mot · GE02U533 · 1991-01-25 00:00:00 — Samarbete med demokrater m.m. InledningDen snabba demokratiseringen i har imånga avseenden skett parallellt med en liknande process iSovjetunionen. Detta har skapat förhoppningar om en heltny europeisk och internationell ordning präglad av fredligsamverkan och integration mellan demokratiska stater från''till '' eller rent av från ''tillVladivostok''.Demokratiseringen och övergången till för demokratiernormala ekonomiska och sociala förhållanden iSovjetunionen är dock väsentligt mer komplicerad än denprocess som inletts i de övriga hittillsvarandekommunistiska staterna i . De grupper inommilitären, säkerhetspolisen och det politiskaetablissemanget som identifierar sig med detkommunistiska systemet och som känner sig hotade av enfortsatt demokratisering är väsentligt starkare iSovjetunionen än i någon av de nya demokratierna i öst.Glasnost och perestrojka har dock snabbt förändrat dentidigare politiska verkligheten i landet. Stalin-tidens terror,dess begynnelse under och fortsättning under Stalinsarvtagare, liksom legitimiteten i hela det socialistiskaprojektet, diskuteras nu öppet. Kommunistpartietsmonopol på politisk verksamhet har brutits och nya partieroch politiska grupper med helt andra mål och värderingaruppstår i snabb takt. Planekonomins otillräcklighet i ettmodernt samhälle, den allt svårare försörjningssituationenoch den ekologiska krisen i stora delar av ärnågra av de fenomen som har fäst allt fler medborgaresuppmärksamhet på farorna med ett centralstyrt politisktoch ekonomiskt system.Under senare tid har dock reaktionen motdemokratisering och strävan efter marknadsekonomi tagitsig allt starkare och mer våldsamma uttryck, meddödsskjutningarna i och som hittillsmest skrämmande exempel. Dessa följer ett mönster frånliknande händelser i och och bakåti unionens och kommunismens historia. Den sovjetiskastatsledningen måste hållas ansvarig för dessa tragedier,även om lokala quislingar och extremister inom armén,inrikestrupperna och KGB också kan ha agerat på egenhand inom ramen för en övergripande strategi för att krossasträvandena efter demokrati och självständighet i debaltiska republikerna.Det samlande kravet för dessa reaktionärakommunistiska grupper är att enhet tillvarje pris skall bevaras. Detta hänger säkerligen till inteobetydlig del samman med att den ena republiken efter denandra fått demokratiskt inriktade regeringar ocheftersträvar självstyre i mer eller mindre långtgående form.Detta gäller också, och alltmer påtagligt, den ryskarepubliken, som alltså inte längre fungerar som någonsjälvklar bas för den centrala sovjetmakten utan snarareutvecklats till en motvikt mot denna.Vid sidan av nationella och demokratiska aspirationerbetingas dessa strävanden också alltmer av denekonomiska krisen och de tilltagandeförsörjningssvårigheterna. Unionen fungerar i allt mindreutsträckning som en ekonomisk enhet ochupplösningstendenserna framträder tydligt också på andraområden.Republikerna sluter i allt större utsträckningekonomiska och andra avtal med varandra och kringgårdärmed den centrala sovjetiska statsledningen.Kommunistpartiet, som var en sammanhållandekraft över hela , har förlorat sin tidigarelagfästa ''ledande roll'' -- delvis till förmån för nybildadepartier och organisationer på republiknivå. Endast delar avden sovjetiska krigsmakten, främst KGBs egna trupper,gränstrupperna och de s.k. inrikestrupperna, bedöms i dagvara fullt lojala med den centrala statsledningen.Utvecklingen speglar tydligt den delvis artificiella karaktärsom den sovjetiska statsbildningen har haft och pekar frammot en situation då det för omvärlden kan framstå som merrationellt att ha kontakter med varje republik för sig än attgå över centralmakten i Kreml.Risken för en gradvis militarisering av sovjetsamhälleteller ett öppet proklamerat undantagstillstånd, i hela landeteller i vissa utvalda republiker, t.ex. de baltiska, måste idagbedömas som stor. måste det understrykas attsådana åtgärder inte på något sätt kan antas varaändamålsenliga för att häva den sovjetiska statsbildningenskris. Den gamla samhällsordningen kan inte längreåterupprättas och övergång till ekonomisk och politiskpluralism kan inte ske med kommandometoder. Ettundantagstillstånd eller någon annan åtgärd av liknandeslag kommer därför endast att leda till att krisenytterligare fördjupas. Förhoppningsvis kommer dennainsikt att leda till att den politiska utvecklingen bort fråndiktatur och kommandoekonomi tillåts fortsätta.Det ligger i , och hela världens intresseatt demokratiseringen av går vidare och attsnabba åtgärder vidtas för att lägga grunden till ett nyttmarknadsinriktat ekonomiskt system. Men även om dettasker så kommer det att ta innan dagens snabbaekonomiska tillbakagång kan vändas. De delar avSovjetunionen som har störst förutsättningar att någorlundasnabbt få ett normalt, marknadsinriktat ekonomiskt systematt fungera är de baltiska republikerna. Det borde därförligga även i den sovjetiska centralmaktens intresse attuppnå en fredlig förhandlingslösning med de baltiskastaternas fritt valda regeringar som kan leda fram tillåterupprättad självständighet och normalt ekonomisktsamarbete, i motsats till dagens irrationella underordningav de baltiska ekonomierna och företagen under otympligabyråkratier i Moskva.Det finns dock inget skäl att begränsa det svenskasamarbetet till de baltiska republikerna. Den ryskarepubliken ligger också i omedelbara närhet.Republiken själv liksom flera av dess största städer,däribland /och , styrs avreforminriktade och ofta radikala politiker. I denkrissituation som uppstått är det dessa politiker som , vid sidan av sina motsvarigheter i andra demokratisktstyrda republiker, representerar hoppet om en framtid isamklang med resten av det demokratiska . Ettsamarbete med den ryska republiken och med de städer, isynnerhet , som styrs av reformvänliga krafter,bidrar också till att stärka reformvännernas position ochkan därmed bidra till en demokratisk utveckling i helaSovjetunionen.Som vi framhåller i vår motion om och (1990/91:U203) talar starka skäl för att det samarbetemellan och de baltiska staterna som vi föreslårockså utvidgas till angränsande delar av den ryskarepubliken. Det gäller i synnerhet samarbete påmiljöområdet och för att öka säkerheten vid sovjetiskakärnkraftverk. Många skäl talar för att ett sådant långsiktigtutvecklingssamarbete kan aktualiseras med i synnerhetLeningrad-området. Den ryska republiken och de trebaltiska republikerna erkände f.ö. varandras suveränitet ijanuari 1991 och deras politiska ledare undertecknade ettsamarbetsfördrag som av observatörer jämförts med vissainslag i det samarbete som bedrivs inom t.ex. Nordiskarådet.En sådan politik skulle inte heller vara internationelltsett unik. utrikesminister konstateradei ett anförande inför det ansedda i att och i synnerhetSovjetunionens grannstater måste reagera konstruktivt påde resultat som de stora förändringarna i Sovjetunioneninneburit. När hittillsvarande sovjetrepubliker förklarar sigsuveräna och börjar söka egna internationella kontakter,vid sidan av centralmakten, så är det en utveckling som intebara kan ignoreras. undertecknade i oktober 1990deklarationer med och om utveckling avsina inbördes relationer och en liknande deklarationplaneras mellan och . Det är tänkbart attdessa kan tjäna som en utgångspunkt också för Sverigesrelationer med Ryssland.I vår biståndsmotion föreslår vi också en satsning pådemokratifrämjande åtgärder, bl.a. med biståndsorganknutna till de politiska partierna som förmedlare. Enligt vårmening bör ett sådant samarbete kunna aktualiseras ocksåmed , där en rad nya organisationer, partier,tidningar, fackliga organisationer etc nu uppstår.Risken för en djupnande ekonomisk och politisk kris iSovjetunionen, eventuellt i samband med någon form avmilitär urladdning, har behandlats i en speciellrapport från liberalerna. Vi vill här understrykanågra av de förhållanden som måste beaktas i eventuellaresonemang om eventuella framtida insatser förkatastrofhjälp.Den livsmedelsbrist som debatteras intensivt i allavästländer är ingen brist i ordets normala mening. Även omman räknar bort det enorma svinn som orsakas av attskördar inte bärgas, lagras eller transporteras tillkonsumenterna, så finns det mat i , och desovjetmedborgare som har fast arbete torde alltjämt få del av sin livsmedelsförsörjning tryggad viaarbetsplatserna. Men allt mindre mat finns att köpa i destatliga butikerna. En huvudorsak till detta är att olikamaffiaorganisationer, ofta med förgreningar tillkommunistpartiet och den lokala ordningsmakten, läggerbeslag på maten för att sälja den svart. En annan orsak äratt olika regioner i allt större utsträckning vägrar attleverera till varandra och att den gamla maktapparatensföreträdare ofta medvetet tycks blockeralivsmedelsleveranser till de stora städerna, som ofta styrsav demokratiskt sinnade nya politiker. Till detta kommer avallt att döma också att stora delar av den sovjetiskatransportkapaciteten utnyttjats för att transporterastridsvagnar och annan militärmateriel som egentligenskulle skrotas, i enlighet med avtalen om reducering avkonventionella styrkor i , till baser bortom är fullt tänkbart att dessa förhållanden redan i vinterkan leda till lokal och akut livsmedelsbrist i vissabegränsade områden, t.ex. i mindre städer där den gamlamaktapparaten alltjämt kan agera ungefär som tidigare.Det är utomordentligt viktigt att stödinsatser som undervissa förutsättningar kan bli aktuella inteutformas så att de ytterligare försvårar situationen, ellerbidrar till att hålla de krafter som bär ansvaret för dagenskaos kvar vid makten. Det är inte de demokratiskakrafterna som bär ansvaret för det katastrofala läget, utande personer och maktcentra som år försökt bromsaalla politiska och ekonomiska förändringar.Våra kontakter inom den demokratiska oppositionen iRyssland betonar mycket starkt att eventuellalivsmedelsleveranser måste ske i former som kankontrolleras av de demokratiska krafterna, så att risken attde tas om hand av maffian minimeras. Just i , som kan vara ett naturligt mål för svenskahjälpsändningar, finns en rad fristående lokalahjälporganisationer och även protestantiska kyrkan somkan tänkas ha särskilda förutsättningar att förmedla hjälphärifrån. Det är också viktigt att internationellahjälporganisationer kan kontrollera hjälpsändningarna helavägen, eventuellt med bistånd av annan personal.Skulle stora flyktingströmmar uppstå måste strävan varaatt i första hand försöka hjälpa människor att stanna iSovjetunionen i väntan på att läget stabiliseras. Det kan dåbli aktuellt med nödhjälp för att organisera läger,livsmedelsförsörjning och medicinsk hjälp direkt på plats påden sovjetiska sidan.Om stora grupper av flyktingar försöker ta sig tillSverige, så kommer det att bli omöjligt att behandla dessaså som vi behandlar traditionella asylsökande. Viargumenterar också i vår flyktingpolitiska motion för ettvidare flyktingbegrepp än det som f.n. tillämpas i Sverige.Människor som drivits hemifrån på grund av svält,inbördeskrig eller miljökatastrofer kan inte kategorisktavvisas med motivet att de inte utsätts för politiskförföljelse. Svårt sjuka eller skadade människor, liksompersoner som hotas av t.ex. antisemitiska pogromer i sinahemstäder, måste få möjlighet att rädda livet genom att tasig utomlands, för att sedan återvända när förhållandenastabiliserats.Den svenska politiken att skicka tillbaka judiskaflyktingar till , har redan börjat väcka pinsamuppmärksamhet internationellt. Den mer generösaflyktingpolitik som gällde fram måsteåterställas. Den som flyr från antisemitisk eller annan hetsmåste kunna räknas som asylberättigad även om det inteformellt sett är myndigheterna i landet som bär ansvaret förhetsen. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om svenskt samarbete till stöd förreformer och politisk demokrati i ,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kontrollen av eventuell nödhjälpi händelse av en hastigt fördjupad ekonomisk och politiskkris i ,[att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om beredskap för en situation vidstora flyktingströmmar,1][att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om asylrätt för judar som flyr frånantisemitisk förföljelse.1]