mot · GE02Fi38 · 1991-05-08 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /92, m.m. (kompletteringsproposition) InledningVänsterpartiets politik utgår från arbetarrörelsens idéerom rättvisa och solidaritet. Vi menar att rätten till arbete ärett av de mest centrala målen för den ekonomiska politiken.Den socialdemokratiska regeringens sista storaproposition präglas inte av dessavärderingar. Arbete åt alla, är inte längre ett självklartförstahandsmål. Regeringens kompletteringsproposition ären fortsatt anpassning till de kapitalistiskamarknadsvillkoren.Under valperioden har regeringen brutit vallöften,genomfört en orättfärdig skatteomläggning, samt lagtförslag om lönestopp och strejkförbud. Till detta kommeren rad eftergifter till borgerlig politik, bl.a. i form av sänktsjuk- och föräldraförsäkring. Regeringens politik är ett svekmot låginkomsttagarna och arbetarrörelsens värderingar.Efter regeringens många kliv åt höger är det att tasteg åt vänster. Ett land i bättre balans kan stå somnyckelord för politik. vet attdet behövs ekonomisk tillväxt, men det skall vara en tillväxtsom inte förstör livsmiljön för kommande generationer.En ekonomi som grundas på dålig arbetsmiljö,utslagning och ett 2/3 dels samhälle skapar fler problem änlösningar. Men med en rättvist fördelad tillväxt så kan vi slåvakt om en svensk välfärdsmodell.Vänsterpartiet vågar ta strid mot högerpolitik ochnyliberalism. vill:UtvecklavälfärdspolitikenStyra sparandet till offensivaindustriinvesteringarInvestera i infrastrukturSatsa påutbildning och forskningSänka matmomsen, återställaprogressionen i skattesystemet 2. SammanfattningRegeringen förväntar sig en konjukturuppgång i höst.Andra prognoser är mer pessimistiska. På sammaprognosunderlag, dvs en lägre kostnadsökningstakt i desvenska företagen, gör olika institut skilda bedömningar.Detta visar hur osäker utvecklingen är.Vänsterpartiet är kritiskt till regeringens betoning avlönekostnadskonkurrens. Vi menar att det behövs ett starktkonkurrenskraftigt näringsliv baserat på gedigen kunskap,hög teknisk utveckling och demokratisk arbetsorganisation.Regeringens satsning mot arbetslösheten är alltförbegränsad. menar att det behövs ytterligareinsatser motsvarande 4 miljarder under det kommandebudgetåret, för att möta ökningen av den öppnaarbetslösheten. Det krävs dessutom ett program för att merlångsiktigt bekämpa arbetslösheten.Vänsterpartiet avvisar regeringens tankar på enarbetsgivarperiod i sjukförsäkringssystemet. Enarbetsgivarperiod riskerar att slå hårdast mot de svagastegrupperna i arbetslivet.Regeringens åtstramning av den kommunala ekonominär allvarlig för den generella välfärdspolitiken ochsysselsättningen. Det krävs istället ett ekonomisktstödpaket till kommunerna.Den samordning av arbetsskadeförsäkringen ochsjukförsäkringen som anmäls av regeringen avvisas.Regeringen anmäler att det skall komma förslag somunderlättar för utländska köp av svenska företag.Vänsterpartiet kräver att lagen om köp och försäljning avsvenska företag skall innehålla en vetorätt. De anställdaskall genom sin fackförening kunna stoppa ett köp eller enförsäljning.Regeringen anmäler ett förslag om att löntagarfondernaskall samordnas med AP-fonderna. Löntagarfonderna skallgöras till enbart ett system för att garantera framtidapensioner genom utökade möjligheter att placera tillgångari aktier som ger maximal avkastning. Detta är slutpunktenpå socialdemokratins visioner om ekonomisk demokrati.Förslaget är fjärran från Meidners tankar om demokratiskmakt över företagens utveckling och investeringar samtinflytande över arbetslivets innehåll och utformning.Vänsterpartiet har från början varit kritiskt tillRehnbergsgruppens arbete. Någon form av tvångslag kaninte acceptera. Denna typ av statligaingripanden tillhör knappast någon förnyelse avarbetarrörelsens politik.Regeringens positiva skrivningar om miljö ipropositionen följs inte upp med konkreta åtgärder. Idagbehövs en miljöoch resursbevarande energipolitik. Ommarknaden skall avgöra utvecklingen kan inte en uthålligoch ekologiskt anpassad tillväxt tryggas.3. Den ekonomiska utvecklingenÄnda sedan industrialismens barndom har denekonomiska utvecklingen gått i vågor, s.k.konjunkturcykler. Under vissa år har tillväxten varit hög,har produktionen sjunkit. Högkonjunkturerhar med en naturlags säkerhet avlösts av lågkonjunkturer.Under de senaste årtiondena har lågkonjunkturernaåterkommit med mellanrum.Den svenska konjunkturutvecklingen följer deninternationella mycket nära. En avmattning i ochVästeuropa märks också snart hos oss. Förklaringen ärSveriges exportberoende industri. Ungefär halva densvenska industriproduktionen går på export. Minskadinternationell efterfrågan innebär försämradeproduktionsförutsättningar inte bara för industrin utanockså för stora delar av tjänstesektorn. En minskadaktivitet inom näringslivet leder till mindre skatteintäkterän annars. En internationell konjunkturnedgång begränsardärför också konsumtionsutrymmet inom den offentligasektorn.Senast vi hade en internationell konjunkturnedgång var1985--1986. Den passerade tämligen obemärkt i vårt land.Produktionstillväxten avstannade visserligen inomindustrin, men den svenska ekonomin i sin helhet kanknappast sägas ha varit utsatt för någon kris.Sysselsättningen fortsatte t.ex. att utvecklas i positivriktning.Denna gång klarar vi oss förmodligen inte lika lättundan. Åtskilliga bedömningar pekar mot en sammantagensänkning av landets produktion med kraftigt stigandearbetslöshet som följd. går över 100 000 människor arbetslösa. Det är 40 000 fler än sedan.3.1. Den internationella utvecklingenSverige är långt ifrån det enda land som upplevt enkraftig konjunkturförsvagning. inleddes enuppbromsning också i och . I Finlandinleddes försvagningen kort därefter. I och Danmarkhar den ekonomiska utvecklingen varit svag under en följdav år. Också i dessa länder har arbetslösheten ökat markant.Det faktum att konjunkturnedgången varit extrapåtaglig på en lång rad av våra viktigaste exportmarknaderhar självfallet bidragit till att förstärka våra egnaekonomiska problem. Därtill kommer att deninternationella efterfrågan utvecklats särskilt svagt påtypiska svenska exportprodukter som personbilar, stål ochpapper.Det råder delade meningar om vart deninternationella konjunkturen är på väg. En försvagning harnu också inträtt i en rad länder nere på den europeiskakontinenten. Många tvivlar på att den fortsatt kraftigainhemska efterfrågeutvecklingen i det förenade ärtillräcklig för att hålla Europa-konjunkturen vid liv.Däremot är flertalet bedömare ense om att tillväxttakten iJapan och länderna i förblir hög.Regeringen är optimistisk och tror på en snar vändpunkti den internationella konjunkturen. Man tror att bottensnart är nådd. Framför allt är man optimistisk beträffandeutvecklingen i och . Låga räntor ocholjepriser bidrar till att stimulera utvecklingen.3.2. Utvecklingen i SverigeÄven om det skulle inträffa en vändpunkt i deninternationella konjunkturen och efterfrågelägetförstärktes på våra viktigaste exportmarknader, så innebärinte detta automatiskt att problemen inom svensk ekonomiskulle vara över. Den vikande industriproduktionen ochden hastigt ökande arbetslösheten är nämligen inte enbartett konjunkturfenomen. Det handlar också om strukturellaproblem.Vänsterpartiet har i en rad motioner visat attsuperdevalveringen 1982, infarten till den tredje vägen,innebar att ett alltför lågt löneläge etablerades i vårtland. Fel signaler sändes därmed ut till näringslivet. Detlåga löneläget gjorde att investeringarna framför allthamnade i traditionell sammansättningsindustri. Den tredjevägens politik innebar därmed att en gammal förlegadindustristruktur byggdes fast. Detta ärbakgrunden till de problem vi nu står inför. Deninternationella konjunkturnedgången har endast bidragittill att på ett alltför snabbt och plågsamt sätt lyfta framproblemen i ljuset.I början av 1989 nådde industriproduktionen sin topp.Därefter har den fallit med 6--. Regeringen tror att vändpunkten nu är nära. Underhösten skall produktionen kunna öka igen. Regeringenskriver att ''återhämtningen fortsätter , dåefterfrågan från exportmarknaderna förbättras. Med detgynnsamma konkurrensläget skulle industriproduktionenta fart och växa relativt snabbt, års låganivå.'' Enligt regeringen skulle raset iindustrisysselsättningen då upphöra.Andra bedömare har en betydligt mer pessimistisk synpå den svenska ekonomins möjligheter att inom detnärmaste året komma på rätt köl. Många tror attindustriproduktionen kommer att vara lägre än i år.Industrisysselsättningen skulle därmed fortsätta att minskakraftigt. En fördubbling av arbetslösheten från nuvarandenivå är i detta perspektiv en inte orealistisk utveckling.Det är viktigt att understryka att olikheterna i synen påden svenska ekonomins framtid inte utgår från någraavgörande skillnader i bedömningen av den internationellautvecklingen. Flertalet svenska prognosmakare tror attbottnen i den internationella konjunkturen kommer att nåsunder innevarande år. Skillnaden ligger istället i synen påden svenska ekonomins möjligheter att haka på näruppgången väl kommer.Regeringen utgår från att om bara lönestegringstaktenbegränsas så kommer problemen att lösa sig själva. Ett parår med måttliga lönepåslag skulle enligt detta synsätt varatillräckligt för att svensk industri återigen skulle blikonkurrenskraftig. Andra, mer pessimistiskt lagda,bedömare pekar på att arbetskraften i stor utsträckningbefinner sig i fel sektorer. En strukturomvandling måste till.Detta kommer att ta tid. Arbetslösheten skulle därför ökaäven nästa år.3.3. Den tredje vägen och strukturkrisenVid infarten till den tredje vägen var arbetslöshetenhögre än den är . Det var i detta läge inte svårt att fåfolk till de okvalificerade och monotona industrijobben.Många var tacksamma över att överhuvudtaget ha ett jobbatt gå till. Superdevalveringen 1982 innebar ökade vinsteroch att priset på arbetskraft sänktes. Detta stimuleradeutvecklingen framför allt inom den arbetskraftsintensivasammansättningsindustrin. Det var i första hand här sominvesteringarna kom till stånd och nyanställningsbehovetvar som störst.Med tiden ökade emellertid efterfrågan på arbetskraftockså inom andra branscher. Det blev därför med tiden alltsvårare för delar av sammansättningsindustrin att rekryterapersonal. Det var heller inte ovanligt att jobben vid delöpande banden ratades till förmån för mer intressanta ochstimulerande arbetsuppgifter på annat håll.Sammansättningsindustrins svårigheter att konkurreraom arbetskraften innebar att kostnaderna kom att ökasnabbt. Den tilltagande personalomsättningen resulteradeinte bara i låg produktivitet utan också i attutbildningskostnaderna sköt i höjden.Kostnadsutvecklingen har inneburit försvagad lönsamhetoch i förlängningen varsel och permitteringar.Ofta framställs lönernas snabba utveckling som orsakentill alla problem. Detta är fel. Den grundläggande orsakenär istället att den socialdemokratiska regeringens politikskapat olönsamma industrier där ingen vill jobba. Endasättet att få dem lönsamma igen är enligt regeringen attånyo pressa tillbaka lönerna. Enda sättet att få folk till demär att återigen höja arbetslösheten. Låga löner och högarbetslöshet skulle vara lösningen påsammansättningsindustrins problem.Den reviderade finansplanen andas en from förhoppningom att lönerna i kommer att utvecklas långsammareän i våra s.k. konkurrentländer. Den offentligakonsumtionen skall hållas tillbaka och arbetslösheten uppe.På detta sätt skall konkurrenskraften återvinnas och jobbenpå sikt kunna tryggas. Arbetslösheten blir det pris vi fårbetala för att den fulla sysselsättningen skall kunna vara ettmål även i framtiden.Det börjar nu bli hög tid för regeringen att erkänna sittmisslyckande. Den tredje vägen var en återvändsgränd. Detgick inte att kombinera ett lågt löneläge och fullsysselsättning med en långsiktigt hållbar tillväxt. Stora delarav svensk industri står nu inför omfattande problem. Detkommer att ta tid innan man återigen är konkurrenskraftig.Konkurrenskraftig både på världsmarknaden och densvenska arbetsmarknaden. Att pressa tillbaka lönerna kan ibästa fall innebära att felsatsningarna som gjordes utmedden tredje vägen återigen blir lönsamma på kort sikt. Menproblemet kvarstår sedan hur man i ett längre perspektivskall kunna kombinera full sysselsättning med en möjlighetför dessa verksamheter att konkurrera om arbetskraftenutan att denna återigen blir för dyr.3.4. En väg ut ur krisenEnligt uppfattning måsteutgångspunkten för en offensiv ekonomisk politik vara attkombinera hög produktivitet och kostnadseffektivitet medintressanta och stimulerande arbetsuppgifter. Först då kanen långsiktigt hållbar utveckling uppnås, dvs bra jobb somger bra löner. Svensk industri skall konkurrera medkompetens och kvalité, inte med låga löner.Det nuvarande löneläget är sannolikt för högt inomdelar av sammansättningsindustrin. Det vore emellertid felatt pressa tillbaka lönerna för att dessa verksamheteråterigen skall bli lönsamma. Lika fel vore att tillåtaarbetslösheten att växa för att folk återigen skall tvingasjobba där.Rätten till arbete innebär inte bara en jämnarelönespridning utan också att många människor erhåller enmöjlighet att välja vad de vill arbeta med. Arbetsgivarnamåste överträffa varandra för att kunna få folk. Härigenomfaller en del arbeten bort. De tråkiga, slitsamma och dåligtavlönade jobben ratas till förmån för mer åtråvärdauppgifter. Denna ökade valfrihet och förbättradearbetsmiljö som rätten till ett arbete medför har avgjortstörst betydelse för de sämst ställda i samhället.Vänsterpartiet anser att den ekonomiska politikensfrämsta mål är att upprätthålla den fulla sysselsättningen.Det värde som rätten till ett arbete innebär, såväl för denenskilde som för samhället i stort, får inte underskattas.Tyvärr finns det en tendens att alltför många gör det.En stor del av de investeringar som gjordes utmed dentredje vägen är olönsamma. Regeringen vill bromsalöneutvecklingen för att ånyo göra dem lönsamma.Vänsterpartiet avvisar bestämt en sådan defensiv politik.De delar av svensk industri som inte kan erbjudakonkurrenskraftiga löner och rimliga arbetsförhållandenhar enligt vår uppfattning inget berättigande. De måste påsikt bytas ut mot mer konkurrenskraftiga alternativ.Riksdagen kan hjälpa till genom att anslå ökade medeltill utbildning och forskning, men resurserna får inte enbartgå till högskolorna. Minst lika viktigt är det med enomfattande kraftsamling vad gäller vuxenutbildningen.Undersökningar visar att nära hälften av industrinsarbetskraft har genomgått enbart folk- ellergrundskoleutbildning. Kunskaperna i basämnen somsvenska, matematik och engelska är därför otillräckliga hosstora delar av arbetskraften. Ny produktionsteknik ställerofta ökade krav på de anställda. Att kunna läsainstruktioner, förstå ritningar och kunna programmeramaskiner blir allt viktigare. Det krävs därför en kraftigtutbyggd vuxenutbildning.Parallellt med att ökade resurser satsas på utbildningmåste en förändring av arbetsorganisationen komma tillstånd. Höjd kompetens måste leda till att arbetsuppgifternagraderas upp. Sker ingen förändring av arbetsinnehållet kanden höjda utbildningsnivån i stället leda till ökandesvårigheter för industrin att behålla sin personal.Ekonomisk tillväxt har alltför länge och alltför ensidigthandlat om ökad produktionsvolym. Regeringens politikutgår från att mer arbetstimmar och fler maskiner skall fåden svenska ekonomin att växa fortare. Massproduktion avenkla, standardiserade varor och tjänster har fått högstaprioritet. Det är nu dags att bryta upp från detta ensidigatänkande. Miljöförstöring och resursslöseri måstemotverkas. Den ekonomiska utvecklingen måste varaekologiskt balanserad och uppfylla kravet på allas rätt tillett meningsfullt arbete.Det krävs också en ekonomisk politik som förmår hävdasysselsättningen inte bara i ett långsiktigt perspektiv utanockså här och . Det som tidigare kalladesstabiliseringspolitik har gradvis kommit att inskränkas tillenbart en fråga om val av arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Självfallet är arbetsmarknadspolitiken en viktigförutsättning för den fulla sysselsättningen, men den måsteockså kunna kompletteras med andra former avstabiliseringspolitiska insatser typ regionalpolitik,finanspolitik och penningpolitik.Den socialdemokratiska regeringen har emellertidunder alltmer avhänt sig möjligheterna i verklig mening fullödig stabiliseringspolitik. Vapenefter vapen i den stabiliseringspolitiska arsenalen harlämpats över bord. Slutligen har man så bakbundit sig vidmasten och meddelat att intet går att göra.Det behövs enligt vår uppfattning ett större svängrumför olika ekonomisk-politiska åtgärder i kampen motarbetslösheten. Vi vänder oss mot regeringens tal om ''attinom ramen för en balanserad budget skapa utrymme föroffensiva investeringar som främjar den ekonomiskatillväxten''. I ett läge med snabbt stigande arbetslöshet ochpåtagliga investeringsbehov kan det inte vara nödvändigtmed besparingar för att viktiga infrastrukturinvesteringarskall komma till stånd. Här finns en avgörande skillnadmellan och regeringen.Vänsterpartiet har föreslagit meromfattande infrastruktursatsningar än regeringen. Vi harmedvetet valt att prioritera målet om full sysselsättningframför balansen i statsbudgeten. Det är enligt våruppfattning inget fel i att staten lånar pengar till nödvändigaframtidsinvesteringar i ett läge då sysselsättningen hotas. Inuvarande läge är det tvärtom ett krav om man på etttrovärdigt sätt vill kämpa för målet om allas rätt till ettarbete.4. Vänsterfront mot högerpolitikI motionen till budgetpropositionen deklarerade vi attvänsterpartiet, utifrån sin politiska tradition somarbetarparti, tar ansvar för arbetarrörelsens socialistiskavärderingar. Målet är ett samhälle i rättvisa och jämlikhet,solidaritet och gemenskap. Utifrån dessa utgångspunkterverkar för att avskaffa klassklyftorna ocharbeta för samhällsförändringar som gagnar hela folket.4.1. Valet 1988 och tre regeringsårUnder åttiotalet har svensk politik tagit flera steg tillhöger. Efter de borgerliga regeringsåren förändradesocialdemokratin sin tidigare klart uttalade välfärdspolitiktill en ''tredje väg''. Det är dess konsekvenser vi nu drabbasav. Tredje vägen började på det sluttande planet, men togefter valet formen av ett formidabelt stup.Vallöftena är som bortblåsta. Löftet omutbyggd föräldraförsäkring sveks. Förlängd semester till sexveckor som skulle gynna LO-grupper fullföljdes inte.Fördelningspolitiken fick genom skatteomläggningenytterligare en knäck. kritiserade skatteförslagfrån valet blev regeringspolitik efter valet. Senastevallöftet som icke infriats är åtgärder mot de 400 000 sämstajobben.Vintern 1990 ställde regeringen förslag helt i strid medarbetarrörelsens traditioner om både lönestopp ochstrejkstopp. Regeringens nederlag följdes trots allt av ettfortsatt regeringsinnehav. En ny kris kulmineradesenhösten bl.a. i form av ett valutautflöde. Regeringenvalde då att underkasta sig den s.k. marknaden. Eller vardet så att regeringen utnyttjade tillfället till att driva igenomobehagliga beslut.Enligt mening var inte de beslut somregeringen drev igenom nödvändiga för att stoppavalutautflödet. Mest utmanande är kanske försämringarna isjuk- och föräldraförsäkringarna som regeringen genomförttillsammans med . Inflationsbekämpninggenom låga löneökningar blev överordnat alla andrapolitiska mål, även arbete åt alla. Regeringens deklarationom att utan folklig debatt skall ansökaom medlemskap i är ett avsteg frånneutralitetsförbehållen.4.2. Politikens positionerDe politiska positionerna i svensk politik har alltmerkommit att likna kärnkraftsomröstningen . Linje 1 och2 med samma budskap på framsidan, men med litebrasklappar på baksidan av valsedeln och linje 3 med etthelt annorlunda alternativ.Det finns en påtaglig likhet mellan regeringensekonomiska syn på tillväxt och utveckling -- ochhögeralliansens alternativ. Båda alternativen litar tillgaspedalen i ekonomin och ibland vill de bruka bromsen.Vänsteralternativet skiljer sig från dessa alternativ genomatt vänstern inser att det även behövs ett styrinstrument ipolitiken -- en ratt.Socialdemokratins position är att gasa på meddevalveringspolitik och lönekostnadskonkurrens, vilket fåtttill resultat en föråldrad industristruktur, överhettning iekonomin samt ökade inkomst- och förmögenhetsklyftor.Högeralliansen i svensk politik vill gasa på med sänktaskatter främst för kapital och företag. Även detta leder tillföråldrad industristruktur, risk för ännu större försämringarav bytesbalansen samt ökade inkomst- ochförmögenhetsklyftor.Vänsterpositionen i svensk politik innebär en ekonomiskpolitik som genom demokratisk medverkan och kontrollstyr kapital och investeringar till industriell produktion ivårt land, samt till sociala behov. Det innebär ekonomisktillväxt och rättvisa, som utgår från en ekologisk balans.4.3. Majoriteter i riksdagenDet är inte avsaknad av majoritet i sombestämmer socialdemokratins påtagliga högervridning ochsvek mot arbetarrörelsens grundvärderingar. Orsaken kansökas i att hela grunden för klassamarbetet luckras upp närSAF och kapitalet kör sitt eget lopp.Socialdemokratin har varit i minoritet.Endast 1968-1970 harsocialdemokraterna haft egen majoritet. Tidigareutformade SAP sin egen politik. För den sökte man stöd iriksdagen. har SAP övergått till att ''göraupp'' med ett eller flera partier innan förslagen kommit tillriksdagen. Exempel på socialdemokratiska förslag är MBL,LAS, Löntagarfonder etc.Ett vanligt mönster har varit att när vänsterpartietsförslag fallit i omröstningar, har socialdemokratins förslagvarit att föredra framför ett borgerligt förslag. Dettaalternativ finns eftersom regeringsförslagen oftaär förankrade hos ett eller flera borgerliga partier redan närde kommer till . Skatteomläggningen ochtvångssparandet är två sådana exempel.Varför är argumentet om egen majoritet så viktigt ,när det endast varit giltigt!? Är detenbart en ursäkt för högervridningen!? Verkligheten är attom socialdemokratin lagt fram förslag som varit bättre ände borgerliga, så fanns och finns det en majoritet för attgenomföra dessa förslag i riksdagen.4.4. Initiativ till vänsterfrontVänsterpartiet har länge insett faran medhögerutveckling. Mot högerkrafterna måste ställas en aktivoch politiskt motiverad arbetarrörelse. Fortsatta eftergifteroch kompromisser med högerpolitik leder bara in på felväg.Högerpolitik kan bekämpas genom en aktivvänsterpolitik, där målet och avsikten är tydlig. Inomsocialdemokratin finns en stämning att ''man inte kännerigen sig''. Med följande punkter skulle socialdemokratinkunna återupprätta sitt anseende i ''rörelsen'':1. Börja nedtrappning av moms på mat, genom att sänkamatmomsen med en tredjedel.2. Återuppta tanken på ekonomisk demokrati ochanvänd AP-fonder och löntagarfonder i en offensiv strategi.3. Förändra skatteomläggningen så att rättvise- ochjämlikhetsaspekterna beaktas genom att skärpa skatten förhöginkomstagare, bl.a. genom borttaget grundavdrag ochförbättra för låginkomstagare.4. Satsa på kommunens socialt viktiga delar -- vård,omsorg, skola och kultur -- med ett kommunalt stödpaket,finansierat av skärpt skatt på höginkomsttagare.5. Riv upp besluten om försämringarna isjukförsäkringen och överge tankarna på enarbetsgivarperiod i sjukförsäkringen samt försämringar avarbetsskadeförsäkringen.6. Förbättra arbetsmiljön genom att begränsaackordsliknande arbeten, samt möjlighet för enskild ochfackförening att avbryta hälsovådligt arbete.7. Genomför tidigare löften om utbyggdföräldraförsäkring.8. Prioritera målet om arbete åt alla som övergripandepolitisk målsättning.9. Satsa resurser på inflationsbekämpningen genomåtgärder mot prissättningen, åtgärder motkonkurrensbegränsning, monopol, spekulativavinstintressen etc. och överge fixeringen vid lönernasbetydelse för inflationen.10. Starta avvecklingen av kärnkraft genom att enreaktor stängs senast 1995.11.