideellt ochpolitiskt arbete. Detta engagemang har resulterat iförändrade attityder och förbättrade levnadsvillkor för defunktionshindrade.Inom de fallna kommunistdiktaturerna påbörjas nuarbetet med att ur ruinerna bygga människovärdiga ochtryggare samhällen. För att förbättra de handikappadesvillkor i Öst- och måste ett betydande arbetebedrivas med att ändra inställningen till människor medolika funktionshinder. I detta attitydpåverkande arbete kanoch bör vi delta genom att informera om vårhandikappolitik. Även det faktum att har ratificeratFN-konventionen om barnets rättigheter förpliktigar oss attbedriva internationellt samarbete inom detta område. Ikonventionens artikel 23, som behandlar de handikappadebarnens rätt, står att konventionsstaterna i en anda avinternationellt samarbete skall främja utbyte av lämpliginformation på området.För att möjliggöra detta internationella samarbete medde f.d. kommunistländerna i Öst- och böräven handikapporganisationerna ges ett bättre ekonomisktstöd för detta behjärtansvärda arbete. I åretsbudgetproposition föreslås en viss utökning avorganisationsstödet. En del av ökningen avser att georganisationerna ekonomiska förutsättningar för att öka sittarbete inom det internationella området. Detta är ett brainitiativ från regeringens sida. Men vi vill ytterligare tillförahandikapporganisationerna 15 milj.kr. under budgetåret1991/92 som skall användas för att utveckla samarbetet medCentral- och . Förslag om detta framläggs i enannan motion till detta riksmöte.17. OrganisationsstödHandikapporganisationernas verksamhet har haft enavgörande betydelse för dagens handikappolitik. De förstahandikapporganisationerna bildades redan under slutet av1800-talet, med uppgift att ge hjälp och stöd åtmedlemmarna. Verksamheten var bl.a. inriktad på attunderlätta för medlemmar att få sysselsättning och attgarantera en någorlunda dräglig försörjning vid sjukdomoch arbetslöshet.Handikapporganisationerna har ca 450 000 medlemmar och verksamhet i ca 3 000 lokala och regionala föreningar. Organisationernabedriver centralt, regionalt och lokalt samhällspåverkandeoch intressepolitisk verksamhet, anlitas somremissinstanser och är företrädda i olika utredningar. Enväxande aktivitet är utöver medlemsstöd även informationom handikapp till olika utbildningsverksamheter,samhällsorgan och enskilda.Handikapporganisationerna har höga kostnader för sinverksamhet bl.a. därför att många av de personer deorganiserar har olika slag av funktionshinder. Av dettaföljer att verksamheten måste ha en hög grad avanpassning. Det handlar bl.a. om att informationen måsteanpassas till de speciella krav som ställs, för att kunnaunderlätta ett aktivt deltagande.Handikapporganisationerna drabbas också av betydandekostnadsökningar p.g.a. momsbreddningen i samband medskatteomläggningen.Innevarande budgetår har 35 handikapporganisationererhållit statligt stöd. I budgetpropositionen föreslås enökning av organisationsstödet tillhandikapporganisationerna med drygt 21 milj.kr. till drygt100 milj.kr.Vi anser inte denna höjning tillräcklig för atthandikapporganisationerna skall ges reella möjligheter attdriva sin verksamhet. Vi föreslår därför ytterligare 25milj.kr. i bidrag till handikapporganisationer. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om handikappades möjlighet att fåpersonliga assistenter (rubrik 2),2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om bättre avlastning till föräldrarmed handikappade barn (rubrik 3.1),[att beslutar om en ändring avberäkningsgrunden för vårdbidrag så att det utgår med 2,5basbelopp vid helt vårdbidrag (rubrik 3.2),1][att för /92 påsocialdepartementets anslag C 3 Vårdbidrag förhandikappade barn anslår ytterligare 212 milj.kr., dvs. (rubrik 3.2),1][att hos regeringen begär förslag till ett systemdär merkostnadsdelen av vårdbidrag skiljs ut frånvårdbidraget (rubrik 3.3),1][att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att förtidspensionering avhandikappade ungdomar som studerar bör undvikas (rubrik3.4),1][att hos regeringen begär förslag till ett systemtill ersättning då ett handikappat barn/ungdom studerar pågrundskole- eller gymnasienivå så att förtidspensioneringkan undvikas (rubrik 3.4),1][att beslutar att tillfällig föräldrapenning skallutgå till föräldrar som tillfälligt tvingas avstå frånförvärvsarbete för att vårda sjukt hemmaboende, vuxethandikappat barn som studerar på högst gymnasienivå(rubrik 3.5),1]3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om hjälp till barn med MBD (rubrik3.7),4. att hos regeringen begär en översyn avstödet till föräldrar med funktionshinder (rubrik 4),5. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om de små och mindre kändahandikappgrupperna (rubrik 5),6. att beslutar om inrättande av ettträningscenter för barn med ovanliga handikapp (rubrik5.1),7. att för /92 anslår 15 milj.kr.under särskilt anslag för inrättandet av center för barn medovanliga handikapp (rubrik 5.1),8. att beslutar om inrättande av ett centrum fördiagnostik och rehabilitering av vissa svårdiagnostiseradehjärnskador i enlighet med vad som anförts i motionen(rubrik 5.2),9. att för /92 anslår 15 milj.kr.under särskilt anslag till inrättande av ett centrum fördiagnostik och rehabilitering av vissa svårdiagnostiseradehjärnskador (rubrik 5.2),10. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om tolkverksamheten (rubrik 6),[att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att särvuxutbildningen måstekomma alla berättigade till del (rubrik 7),2][att beslutar att särvux även skall omfattaundervisning på träningsskolenivå och att vuxna även skallfå delta i yrkessärskolan (rubrik 7),2]11. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om sittliftar vid allmänna bad (rubrik9),12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om de handikappades möjlighetertill deltagande i kulturaktiviteter (rubrik 9),[att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behov av ökatekonomiskt stöd (rubrik 9),3][att för /92 underutbildningsdepartementets anslag H12 Bidrag till nyhetsinformation ochlitteratur anslår ytterligare , dvs. (rubrik 9),3]13. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om de handikappadesrekreationsanläggningar (rubrik 9.1),n14. att beslutar att öka anslaget tillrekreationsanläggningar för handikappade med . (rubrik 9.1),15. att för /92 undersocialdepartementets anslag G7 Kostnader för viss verksamhet för handikappade punkt8 Bidrag till rekreationsanläggningar anslår ytterligare , dvs. (rubrik 9.1),16. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts angående undantag från kravet påeget körkort som krav för erhållande av bilstöd (rubrik 11),17. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om bestämmelserna för att erhållabilstöd (rubrik 11),18. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om möjligheten för fosterföräldrartill handikappade barn att erhålla bilstöd (rubrik 11),[att hos regeringen begär ett förslag till hur ettgemensamt huvudmannaskap för kollektivtrafik ochfärdtjänst skulle kunna organiseras (rubrik 12),4]19. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om den nya teknikens möjligheter(rubrik 13.1),20. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om resurser(rubrik 13.2),21. att för /92 tillsocialdepartementet på ett speciellt anslag anvisarytterligare 10 milj.kr.