mot · GE02Ju44 · 1991-04-10 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:129 Ändringar i m.m. SammanfattningFolkpartiet liberalerna har i flera parti- ochkommittémotioner lämnat sin syn på brottsbekämpningensamt polisens och rättsväsendets arbetsmetoder ur merprincipiella synvinklar. De förändringar som regeringen nuföreslår är i grunden av mer praktisk karaktär, men de gerändå delvis upphov til principiella reflexioner. På enkonkret punkt -- regeringens förslag till ändring av 23 kap. 8§ -- leder sådana principiellaresonemang oss till slutsatsen att vi inte kan godtaregeringens förslag. Dessutom är vi kritiska motregeringens handlande på en punkt -- rörandemassgripanden -- där det inte finns något konkret förslag tillriksdagen.Förslaget till ändring av 23 kap 8 § (RB)Enligt nu gällande lydelse av 23 kap 8 § RB får personersom vistas ''å plats, där brott förövas'' tas med till förhör.Regeringens förslag innebär en kraftig utvidgning avpolisens rätt att ta med personer till förhör i sådanasituationer. Utvidgningen sker på tre olika sätt: genom enutvidgning av det område inom vilket personer skall havistats för att få tas med, genom en utvidgning av den tidinom vilken polisens beslut om att ta med en person tillförhör får fattas samt genom en utsträckning till att gällaäven personer som inte varit närvarande vid själva brottet,men som kommit till området . De två förstnämndautvidgningarna motiveras av föredragande statsrådet, menmotiveringarna är enligt vår uppfattning för knapphändigaoch delvis motsägelsefulla. Den tredje utvidgningenmotiveras inte alls utan framgår endast av den föreslagnalagtexten.Regeringens förslag till lagtext (23:8 2 st RB) lyder:Vad som sägs i första stycket gäller också den sombefinner sig inom ett område i anslutning till den plats därett brott förövats, om det för brottet inte ärföreskrivet lindrigare straff än fängelse . Detta gällerockså vid försök till ett sådant brott.Enligt föredragande statsrådets motivering avses, somnämnts ovan, en utvidgning såväl som i rum av polisensmöjligheter att ta med personer till förhör.Avgränsningen i tiden ägnas endast några få meningar ipropositionen. Gränsen för tvångsförhör sägs i denallmänna motiveringen kunna sträcka sig till ''någratimmar'', men omständigheterna i det enskilda fallet måsteenligt föredragande statsrådet få bli avgörande. Ispecialmotiveringen upprepas att avgränsningen kansträcka sig till '''', men tilläggs att den mednödvändighet kan utsträckas om ett mycket allvarligt brotthar begåtts i oländig terräng.Avgränsningen i rummet får en lika knapphändigmotivering: i allmänna motiveringen sägs att det istadsbebyggelse kan röra sig om områden upp till enstadsdels storlek, medan det i glesbygd kan bli fråga om''betydligt större områden''. Någon gräns uppåt tycksföredragande statsrådet inte vilja sätta. Inte heller ispecialmotiveringen återfinns någon övre gräns. Där nämnså andra sidan att de föreslagna reglerna kan tillämpas ävenpå personer som uppehåller sig längs ''tänkbara flyktvägarfrån brottsplatsen'' -- något som inte har stöd i den allmännamotiveringen. Exempelvis blir därför frågan om huruvidapersoner, som uppehållit sig längs en tänkbar flyktväg någrakilometer ifrån den stadsdel där ett brott förövats tjugominuter tidigare, olika besvarad om man läser i denallmänna motiveringen eller i specialmotiveringen. Någonledning för hur långa de ''tänkbara flyktvägarna'' får varages inte.Den tredje utvidgningen, att även personer somkommer till brottsplatsen eller ''området'' efter brottet kantas med till förhör, följer av ordalydelsen hoslagtextförslaget. Någon motivering till denna utvidgningeller något försök att beskriva i vilken typ av situationersådana personer kan tas med till förhör återfinns inte alls ipropositionen.Regeringens förslag skiljer sig avsevärt ifrån detremissbehandlade förslaget från . Vi vetdärför inte vad remissinstanserna haft för uppfattning omavgränsningsförslagen eller rum, eller vad de haft föruppfattning om avgränsningen till att gälla brott medstraffminimum på fyra år.Att personer som själva inte är misstänkta för brottutsätts för frihetsberövanden är principielltgrundlagsstridigt. Inskränkningar härvidlag måste varaytterligt välmotiverade, ytterligt noggrant penetrerade ochytterligt noggrant avgränsade. Regeringens förslaguppfyller inte dessa krav.Vår slutsats är därför att regeringens förslag inte kangodtas i denna del. Vi har förståelse för behovet av särskildaåtgärder, exempelvis identitetskontroller ochavspärrningar, vid utredandet av extremt allvarliga brott.En framtida lagändring kan bli nödvändig. Frågan måstedock beredas med större eftertanke än vad som är fallet iregeringens förslag.Regeringens diskussion rörande ingripanden vidallvarliga ordningsstörandenRikspolisstyrelsen har, bl.a. mot bakgrund av ett flertalJO-ärenden där polisens agerande vid massgripandenifrågasatts, hemställt om två konkreta lagstiftningsåtgärder.Dessa förslag har remissbehandlats och diskuteras avföredragande statsrådet i propositionens allmännamotivering. Delvis avser denna diskussion att förtydligaregeringens ställningstagande till förslag.Mot det har vi inga invändningar. Men regeringensdiskussion går längre: den innehåller även långa, ingåendegenomlysningar av föredragande statsrådets syn på frågorom ingripanden vid allmänna ordningsstörningar i stort.Denna form av ''lagstiftning via förarbetsuttalanden'' har vitidigare kritiserat.Enligt regeringsformen kan endast utfärdaregler och andra direktiv genom lag. För tolkningen av enlag är de förarbeten som antar som sinauttalanden av betydelse. Sådana uttalanden är givetvisunderordnade texten i den lag som stiftas. Denna text kaninte i efterhand ges ny mening eller nytt innehåll.Uttalanden av rörande tolkning av tidigare stiftadlag saknar stöd i regeringsformen. De uttalandenregeringen gjort i propositionen är av denna karaktär.Dessa uttalanden saknar alltså konstitutionellt stöd ochdärmed även formell juridisk betydelse, även om de skullegodkännas av . Det sagda innebär att rättslägetefter ett antagande av propositionen inte är klarare äntidigare.Särskilt betänkligt är regeringens agerande på dennapunkt mot bakgrund av att de nya ''förarbetsuttalandena''tagits fram i samråd med en grupp bestående avrepresentanter för , riksdagensombudsmän och . anför att dessa ''-- -- -- i sak inte haft något atterinra mot de överväganden som jag redovisat här -- -- --''.Vi kan inte se detta som annat än ett sätt att söka binda deberörda parterna vid regeringens bedömning.Att representanter för ombudsmän deltar ien sådan träff med företrädare för en myndighet de har attgranska () och en myndighet som derashuvudman, , har att granska (regeringen) ärmärkligt. Att regeringen utnyttjar detta för att förankra sinståndpunkt i en känslig fråga, där ombudsmän iframtiden ofta kan komma att behöva granska regeringensmyndigheter, är anmärkningsvärt -- inte minst när det skersamtidigt som JO:s talan i ett brottmål av liknande karaktärkommer att bli föremål för domstolsprövning. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att avslår förslaget till ändring av 23kap. 8§ ,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kraven på en framtida regleringav identitetskontroller eller liknande åtgärder i anslutningtill extremt allvarliga brott.