mot · GE02U644 · 1991-01-25 00:00:00 — , frihetskämpe frånBelfast:''Helst skulle jag vilja att partier och organisationer iSverige organiserade egna resor till . Mångaskulle nog bli chockade. ''är det en irländsk frivilligstyrka gjordeuppror i mot det brittiska kolonialväldet på Irland.Under denna resning, kallad , utropades denIrländska Republiken . Republikenkrossades av vapenmakt. I det brittiskaparlamentsvalet , gav av denirländska valmanskåren sitt stöd åt självständighetspartietoch folkfronten, vilka krävde att skulle tillerkännasnationell suveränitet.År 1919 utropades den Irländska Republiken än engång. Den här gången av en på majoritetsstyrets principergrundad nationell församling. På nytt tog tillvåld och terror för att krossa folkviljan. Våldet drabbadeden irländska civilbefolkningen mycket hårt. År 1921använde engelsmännen militära maktmedel för att tvingafram en delning av genom ett s k fristatsfördrag.Sedan denna delning har de nordöstra delarna styrts avundantagslagar. Den påtvingade uppgörelsendödförklarade de demokratiska nationella ideal somfastställdes i Påskproklamationen år 1916.Det brittiska kolonialväldet på består fortfarande,om än under andra former, och kampen för ett enatdemokratiskt forsätter. /RepublikenIrland befinner sig delvis under ett neokolonialt styre. Desslångvariga ekonomiska beroende av hargjort att stormakten även dikterar de politiska villkor somgäller den nationella frågan. Det senare blev uppenbart iden överenskommelse mellan ochRepubliken som följde på de s k förhandlingarna iDublin åren 1983--84.Det är osannolikt att en i verklig mening fri ochsjälvständig nation skulle teckna avtal med en annan maktsregering, vars överhöghet endast tillåter ''en rådgivande rolloch ett visst begränsat inflytande'' i sitt eget land. Försanningen är att Republiken lagstadgadeförfattning, via artikel 2, uttryckligen gör anspråk på attomfatta hela territorium, det vill säga även dennordöstra delen, som brukar kallas Nordirland.De sex nordöstliga grevskapen utgör numera detNordirland som skapat. Det är underställtdet brittiska parlamentet och där finns tiotusentalsbrittiska soldater. använde våld för att tvingafram en folkrättsligt oacceptabel gränsdragning. Precis somi den sydafrikanska apartheidpolitiken syftar den till attmanipulera fram en ''majoritet'' av unionistisktpålitliga medborgare. Sedan delning i början av1920-talet har privilegier gynnat utvalda grupper, ättlingartill brittiska kolonister som lojalt och aktivt stödjer enfortsatt utländsk, brittisk kontroll. Kampen försjälvständighet och social rättvisa på har sinupprinnelse i detta orättfärdiga system.I den rörelse som växte fram blevBernadette Devlin en av de internationellt mest kändamedborgarrättskämparna på . blevBernadette (Devlin) McAliskey, hennes man och derasbarn angripna och beskjutna av en dödsskvadron.Bernadette blev träffad när hon beskyddade sin son. Ävenhennes man blev allvarligt skadad. Orsaken var att familjenstödde hungerstrejkande irländare och deras släktingar.Det finns ett mycket stort antal exempel påliknande våldshandlingar mot civila på sedan60-talet. Många barn har dödats eller skadats av de brittiskasoldaterna, bl a av s k plastkulor -- ett vapen som britterna''förfinat'' för att få större effekt!Konflikten på hade tillspetsats på ettavgörande sätt . Den nordirländska poliskåren ochallierade spikklubbsbeväpnade grupper frånunionistiska/protestantiska områden gick till gemensamattack mot nationalistiska/katolska bostadsområden därmånga dödades och hela kvarter brändes ner i ochBelfast. gick in med trupper medmotiveringen att den katolska befolkningen behövde skydd.Men de grupper som skulle skyddas upplever den brittiskamilitära närvaron som ett hot. Omkring 3.000 människorhar dödats i denna konflikt som liknar ettkrigstillstånd.År 1985 kom det s k Hillsborough-fördraget till. Avtaletåberopas ofta som ett löfte om att ochRepubliken utfäst sig att acceptera en återföreningav när en majoritet i de sex nordöstliga grevskapenså önskade. Löftets värde ifrågasattes när den brittiske''nordirlandministern'' King efter undertecknandet, vid ettbesök i yttrade att fördraget hindrat en återförening''för evinnerliga tider''.Den norska presenterade år 1990en rapport med rubriken ''Irländsk terrorism eller brittiskkolonialism''. Det är den första rapport där kommitténbehandlar Irlandsfrågan efter alla års Östeuropagranskningav mänskliga fri- och rättigheter. Rapporten slår bl a fast attdet är felaktigt att avfärda som ettterroristproblem. Massmedias bild av konflikten som ettslags religionskrig är lika vilseledande.Nordirland är, som det anförs i rapporten, först ochfrämst en produkt av olösta politiska och ekonomiskaproblem samt sociala orättvisor. Fredspristagaren betecknar ekonomin som en''apartheidekonomi''. Arbetslösheten och fattigdomen ärsatta i system likaväl som censuren och det politiskaåsiktsförtrycket. Det är lätt att instämma i den nämndarapportens slutsats; det är regeringen i som genomsin kontroll bär huvudansvaret för situationen.En stor del av den brittiska militära styrkan påNordirland tillhör den beryktade styrkan (Ulster DefenceRegement) UDR som är ett nordirländskt regementeunderställt den brittiska armén. När det tidigare nämndaHillsborough-avtalet slöts , hade det föregåtts av ettantal krav från den Irländska republiken. Bl a ställdeskravet på att den avskydda UDR-styrkanskulle upplösas. Kravet fick inget gehör, inte heller krav omsuveränitet. skrek: - Out, out out! Det varuteslutet att skulle avstå såväl frånNordirland som från UDR.Soldaterna i UDR är rekryterade uteslutande frånunionistiskt pålitliga grupper av befolkningen. UDR-soldaternas funktion är en direkt parallell till de SvartaBaskrar som agerar i som Sovjetunionensförlängda arm. Liksom UDR sprider denna attackgruppskräck och död bland befolkningen. Parallellen till det somsker, och skett , på blir äntydligare när sovjetisk militär påstått sig vilja ''skydda''befolkningen i . Allt detta sker i vår närhet, i den''nya världsordningens'' Europa.Under dessa våldsamt dramatiska och ångestladdadejanuaridagar 1991 vänds blickar mot . IVilnius och har människor mist livet i kampen försjälvständighet. Solidariteten med dem som kämpar ochfördömandet av agerande präglar alla nivåer i detsvenska samhället. När detta skrivs befinner sig t ex flerasvenska delegationer från samtliga partier i debaltiska staterna för att demonstrera samhörighet med demsom kämpar.--Är det inte så det alltid borde fungera när en statsmaktterroriserar ett folk eller en folkgrupp? Mensolidariteten och fördömandet skulle ge ett ännu starkareintryck och spela en internationellt viktigare roll om Sverigesom nation vore konsekvent -- på de förtrycktas sida.I den övergripande riksdagsdebatten, den 10 oktober1990, om Europafrågan sade utrikesministern bl aföljande:Drömmen om ett i fred, demokrati ochsamarbete har börjat förverkligas.Neutralitetspolitikenär grunden i vår säkerhetspolitik.Mycket av det vi vill seförverkligat i hela har redan förverkligats iVästeuropa... Vi eftersträvar djupast och bredast möjligasamarbete mellan de västeuropeiska industriländerna.Sverige är ett av dem. Vi har en gemensam politisk ochkulturell frihetstradition. Vårt näringsliv och vårasamhällen är likartade.Solidaritet måste prägla vårEuropapolitik.Såväl som finns inom denvästeuropeiska sfären. En interpellationsdebatt omNordirland ägde rum . Det var denförsta debatten någonsin om konflikten i riksdag.Utrikesministern kommenterade bl a det faktum attStorbritannien anmälts till och ''prickats'' avEuropadomstolen för brott mot de mänskliga rättigheterna.Sten medgav att nonchaleratdomstolens kritiska beslut om det bristande rättsskyddet ibrittisk terroristlagstiftning. Ändå hävdadeutrikesministern att ''rättsstaten, trots konflikten, fortsätteratt fungera i ''.Det är i längden ohållbart för attsolidarisera sig med den brittiska regeringen, mot dennationalistiska befolkningen på som utsätts förett våldsamt politiskt och socialt förtryck för att de kämparför sin frihet. Rättvisa kan aldrig skipas så länge britterna ärkvar. Det behövs en internationell opinion. Det är dags förSverige att ta upp frågan på dagordningen i ESK ochEuroparådet. Regeringen bör ta det initiativet. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om konflikten på .