mot · GE02Ju823 · 1991-01-25 00:00:00 — SammanfattningBrottslighet måste bekämpas. I enpartimotion till detta utvecklar vi våra synpunkterpå brottsofferproblematiken och brottsbekämpning. I enannan partimotion tar vi upp vår politik bl.a rörande olikastraffoch vårdformer. Särskilt viktigt är emellertid att vi påalla sätt försöker förhindra ungdomar från att begå brott.Därigenom motverkar vi att ungdomar utvecklar ettverkligt kriminellt beteende som senare är mycket svårareatt bryta. I denna motion lägger vi fram förslag som särskiltinriktar sig på unga lagöverträdare. Förslagen syftar till attsamhällets insatser skall bli snabbare -- reaktionerna på ettbrott måste vara omedelbara. Samhällets insatser måsteockså vara konsekventa och ändamålsenliga.Åtalsunderlåtelser för ungdomar bör i större utsträckninggöras villkorade. De s.k. §-12-hemmen måste byggas ut ochkompletteras med andra institutioner för de allra grövstbelastade ungdomarna. Goda förebilder och normbildningi hemmet och skolan är också nödvändiga inslag för attförhindra ungdomsbrottslighet. Föräldrarna har dethuvudsakliga ansvaret för sina ungdomars utveckling. Enhuvuduppgift för att minska all brottslighet är kraftfullainsatser mot alkohol- och narkotikamissbruk. Genom attbekämpa missbruket bekämpar vi också brottsligheten.Statistiken--brottsutvecklingenMediernas intensiva bevakning av ungdomsvåldet lärinte ha undgått någon. har vi mötts av vidrigaskildringar om oprovocerat ungdomsvåld, ibland meddödlig utgång, och om ungdomsgäng som ingen rår på.Tidningarna har översvämmats av statistiska tabeller ombrottskurvor och ungdomsbrottslighetens utveckling.Kriminologer, statistiker, brottsforskare och andra experterhar intervjuats om hur statistiken skall tolkas. De slutsatserfolkpartiet liberalerna drar av vad experterna rapporterat ärföljande.Statistiken visar att ungdomskriminaliteten inte har ökatunder . Det skedde en dramatisk ökningav ungdomskriminaliteten under 50- och början av 60-talet.Därefter har andelen kriminella ungdomar varit i stort settkonstant.Enligt de personer som arbetar med ungdomar,exempelvis socialarbetare, är de ungdomskriminella enrelativt liten grupp. Särskilt de ungdomar som begår grovabrott är, t.o.m. i , en mycket begränsad gruppsom polisen och myndigheterna väl känner till.Ungdomskriminalitet är därför, enligt experterna, inte såmycket ett kvantitativt kriminalpolitiskt problem som ettsocialpolitiskt problem. Det gäller att förebygga tendensertill kriminalitet redan i tidig ålder. Om så inte sker ökarrisken för kriminellt beteende senare i livet.När vi talar om ungdomsbrottslighet skall man dock haklart för sig att detta huvudsakligen är ett manligt problem.Unga flickor begår färre brott och de tillhör sällan de värstabrottslingarna. Varför brottslighet vanligen är en manligföreteelse kan säkert härledas till djupt rotadeförväntningar på manligt och kvinnligt beteende. Mänsöverrepresentation bland brottslingar är därför baraytterligare ett exempel på könsrollsmönster. När vi i detföljande behandlar ungdomsbrottslighet är det i första handunga mäns brottslighet som avses.Det är också intressant att konstatera att antaletungdomskriminella inte harpåverkats av utvecklingen inom t.ex. kriminalpolitiken.Ungdomsbrottsligheten har varit trots deförändringar som skett inom kriminalvården, exempelvisgenom ungdomsfängelsernas avskaffande. Inte heller denminskade benägenheten att döma underåriga, dvs. 15--17-åringar, till fängelse har medfört någon ökadbrottsbenägenhet. De som hävdar att strängare straff ochförbud är den enda lösningen på problemen grundarinte den rekommendationen på empiriskt underlag utan påegna värderingar.Oavsett om ungdomskriminaliteten ökar eller inte kan viinte acceptera denna. Ungdomsvåldet har dessutom blivitgrövre. Människor skall inte tvingas hålla sig inomhus avrädsla för att bli nedslagna av ungdomsgäng, och ungdomarfrån problemmiljöer skall ges alternativ till en brottskarriär.Mot denna bakgrund är det självklart att har enskyldighet att ta itu med problemen och göra sitt bästa föratt åstadkomma förändringar.Vi vill dock framhålla att det inte finns några enklalösningar som genast skulle sopa bort allungdomskriminalitet. Enkla, snabba mirakellösningarexisterar inte. Hade sådana funnits skulle de givetvis redanha utnyttjats.Behövs det ny lagstiftning?I debatten om ungdomskriminaliteten är det många somefterlyst nya skärpta regler. Det finns emellertid inte någonsärskild lagändring som alla är ense om -- förslagen varieraroch är i allmänhet ganska vaga.Mycket av kritiken handlar om att vårdresurserna ärotillräckliga. Det hävdas också att myndigheterna intelyckas samverka med varandra. Ungdomar som råkat påglid hamnar lätt mellan stolarna och omvärlden kanbevittna hur de åker in och ut ur olika vårdinrättningar.Ofta framhålles att de signaler som utgår frånbeslutsfattarna är alltför otydliga. Målen för denbrottsförebyggande och brottsrepressiva verksamhetenmåste göras tydligare. Personalen inom t.ex. socialtjänstenmåste ha klart för sig vart lagstiftarna försöker nå med dennuvarande lagstiftningen.Lagstiftning är således inte den enda lösningen. Vi tror istället att avsevärda vinster kan uppnås om tillämpningenav befintliga regler förbättras och att dessa blir tydligare såatt alla de som arbetar inom rättsväsendet, ,polisen etc. känner att de arbetar för samma mål och medsamma budskap. Vi har sett exempel på att redan befintligaregler och möjligheter att ingripa inte alltid är kända, ensbland dem som arbetar med problemen.Straffskärpningar för vissa allvarliga brott är givetvistänkbara. Reglerna för åtalsunderlåtelse, häktning ochanhållande för ungdomar kan tillämpas striktare ochskärpas.Riksdagens huvudsakliga ansvar är att klart och tydligtsignalera vilka principer som bör råda inom socialtjänstenoch rättsväsendet för att minimera ungdomskriminalitet.Det är också skyldighet att se till att berördamyndigheter har de redskap och resurser som fordras i dettaarbete.Föräldrars ansvarVi kommer senare i denna motion att föreslå ett antalkonkreta åtgärder mot ungdomsbrottslighet. Det mestangelägna i kampen mot denna måste dock vara attåstadkomma en attitydförändring bland de ungdomar somfascineras av våld och annan kriminalitet. Det måste blisjälvklart för alla barn och tonåringar att ta avstånd frånbrott. Den spontana avsky som nästan alla känner motbrottslighet måste också överföras till den lilla grupp somtycker att våld och annan brottslighet är tufft; ett sätt atthävda sig själv.För att förändra attityder krävs ett opinionsbildandearbete. Det mest självklara inslaget i detta är uppfostranoch normbildning i hemmet. Det är i första handföräldrarnas ansvar att se till att deras barn inte begår brott.Det är föräldrarnas ansvar att lära barnen de värderingaroch regler som gäller i vårt samhälle. Föräldraansvaretinnebär t.ex. att lära barnen att konflikter inte löses genomvåld, att samhällets normer inte är förenliga medbrottslighet. Föräldrarna kan på olika sätt få stöd när de harproblem eller bekymmer med sina barn, men bara isällsynta undantagsfall kan och bör föräldraansvaretöverlåtas på ''samhället''.Men det är inte endast behovet av normbildning som görföräldrarollen så viktig. Föräldrar måste också aktivt delta isina barns liv. finns det många föräldrar som inte veteller vill veta vad deras barn gör när dessa är utanförhemmet. Vi menar att föräldrarollen innefattar ett ansvaratt delta i sina barns fritidssysselsättningar, lära känna deraskamrater, veta och ställa krav på var barnen vistas. Dettakan möjligen låta som en ny variant av tidigaregenerationers auktoritära barnuppfostran. Det är i så fall envantolkning. Vi menar att det är angeläget att föräldrar äraktiva och visar ett positivt intresse för sina barn. Föräldrarsom helt struntar i sina barn gör minst lika stor skada somöverbeskyddande och auktoritärt kontrollerande föräldrar.Våldskommissionen betonar i sitt slutbetänkande ''Våldoch brottsoffer'' (SOU 1990:92) att ansvaret för barnssocialisering och utveckling alltmer har övertagits avsamhället. Detta har medfört att föräldrar ''kanskehärigenom känt osäkerhet i sin roll som fostrare och därföri stor utsträckning överlåtit denna funktion på deprofessionella fostrarna inom förskola och skola'', skrivervåldskommissionen.I den senaste tidens debatt har många exempel ocksågivits på positiv föräldramedverkan när barnen vistasutanför hemmet. Ett exempel på detta är s.k.fotpatrullering. Bakom detta döljer sig inte någon typ avmedborgargarde utan i stället en närvaro av vuxna underkvälls- och på sådana ställen där ungdomar vistas,exempelvis nöjeslokaler, fritidsgårdar ochcentrumanläggningar. , som stöds av några försäkringsbolag, har varitinitiativtagare till sådan verksamhet.Skolans ansvarVid sidan av föräldrarna, som givetvis harhuvudansvaret, har alla andra vuxna som har kontakt medbarn och ungdom ett ansvar för att de unga skall lära sig attskilja på vad som är rätt och orätt, på vad som är ettacceptabelt uppträdande och vad som är oacceptabelt.Särskilt gäller detta ansvar för skolan och skolans personal.Förutom att påverka attityder är det angeläget att skolaninformerar eleverna om konsekvenserna av våld och annankriminalitet. Det kan t.ex. gälla vilka fysiska skador somlätt uppstår genom misshandel och vilka juridiskaefterräkningar som våldsverkaren har att räkna med.Läkare, poliser och brottsoffer bör ges möjlighet attmedverka i skolorna.PolisenSverige har brist på poliser, särskilt i storstäderna.Folkpartiet liberalerna har därför tillsammans med deövriga borgerliga partierna krävt attintagningen till polisutbildningen skall öka. Regeringen harnu, sent omsider, i stort sett anslutit sig till våra krav.Systemet med särskilda ungdomsrotlar inom polisen harvisat sig vara en bra metod att samla kunskap ocheffektivisera åtgärder mot ungdomsbrottslingar. Sådanasärskilda rotlar borde införas inom flertalet polisdistrikt.Många ungdomsbrottslingar har invandrarbakgrund.Från olika håll har det framförts att man tillpolisutbildningen borde rekrytera fler personer medinvandrarbakgrund. Dessa poliser skulle både kunna varagoda förebilder och lättare förstå och utredainvandrarungdomar med kriminellt beteende. Vi delar denuppfattningen.Polisens närvaro på gatan anses ha en viss dämpandeeffekt på brottsligheten. Vi tror därför att det vore en fördelför bekämpande av brott och inte minst gatuvåld om polisengav högre prioritet åt verksamheten med kvarterspoliser.Men fler poliser löser ingalunda ensamt problemet.Rikspolischefen har framhållit att polisenensam inte kan förhindra allt våld. Det säger sig självt attpolisen inte kan vara överallt.Alkohol och narkotikaSambandet mellan alkohol- och narkotikamissbruk ochkriminalitet är så tydligt att det är svårt att tänka sig någonisolerad brottsbekämpande åtgärd som skulle ha störregenomslagskraft än en framgångsrik kamp mot missbruket.Vi har därför föreslagit ett omfattandeåtgärdsprogram som vi återigen framför i vårmissbruksmotion.NarkotikaHot om fängelse har små utsikter att få redan etablerademissbrukare att avhålla sig ifrån allvarligare brott. Lyckasdäremot narkomanen bli fri från sitt missbruk ökarförutsättningarna kraftigt för att han eller hon skall avståfrån att begå brott -- oavsett vilka andra brottsförebyggandeorsaker som vidtas eller inte vidtas.Ett förslag som vi framfört men intefått gehör för är att skärpa reglerna för s.k. kontraktsvård.Kontraktsvård innebär att en missbrukare i stället för attdömas till fängelse underkastar sig behandling. Dagensregler är emellertid tandlösa eftersom missbrukaren, omhan avbryter vården, inte kan dömas till fängelse.Kontraktsvården betraktas därför mera som en genväg förbifängelsestraffet än som ett konstruktivt alternativ till detta.Vi menar därför att reglerna om kontraktsvård måsteändras så att sådan påföljd kan utdömas inom ramen för ettvillkorligt fängelsestraff. Denna fråga behandlas i vårpartimotion om liberal kriminalvårdspolitik.AlkoholÄven om många av ungdomsvåldsverkarna inte äretablerade missbrukare är det otvetydigt att tonåringarsalkoholvanor förklarar mycket av ungdomskriminaliteten.Att pressa ned alkoholkonsumtionen är därför en av deallra viktigaste åtgärderna för att hejdaungdomsbrottsligheten.Prisinstrumentet måste utnyttjas effektivare, langningmåste förhindras och medvetenheten och kunskaperna ombarns livsvillkor i missbrukarmiljöer måste öka. Utöverdessa exempel föreslår vi en rad ytterligare åtgärder i vårpartimotion om missbruk.FörslagskatalogUtöver de ovan angivna principiella frågorna omattityden till ungdomskriminalitet vill vi redovisa vårakonkreta förslag på åtgärder. Vi har delat in förslagen isådana som fordrar lagstiftning eller praxisändringar ochsådana som kan åstadkommas utan några övergripanderiksdags- eller myndighetsbeslut.Lagstiftningsåtgärder--praxisändringarÅtgärder för att öka snabbheten och konsekvensen irättssystemetAnhållande -- häktning av minderårigaMöjligheterna är begränsade att anhålla och häktaungdomar mellan . Många av de värst belastadeungdomsbrottslingarna känner väl till denna regel.Företrädare för polis och sociala myndigheter möts därförofta av attityden att det är ''gratis'' att begå brott.Ungdomarna vet att om de grips är det ''värsta'' som kanhända att de får åtalsunderlåtelse eller överlämnas till vårdenligt socialtjänstlagen. Detta upplevs inte bara somstötande utan innebär också en mycket otydlig signal frånsamhället om hur allvarligt man ser på brott.Det måste även i fortsättningen vara de socialamyndigheterna som i det övervägande antalet fall fåransvaret för vad som händer med lagöverträdare iåldersgrupperna 15--. Vi menar dock att polisen börges större möjligheter att hålla en 15--17-åring i förvar,exempelvis genom att förutsättningarna för förvarstagandeändras från synnerliga skäl till särskilda skäl. Om dettaskulle visa sig vara otillräckligt vill vi inte utesluta att man iframtiden helt överger dessa begränsningsregler.Regeringen har aviserat att förslag till ändringar i polislagenskall föreläggas för att uppnå detta. Vi villunderstryka att detta är viktigt. Vi förbehåller oss dockrätten att bedöma regeringens förslag utifrån dessförtjänster när vi ser det i verkligheten.Vi anser inte att själva anhållningstiden skall ses som ettstraff. Men genom att få utökade möjligheter att anhållaoch häkta kan polis och åklagare hålla kontroll över denungdomskriminelle till dess vederbörande blivit ställd infördomstol och fått sitt straff. Vårt förslag, som förutsätter attungdomsmål handläggs med yttersta skyndsamhet, innebäratt samhällets reaktion kommer mycket snabbare och blirmer konsekvent.Jourdomstolar och handläggningstiderVi har under en följd av år redovisat förslag i syfte attpåskynda handläggningen av brottsutredningar och mål därungdomar är inblandade. Det är mycket viktigt attsamhällets reaktion på brott begångna av ungdomar, hurden än yttrar sig, kommer i så nära anslutning till brottetsom möjligt. Den försöksverksamhet som f.n. pågår med attkorta handläggningstiderna i ungdomsmål måste snarastutvärderas och leda till förändringar.Men även vad gäller själva domstolsförfarandet anser viatt en snabbare handläggning är eftersträvansvärd. Vi hardärför föreslagit att ett system medjourdomstolar för unga inrättas. Regeringen bör snarastlägga fram förslag om detta.Föräldrars närvaro vid rättegångEtt annat förslag är att föräldrar till unga lagöverträdareskall underrättas om, och engageras i, polisutredningen.Riksdagen har -- på förslag från folkpartietliberalerna -- bl.a. beslutat att vårdnadshavarna alltid skallunderrättas när barn misstänks för brott, menvi har ännu inte fått gehör för förslaget att vårdnadshavarnaockså bör åläggas att närvara vid domstol när deras barnstår inför rätta. Genom sin närvaro kan föräldrarna intebara ge sitt barn stöd utan också informera sig om deneventuella påföljd som barnet kan få.Föräldrarnas närvaro skall jämställas med de regler somidag gäller för vittnen, dvs. en skyldighet att infinna sig. Viär dock medvetna om att det i vissa fall kan vara skadligt förbarnet om vårdnadshavaren kallas. I sådana fall börundantag göras. Regeringen bör lägga fram förslag tillregler på detta område.Hårdare straffsatser vid upprepad brottslighetI vår motion om brottsoffer och brottsbekämpningutvecklar vi våra synpunkter på strafflängden vid upprepadbrottslighet. I detta sammanhang vill vi betona hurangeläget det är att det vid straffbestämningen klart framgåratt det är en försvårande omständighet att ha återfallit tillbrott. Även våldskommissionen har uttalat dennauppfattning. Samhällets signaler till framförallt ungamänniskor måste vara mycket tydliga: brottslighet kan inteaccepteras.Även ur psykologisk synvinkel är det viktigt attungdomar som är på väg in i kriminalitet uppfattar att varjesteg de tar är mer förkastligt ur samhällets synvinkel. En''åtgärdstrappa'' av allt starkare reaktioner från samhälletssida skall eftersträvas.Vårdnadshavares skadeståndsskyldighetFöräldrar är i praktiken inte ekonomiskt ansvarigaför sina barns skadegörande handlingar. StorstockholmsLokaltrafik kan t.ex. inte gå till föräldrarna och begäraersättning när en tonåring har klottrat ned etttunnelbanetåg.Brottsförebyggande rådet bedriver ettforskningsprojekt där man undersöker om graden avföräldrarnas ekonomiska ansvar för deras barnsskadegörande handlingar har någon effekt påungdomsbrottsligheten. Bland annat har jämförelser gjortsmed amerikanska förhållanden där ett bättre sådantsamband finns. Studierna lär visa att direkt ekonomisktföräldraansvar har en gynnsam effekt på brottsligheten.Vi menar därför att det finns starka skäl att överväga ensådan ändring av skadeståndsreglerna i attföräldrarnas ekonomiska ansvar för deras barn ökar.Motivet för en sådan lagändring skulle vara att frånsamhällets sida klart markera att föräldrarna har ett ansvarför sina barn och inte kan lasta över detta på näringsidkare,försäkringsbolag eller andra. Regeringen bör låta utredadenna fråga.SamhällstjänstFolkpartiet liberalerna har drivit kravetpå att borde införa ett system med samhällstjänst.Riksdagen beslutade under förra äntligen omen försöksverksamhet med samhällstjänst. Den nyapåföljdsformen skall vara ett alternativ till fängelse. Detinnebär att samhällstjänst endast kan användas för de allramest belastade unga ungdomsbrottslingarna eftersomförutsättningarna för att döma 15--17-åringar till fängelse ärbegränsade. För de äldre ungdomarna bör emellertidsamhällstjänst vara ett bra alternativ till fängelse som oftastär inledningen till en fortsatt kriminell karriär.Vi menar dock att det vore önskvärt om samhällstjänstkunde komma ifråga även för ungdomar mellan 15 och 17år, även om samhällstjänsten då inte är ett alternativ tillfängelse. Regeringen bör därför lägga fram förslag omförsöksverksamhet med samhällstjänst även för dennaåldersgrupp.ÅtalsunderlåtelseEn åklagare har stora befogenheter att geåtalsunderlåtelse för brott som begås av ungdomar mellan15--. För att undvika att brott begångna av dessaåldersgrupper betraktas som ''gratis'' är det viktigt attåklagarna är mycket restriktiva med att beviljaåtalsunderlåtelse.Rikspolischefen har också framfört sinoro för att åklagarna är för generösa med åtalsunderlåtelse.Eriksson har istället föreslagit en lösning som innebär attåklagarna på något sätt skulle utfärda villkoradåtalsunderlåtelse. Det är viktigt att åklagaren gör klart förungdomar att de blir åtalade om de inte sköter sig ifortsättningen. Den nuvarande regeln om återkallelse av enbeviljad åtalsunderlåtelse är alltför restriktiv. Vi menar atten vid regel om villkorad åtalsunderlåtelse istället börinföras. Regeringen bör ges i uppdrag att lägga fram förslagom detta.Tidiga stödinsatserMånga av dem som arbetar med barn och ungdomar kanmed stor säkerhet peka ut vilka individer -- i en skolklass,på ett daghem eller bland stamgästerna på enungdomsgård -- som ligger i riskzonen för att bli framtidensutstötta, missbrukare eller brottslingar. En vetenskapligundersökning, byggande på material årsklientelundersökning och som alldeles redovisats avJerzy på brottsförebyggande rådet, visar att detgår att med tämligen enkla bedömningsfaktorer rörande ettbarns tillvaro ringa in ''riskindivider'' med kraftigt ökad riskför att bli missbrukare.Undersökningen bygger på en lista med sju faktorer -- avkaraktären ''någon av föräldrarna missbrukare?'' eller ''hurbedömer skolpersonalen barnens hemsituation'' -- där, fören grupp undersökta pojkar, svaren på listans frågor vägtsihop. Som bäst kunde man ha sju positiva svar, som värstsju negativa svar. Av de ettusen ungdomar som ingick iundersökningen hade de flesta en övervägande del positivasvar på frågorna. En mycket liten grupp -- 30 barn -- hadeklar övervikt av negativa svar. Av dessa 30 individer blevtolv narkomaner, dvs . Detta är 20 gångersöverrepresentation jämfört med genomsnittet, och hela 200gångers överrepresentation jämfört med den grupp av barnmed övervägande goda hemförhållanden, som trots alltutgjorde en majoritet. Inom hela kollektivet återfannsendast 21 missbrukare; de tolv utsatta dominerade alltsådenna grupp. Undersökningen gäller visserligenmissbruksproblematik, men som vi ovan varit inne på ärdetta oftast liktydigt med brottslighet.Vi drar två slutsatser av denna undersökning. För detförsta stöder den tesen om att det går att med tämligen storsäkerhet ringa in grupper av individer som löper ökadrisk för missbruk och brottslighet, medan det är avsevärtsvårare att peka ut individer som kommer att blimissbrukare eller brottslingar. Det var ju trots allt 18 barnsom inte blev narkomaner även i den sämst ställda gruppen.För det andra understryker det att genom välavvägda insatser har en oerhört viktig roll att spela för attmotverka missbruk och kriminalitet på ett mycket tidigtstadium.VårdformerEtt av de största bekymren med ungdomsbrottslingar äratt finna lämpliga straff- och vårdformer. Den vanligastevårdformen, s.k. §-12-hem, fyller enligt vår uppfattning enmycket viktig funktion. Det är därför otillfredsställandeatt -- vilket framhållits i en tidigare proposition frånregeringen -- c:a 500 ansökningar om placeringi §-12-hem avslagits p.g.a. platsbrist. Delvis hade dennasituation kunnat undvikas om liberalernatidigare fått gehör för våra åsikter om bl.a. utformningen avavtalet mellan staten och kommunförbunden rörande §-12-vården.De senaste åren har det blivit storuppmärksamhet i massmedia kring fängelsedomar för ungalagöverträdare. Tillgänglig statistik visar att underdetta år 52 ungdomar dömdes till fängelse. Detkanske mest extrema fallet rörde en 15-årig pojke från enmellansvensk stad som åtalades vid . Imålet inhämtades yttrande från socialnämnden i hanskommun. Det framkom i yttrandet att pojken var väl känd,men att kommunen inte ansåg sig kunna hjälpa honom. Detfanns inte plats för honom i de för kommunen tillgängliga §-12-hemmen, och en förfrågan till andra sådana hem i landethade varit resultatlös. Tingsrätten hade då inte någotalternativ till att döma pojken till fängelse. Detta är djupttragiskt och ger en tydlig varningssignal.Att systemet inte fungerar tillfredsställande tycksalla vara överens om. Vad man skall göra åt detta är svårareatt svara på. Till att börja med måste fall av denna typanalyseras noga. I den debatt som uppstod efter det attdomen blivit känd har flera hem för ungdomar meddelat attde hade kunnat ta hand om pojken. Den socialnämnd somstod bakom yttrandet har, för att de rättsliga frågorna skallbelysas, JO-anmälts av . Vitror oss dock redan nu kunna anvisa några förslag tillinriktning av det fortsatta arbetet.Det måste bedrivas ettbättre förebyggande arbete för att hjälpa ungdomar somhåller på att komma på glid. Den nya lagen med särskildabestämmelser om vård av unga (LVU) vidgar möjligheternatill sådana insatser, vilket vi tycker är bra. Avgörande ärdock vilka resurser som kommunerna kan avsätta för sådanverksamhet.