mot · GF02N10 · 1991-11-25 00:00:00 — med anledning av prop. 1991/92:51 En ny småföretagspolitik I propositionen läggs fram förslag till ändring av planochbygglagen, för att kommunerna i sin planering skall främjanäringsfrihet och en effektiv konkurrens. Enligt denborgerliga regeringen utgör den kommunala planeringenhinder för nyetablering av företag, framför alltdetaljhandeln. Man anser ''att möjligheterna för handeln attetablera sig fritt, är av central betydelse för konkurrensinom handeln, och att en ökad konkurrens inom handelnmåste utgöra ett naturligt inslag i vad som allmänt avsesmed en lämplig samhällsutveckling. ''PBL och uttalanden i förarbetena till lagen ger godaförutsättningar för att pröva markens användning för olikaändamål utan att konkurrensen i något väsentligt avseendesätts ur spel. Enligt PBL 2 kap. 1 paragrafen skallplanläggning ske så att den främjar en från allmän synpunktlämplig utveckling och ger förutsättningar för en från socialsynpunkt god bostads-, arbets-, trafik- och fritidsmiljö.Samt enligt 3 paragrafen att bebyggelse skall lokaliseras som är lämpad för ändamålet med hänsyn till bl.a.möjligheterna att ordna trafik, vattenförsörjning ochavlopp samt annan samhällsservice.Genom reglerna i PBL kan kommunen bestämma var påmarken det är lämpligt att bedriva olika slag avverksamheter. Däremot ger inte det kommunalaplanmonopolet rätt att bestämma vem som skall bedrivaverksamheten.Det är viktigt att förbättra konkurrensen, men rättvisaoch fri konkurrens behöver självfallet inte innebära attsamhället avstår från alla krav utan kan lika gärna uppnåsgenom att man ställer exakt samma krav på allahandelsintressenter.I debatten har framförts att handeln själv skulle fåbestämma lokalisering av butiker. Under årets allmännamotionstid följdes detta upp i motioner från moderaternaoch , vari man föreslog att PBL skulle ändras såatt kommunerna inte i detaljplan kan styra handelnslokalisering och varusortiment.För handeln är detta säkert en önskad utveckling. Menvad innebär det för konsumenterna?Redan nu flyttar handeln ut från stadskärnor ochbostadsområden till stormarknader och köpstäder utanförstaden eller till något industriområde, dit det är i stort settomöjligt -- och i varje fall opraktiskt och otrevligt -- att gå,cykla eller åka kollektivt.Om man tar bort möjligheten till reglering av olikaformer av handel så kommer detta att innebära risk förytterligare utflyttning av butiker från stadsdelscentra ochbostadsområden.Den som inte har tillgång till bil, får mycket svårt attklara sina inköp. Detta drabbar bland annat mångapensionärer, vilket innebär en ökad belastning på denkommunala . För dem som är ensamståendeökar risken för social isolering när de kan ta dendagliga promenaden till närbutiken.En annan grupp som saknar bil är barn och ungdomar.Om närbutikerna försvinner, förlorar de möjligheterna attgöra egna inköp, gå ärenden åt föräldrarna och successivtträna sig till att bli självständiga och ekonomiskt medvetna.Det är inte heller så att konsumenterna tjänar på enutglesning av butiksnätet. En hushållsekonomiskundersökning visar på att lönsamheten vid ett normaltveckoinköp för en tvåbarnsfamilj går vid ett avstånd på 3--vid inköp i lågprisbutik.I propositionen hävdas att skillnaden iomgivningspåverkan mellan de olika former av handel somhär är i fråga -- partihandel, detaljhandel med skrymmandevaror och detaljhandel med livsmedel -- i praktiken tordesakna betydelse, eftersom olika verksamheter naturligt kanantas söka sig till för verksamheten ändamålsenliga platser.Detta är en from förhoppning. Redan nu vet vi attmånga affärsidkare gärna vill flytta butiker tillindustriområden. Här är marken billig och det är lätt att tasig hit för den stora gruppen bilister. Att de som saknar bildärmed blir utan service, att kommunens kostnader förhemtjänsten ökar och att biltrafiken och dessmiljöstörningar blir än värre, är ju inget de behöver bry sigom.Finns det då inte vissa affärer som passar iindustriområdena? Handel med bilar, möbler,kylskåp, byggvaror -- d.v.s. sådant som man till skillnad frånt.ex. kläder, skor och livsmedel m.m. ändå inte kan ta hempå bussen eller cykeln. Sådana affärer kan det vara en fördelatt slippa i stadskärnan, eftersom de med nödvändighetalstrar mycket trafik. Därför kan man, sedan den nyaplanoch bygglagen trädde i kraft , i detaljplan skilja ut''handel med skrymmande varor'' från annan handel.Med ovanstående vill jag ha sagt att vad gällerdetaljhandelns lokalisering och varusortiment är PBL:snuvarande regler nödvändiga för att vi skall få en närservicesom underlättar för oss som boende och konsumenter, samten trafikutveckling som är acceptabel ur miljösynpunkt. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att avslå förslaget om ändring iplan- och bygglagen (1987:10) 1 kap. 5 §.