mot · GE02U508 · 1991-01-25 00:00:00 — Finska som ett nordiskt minoritetsspråk i Med glädje mottogs beskedet om riksdagsbeslut om att behålla det svenska språket som ettobligatoriskt ämne för finsktalande elever på högstadiet iFinland.Några svenska dagstidningar tog emellertid upp fråganom hur man i , i språkstridens hetta, hade visat sittmissnöje gentemot finska språkets ställning i . Detfinns nämligen krafter i , som vill inskränka svenskaspråkets ställning inom det finska skolväsendet. Dessaanvänder ofta finska språkets ställning i somargument för detta. Man kan med rätta påstå att det inte gåratt direkt jämföra de från invandrade finskspråkigasom är bosatta i med finlandssvenskar i Finland.Men det återstår en intressant fråga: Vad är finskaspråkets ställning i ? Är finska språket endast ett avalla invandrarspråk i ? Vi får ju fler språkminoriteteri och det lär inte vara lättare att fatta beslut omfinska språkets ställning vid senare tillfälle.Det finns flera skäl att behandla finska språket på ettspeciellt sätt i . Det historiska sambandet talar försig: tillhörde som en del av rike (år1150--1809). En del finskspråkiga områden i Tornedalenhamnade på svenska sidan, och finska språket levde kvarbland befolkningen trots att svenska staten med kung i spetsen, i nationalismens tecken, försökte avliva detfinska språket.Tack vare en entusiastisk socialdemokratiskutbildningsminister före kriget tilläts finska somutbildningsspråk, men alltför mycket hade gått förloratunder tiden. Många egendomliga regler levde kvar ända tillslutet av , som t.ex. förbudet att tala finska iskolan under rasterna. Helt avgörande var riksdagsmannen,sedermera landshövdingen, roll när detgällde finska språkets ställning i Tornedalen.Man kan med rätta påstå att Lassinantti gav denfinskspråkiga befolkningen i en ny identitet.Men trots detta lever ett mindervärdeskomplex kvar hosden finskspråkiga befolkningen, speciellt hos den äldregenerationen. Däremot har den allra yngsta generationenett uppvaknande intresse av att bevara finska språket somen del av identitet och kulturarv, eftersom denna tyvärr oftahar förlorat eller aldrig lärt sig det finska språket. Nuförsöker man hitta lösningar för att bevara kulturarvet ochbehålla det finska språket levande.I likhet med samerna utgör de finskspråkigatornedalingarna officiellt en nationell minoritet. De har intepå ett lika klart sätt som samerna fått samhällets stöd för attbehålla sin kulturella identitet och språkliga särart.Man får heller inte glömma att under historiens lopp hardet varit stora finska invandringar till . Dessa skarorav finsktalande befolkning har i , ,och , men även i andradelar av landet, under århundraden satt sina spår ända tillvåra dagar. Finska språket levde segt, trots motstånd, kvari ända . I sanningens namn måsteman komma ihåg att finskan under den gemensammahistorien betraktades som landets andra språk och t.o.m.kungafamiljer försökte lära sig detta egendomliga språk.Den senaste finska inflyttningen fick fart när avtalet omden gemensamma nordiska arbetsmarknaden trädde i kraftår . Toppen nåddes --1970 då detflyttade 70 000 människor från till . Finlandsbefolkning minskade och detta hade inte hänt sedan svältåren . , när ekonomi förbättrades,har många flyttat tillbaka till och under de senasteåren har lika många flyttat till som tillSverige (ca 5 000).Om man anlitar befintlig statistik, bor det 270 000 människor av finsk börd stadigvarande här i landet.Av dessa har finska som modersmål. Finska invandrare i Sverigehar bildat organisationer. Den största ärSverigefinnarnas riksförbund, som har fungerat somriksorganisation för finska föreningar i . Egnainstitutioner som folkhögskolor, arkiv, Hus iStockholm osv. har blivit nya inslag i det svenskasamhällslivet. Senaste institutionen är den nybildade finskagrundskolan i . Utöver dessa bör man nämna attfinska språket är levande även i många svenskainstitutioners och organisationers verksamhet.Under de senaste åren har man debatterat finskaspråkets ställning i , speciellt med tanke på att denekonomiska situationen i kommunerna har drabbatfinskspråkig service som daghemsenheter och skolanstvåspråkiga klasser.Sveriges riksdag har två gånger fattat beslut om densvenska invandringspolitiken som baseras på ordenjämlikhet, valfrihet och samverkan. Dessa beslut harbidragit till att flera andra viktiga beslut angående finskaoch andra invandrare har fattats i . Av dessa kant.ex. nämnas hemspråksundervisning och rösträtten förutländska medborgare i kommunal- och landstingsval. Medentusiasm byggde man ut servicen för invandrarna , och många andra invandrargrupper, speciellt denfinska, fick en uppfattning om att det mångkulturellasvenska samhället skulle gå ännu ett steg längre för attgenomföra den verkliga tvåspråkigheten i Sverige.Speciellt har sverigefinnarnas organisationer, somspråkminoritet, krävt mer synliga rättigheter i . Manhar gjort jämförelser med de svenskspråkiga i medtanke på att svenska språkets ställning i ärgaranterad i lag. Svenska samhällets representanter haremellertid vägrat dra likhetstecken med den ''urgamla''svenska befolkningen i och de finska invandrarna iSverige. Finska språket har likställts med andrainvandrarspråk i , även om man från statsmakternassida har gett den finska språkminoriteten en särställninginom vissa områden. Detta har hänt t.ex. inom Sverigesradio- och tv -verksamhet, inom skolans verksamhet(pedagogiska utvecklingsenheter på högstadiet i 20 orter),inom det kulturella området, där det pågårförsöksverksamhet avseende yrkesverksam finskspråkigteater (Riksteater). Dessa verksamheter är emellertidprovisoriska och med risk att upphöra på grund av brist påpengar eller samhällsintresse.Finlands stat har givetvis intresse för sverigefinnarna,och därför ger den stöd till sverigefinskainstitutioner och organisationer som är verksamma i detsvenska samhället. Regeringen och myndigheterna i debåda länderna samarbetar på olika områden. Vid ett mötemed och migrations-, arbetsmarknads-,social-, hälsovårds- samt utbildnings- och kulturministrar iHelsingfors beslutades om riktlinjer fördet fortsatta migrationssamarbetet mellan ochSverige. Det sades bl.a.: ''Det är värdefullt för bådaländerna och för det fortsatta nordiska samarbetet att finskaspråket ges en starkare ställning i det svenska samhället. ''Ett antal nordiska avtal och överenskommelser harträffats . Dessa har säkert, tillsammans med densvenska invandringspolitikens mål, varit stöd förfinskspråkiga invandrare i detta land. Många har velat göragällande att det nordiska kulturavtalet, speciellt dennordiska språkkonventionen, skulle ge de finskspråkiga ensärställning jämfört med övriga invandrargrupper när detgäller samhällsservice och andra åtgärder.I den nordiska språkkonventionen garanteras att ennordisk medborgare, när vederbörande befinner sig i ettannat nordiskt land, skall vid behov kunna använda sitt egetmodersmål. Men man kan ju inte ha en språkkonventionsom stöd för att kunna kräva t.ex. att en finskspråkigverksamhet eller service skall finnas i någon kommun ellerkommundel.Dessutom är över hälften av sverigefinnarna svenskamedborgare, och antalet finska invandrare som tar svensktmedborgarskap ökar . Man kan med fog påstå attdet finns en stadigvarande finskspråkig minoritet i landet.Dess ställning kan inte jämställas med finskspråkigasvenskars i . Sverigefinnarna bor inte hellergeografiskt nära varandra utan är spridda över hela landet.Denna språkminoritet kan inte heller hämta stöd för sinasträvanden från den gemensamma svensk-finska historien(risk att bli hänvisade till ). Den finskaspråkminoriteten kan inte heller hänvisa till gruppensstorlek för att få stöd för sina krav. Men sverigefinnarna kanpåstå att de bildar en Nordisk minoritetsgruppsom borde ha en särställning gentemot övrigainvandrarminoriteter som finns i . Det är attdenna fråga diskuteras.Att förstärka finska språkets ställning i liggerinte i motsatsställning till försvaret av den svenskanationella kulturen gentemot yttre påverkan, utan tvärtom.I vill man inte ha förlorare p.g.a. bristfälligakunskaper i svenska, och därför skall alla lära sig även detsvenska språket. Men tvåspråkighet och flerspråkighet ärett värde för sig och en tillgång för Sverige.För några år sedan i ett seminarium, som handlade omfinlandsbilden i och vice versa, avslutade KristerWahlbäck sitt anförande med orden:Det är vårt egenintresse som jag tror talar för att vi börkomplettera vår nuvarande invandrarpolitik med ett särskiltstöd till de invandrargrupper som företräder språk- ochkulturområden av verklig vikt för våra ekonomiska,industriella, tekniska och kulturella kontakter. Observera,att vad jag talar om är att komplettera de rättigheter somalla invandrare har i som individer. Dessarättigheter är, såvitt jag förstår, generösa i ett europeisktperspektiv. Om de svenska statsmakterna valde attdärutöver ge något eller några invandrarkollektiv ensärställning med hänsyn till svenska statsintressen, så voredet enligt min mening bara som sig bör.Med hänvisning till det sagda vill vi att frågan om finskaspråkets ställning som ett nordiskt minoritetsspråk inte barabehandlas i den svenska utan även i . En revidering av de centrala nordiskaöverenskommelsernas tillämplighet bör undersökas. Densvenska delegationen i bör få i uppdrag attutreda frågan och föreslå lämpliga förändringar ispråkkonventionen. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om det finska språkets särställningsom nordiskt minoritetsspråk i ,2. att hos regeringen begär en översyn av denordiska överenskommelsernas tillämplighet på kommunalnivå.