mot · GE02A493 · 1991-01-25 00:00:00 — ArbetsmiljöproblemenÄven om många arbetsmiljöer förbättrats under 80-taletser vi tecken som inger oro. Antalet inrapporteradearbetsskador har ökat explosionsartat under 80-talet.Om man ser till typen av arbetsskador är det främstarbetssjukdomar av typ belastningsskador som ökat.Smärttillstånd i rygg, nacke och axlar svarar för den störstadelen av ökningen. I stor utsträckning är det kvinnor somdrabbas av belastningsskadorna.Som orsak till belastningsskadorna uppmärksammasinte bara ergonomiska förhållanden utan nu också alltmerarbetsorganisationen och individrelaterade faktorer.Kritiken mot den psykosociala arbetsmiljön har ocksåvuxit -- icke minst inom den offentliga sektorn, som bl.a. pågrund av dessa problem visat sig ha svårigheter att rekryteraoch behålla personal. Även utanför den offentliga sektornär problemen ofta stora. har allt fler problemvisat sig ha kopplingar till den psykiska och socialaarbetsmiljön. Ett exempel är mobbning på arbetsplatsen,där utbredningen sannolikt är större än vadundersökningarna visat.Belastningsskador är nu orsaken till drygt hälften avkostnaderna för alla nybeviljadeförtidspensioner/sjukbidrag. har vi kunnatse hur kostnaderna för socialförsäkringssystemen ökatkraftigt -- så kraftigt, att ökningen utgör en väsentlig del avde ekonomiska problem som både samhället som helhet ochden offentliga sektorn brottas med.Orsakerna till denna ''explosion'' är flera. Det är inteotroligt att en viss del kan förklaras med förändrade reglerför dessa system. När det t.ex. gäller arbetssjukdomarna,visar statistiken att anmälningarna om dessa föll underperioden --82, för att sedan stiga kraftigt. Det är svårtatt förklara denna utveckling utan att ta hänsyn till bl.a.ändrade regler för arbetsskadeförsäkringen. Det tordeockså vara svårt att hävda att arbetsmiljöerna under 80-taletskulle ha försämrats i den grad siffrorna antyder.Men inget av det ovanstående kan tas till intäkt för attminska ansträngningarna för att förbättra arbetsmiljöerna.Tvärtom krävs kraftfulla åtgärder, en ny arbetsmiljöpolitik,. Detta bl.a. av följande skäl:Bakomsiffrorna döljer sig ett stort personligt lidande för den somskadas. Den utslagning som bristfälliga arbetsmiljöermedför innebär ofta, vid sidan om det rent fysiska lidandet,isolering för den enskilde och svårigheter att fungera även iandra roller. Arbetsmiljöproblemen är på så sätt ocksåfolkhälsoproblem.Bättre arbetsmiljöer är ett nödvändigtinslag i en politik som syftar till att öka arbetsutbudet. Omfler skall kunna komma ut i arbetslivet och fungera väl i sinayrken krävs att både fysisk miljö, arbetsorganisation ochpsykosocial omgivning är anpassad till den enskilde.Bättre arbetsmiljöer är också viktiga för livskraftigaföretag. Hög personalomsättning, sjukfrånvaro och otrivselmedför sämre produktionsresultat.2. Arbetsmiljöpolitik för 90-taletEn grundprincip för dagens arbetsmiljöverksamhet är attden lokala partssamverkan, samverkan iyrkesinspektionsnämnderna och i arbetarskyddsstyrelsenskall präglas av konstruktivt samarbete mellan jämställdaparter. Denna grundprincip om jämställd samverkan på allanivåer måste gälla även framöver. Den är en förutsättningför en framgångsrik bekämpning av risker och andranegativa miljöfaktorer i arbetsmiljön.Denna politik bygger i hög grad på ett synsätt, där en godarbetsmiljö ses som en förhandlingsfråga mellan parternainom ramen för ett allmänt arbetsgivaransvar. Den måstenu kompletteras med en annan utgångspunkt, däreffekterna av en bristfällig arbetsmiljö ses somsamhällsekonomiska kostnader. Dessa kostnaderåterspeglas i alltför ringa grad i arbetsgivarnaskalkyler. Kostnaderna övervältras bl.a. påsocialförsäkringssystemen. Åtgärderna måste inriktas på attföra in arbetsmiljöhänsynen i företagets ordinarie kalkyler.Denna inriktning av arbetsmiljöpolitiken motiverasockså av att dess förutsättningar ändrats under senare år.Arbetslivet, och därmed arbetsmiljöerna, håller på attomdanas i grunden. Företag och andra organisationerbefinner sig i en decentraliseringsprocess, därbeslutsfattandet förs ut till de små, lokala enheterna. Dessaarbetar ofta under eget budgetansvar eller i ännu mersjälvständiga former. Inte sällan fattas de reella beslutenunder mer informella former. Ur arbetsmiljösynvinkel ärdenna utveckling på många sätt positiv -- ju närmarebesluten ligger verksamheten, desto större möjligheter attfinna flexibla lösningar på problemen.Samtidigt understryker utvecklingen svårigheterna medatt söka samla huvuddelen av beslutsfattandet iarbetsmiljöfrågor till några få partssammansatta organ elleratt driva dem i form av formella förhandlingar -- exempelvisinom medbestämmandelagens ram. Vikten av attarbetsmiljöaspekterna integreras i det löpandebeslutsfattandet ökar. Detta kan endast ske om flerstimulanser att göra detta tillkommer.När det gäller den yttre miljön har liberalernasedan lång tid förespråkat en politik som bygger på attmiljöförstöring skall ses som en produktionskostnad. Vi hari decennier hävdat att kostnaderna för miljöförstöring skallbäras av förorenaren, främst genom miljöavgifter. Dettaarbete har burit frukt i och med att sådana avgifterinförts i samband med skattereformen.Ett liknande synsätt bör enligt vår mening präglaarbetsmiljöpolitiken. Huvudlinjerna kan sammanfattas iföljande tre principer:-- DecentraliseringIdag är arbetsmiljöarbetet uppsplittrat på en rad organ.I och med tillkomsten av arbetslivsfonden har splittringenökat. Att arbetet för en god arbetsmiljö måste innebärasamverkan mellan olika organ och instanser är självklart.Samtidigt leder dagens splittring till tydligasamordningsproblem, vilka endast till en del kan lösasgenom att kontakterna mellan de olika organen byggs uteller regleras.Om samverkan skall bli effektiv måste det ske i ettsammanhang, där problemen och möjliga lösningar är såtydliga som möjligt och där arbetet kan bedrivas så konkretsom möjligt. Detta är en viktig orsak till attarbetsmiljöarbetet bör decentraliseras ytterligare.Tyngdpunkten i arbetet för en bättre arbetsmiljö måsteligga lokalt. Det är där kunskaperna om de konkretaförhållandena finns, och det är där steget är kortast frånidentifikation av risker och behov till åtgärder. Mot dennabakgrund föreslår vi bl.a. att rehabiliteringsarbetetorganiseras så, att det i ökad grad kan initieras lokalt.-- Ekonomiska styrmedelGenom system av ekonomiska styrmedel bör desamhällsekonomiska kostnaderna för brister i arbetsmiljönavspeglas i det enskilda företagets/den enskildamyndighetens kalkyler och redovisning.-- Preciserat arbetsgivaransvarArbetsgivarens ansvar för att initiera rehabilitering, attundersöka arbetsmiljöns beskaffenhet, planera ochgenomföra åtgärder samt redovisa dessa ansträngningar börpreciseras.3. RehabiliteringRehabiliteringsarbetet sker i flera olika instansers regi.Sålunda är ,arbetsmarknadsmyndigheterna, de sociala myndigheterna,sjukvården och det enskilda företaget involverade. Mångagånger är det företagsläkarna som i nära samverkan medsina patienter försöker genomföra ettrehabiliteringsprogram både inom företaget och, efterremiss eller annan form av kontakt, i samverkan medövriga.Mot denna bakgrund är det positivt att rehabiliteringenfår en ökad grad av formell samordning.Försäkringskassans överordnade ansvar kan sannolikt imånga fall få en positiv effekt framför allt för de anställdainom mindre företag.En friare användning av medel bordeockså kunna skapa nya möjligheter för tillämpningen av dens.k. Bohusmodellen, som liberalerna längeförespråkat. Enligt denna modell används medel frånsjukersättningssystemet för att korta väntetiderna tilloperation. Åtgärder av detta slag kan många gångerpåskynda rehabiliteringen väsentligt, och är ofta enförutsättning för rehabiliteringen.Försäkringskassans huvudansvar för en samordnadrehabilitering är i sig ingen garanti för en effektivareverksamhet.Kassornas erfarenhet av sådant arbete är oftabegränsad. Även om detta kan åtgärdas medvidareutbildning kvarstår svårigheten för kassans personalatt hålla sig fortlöpande underrättad om förhållandena i deberörda företagen. Det gäller sådant som arbetsmiljönsutveckling, de tekniska förutsättningarna för förändringar,arbetsorganisationen samt personalens sammansättningoch inbördes relationer. Mot denna bakgrund är det viktigtatt framhålla att man måste ta tillvara den kompetens somfinns på företaget.Införandet av en lagstadgad sjuklön i sjukförsäkringenkan förväntas ge arbetsgivaren tydligare signaler omproblem på arbetsplatsen. Detta ökar förutsättningarna försnabbare och effektivare insatser. Sådana förbättringartorde också kunna motverka den negativa effekt som mångaoch långvariga sjukskrivningsperioder kan ha genom attden sjuke förlorar kontakten med sinarbetsplats.Riskernas och arbetsplatsernas karaktär varierar starkt.Åtgärder av skilda slag måste kunna sättas in snabbt.Därför har det varit naturligt att lägga en stor del avansvaret på lokal nivå, dvs. decentralisera beslutsfattandetså långt som möjligt.Denna modell bör tillämpas även när det gällerrehabiliteringsarbetet. Det decentraliseradebeslutsfattandet bör ske nära -- helst inom -- det enskildaföretaget och i samverkan med företagshälsovården, därsådan finns. Speciellt i större företag är det naturligt attbilda särskilda samarbetsgrupper för rehabiliteringbestående av representanter för företagsledningen, facket,företagshälsovården och andra. Arbetsgivarens ansvar föratt initiera rehabilitering när problem uppdagas bör ocksåpreciseras.En decentraliserad modell för rehabilitering prövasredan på många håll, bl.a. i det s.k. Trelleborgsprojektet.Erfarenheterna är genomgående mycket positiva. Det är nudags att lämna försöks- och projektstadiet och pröva dennamodell i större skala.De mindre arbetsplatserna har speciella svårigheter närdet gäller resurser för rehabilitering. De försök med s.k.aktivitets- och rehabiliteringscentra som för närvarandegenomförs är därför mycket viktiga. Verksamheten innebäratt mindre företag samordnar sina rehabiliteringsinsatser.Den visar att en decentraliserad rehabiliteringsverksamhetäven är möjlig och önskvärd för mindre företag.Vi vill i detta sammanhang särskilt understryka attrehabiliteringen måste genomföras i nära samverkan medden sjuke eller skadade. Dessutom måste psykologiska ochsociala faktorer beaktas mera . Den enskildesallsidiga rehabilitering måste alltid få väga tyngre änönskemålet att återföra den skadade till den tidigarearbetsplatsen, i de fall det finns en konflikt mellan dessabåda önskemål.Vad gäller rehabiliteringsåtgärder förarbetshandikappade vill vi hänvisa till folkpartietliberalernas kommittémotion i detta ämne.4. Ekonomiska styrmedelSocialförsäkringssystemen har fram till nu inte innehållitnågra stimulanser för att nedbringa antalet fall genomförbättringar av arbetsmiljön. Ur arbetsgivarens synvinkelfinns varken några inslag av ''självrisk'' eller''premiedifferentiering'' i systemet.Det är välkommet att ett system med lagstadgad sjuklöninom sjukförsäkringssystemet nu skall genomföras -- om änvid en senare tidpunkt än vad som hade varit önskvärt ochmöjligt. Vi vill dock understryka att sättet på vilket dettasker, där försäkringskassorna har att anpassa sig till tvåstora förändringar , är olyckligt.Vidare vill vi betona att ett genomförande av en sjuklönmåste innebära att arbetsgivaravgifterna sänks imotsvarande grad.Det finns all anledning att anta att ett system medlagstadgad sjuklön kommer att medföra att arbetsgivarnages kraftfull stimulans att följa och studera sjukfrånvaronvid arbetsplatsen/företaget, och sätta in tidiga åtgärder föratt se till att man löser arbetsmiljöproblem.Förändringen kommer dessutom att medföra att storaadministrativa resurser kan frigöras vidförsäkringskassorna. Resurser kan därmed användas förandra uppgifter än administration avkorttidssjukskrivningar. Detta är viktigt icke minst motbakgrund av de ökade uppgifter som ett intensifieratrehabiliteringsarbete kommer att medföra.Samtidigt vill vi understryka att ett system medekonomiska styrmedel inte får innebära att redansvårplacerad arbetskraft får ytterligare problem.Ekonomiska styrmedel för en bättre arbetsmiljö får inteleda till att andra viktiga delar av arbetsmiljöarbetet -- somrehabilitering och anpassning till handikappad arbetskraft --försvåras. Om så befinns vara fallet måste ytterligareåtgärder sättas in.Systemet med sjuklön innebär att man valt ett avalternativen vi nämnt i det ovanstående: att införa ett inslagav ''självrisk'' i sjukförsäkringssystemet. När ensjukfrånvaro uppstår får arbetsgivaren själv bära en del avkostnaderna, dvs. kostnaderna för de första två veckornasfrånvaro.Det bör övervägas om detta system bör kompletterasmed ett inslag av ''premiedifferentiering'' genom attsocialförsäkringsavgifterna relateras till i vilken gradförsäkringen utnyttjas. Om så sker inom sjukförsäkringenskulle detta innebära att inte bara frekvensen avkorttidsfrånvaron får genomslag i företagets ekonomi utanatt även kostnaderna för långtidsfrånvaro får ekonomiskakonsekvenser.5. ArbetsskadeförsäkringenArbetsskadeförsäkringen har granskats av riksdagensrevisorer, och de konstaterar att den inte fungerar väl.Följande kritik framförs i revisorernas rapport /89:5:Försäkringen finansieras i allt större utsträckning viastatsbudgeten, vilket strider mot riksdagsbeslutet.Arbetsskadeförsäkringslagen har visat sig inte gå atttillämpa på ett rättvist sätt.Försäkringens marginellthögre ersättningsnivå jämte handläggningstiderna isystemet torde verka rehabiliteringshindrande.Försäkringens betydelse för det förebyggandearbetsskyddet synes vara starkt begränsad.Försäkringenutgör inte den grund för en tillfredsställandearbetsskadestatistik som förväntats.Kompensationsnivån inom andra trygghetssystem ligger förflertalet på en tillfredsställande nivå.De brister som uppdagats är alarmerande, och det finnsfog att ställa sig frågan om dagens system medarbetsskadeförsäkring över huvud taget är berättigat. Ettsystem som inte fungerar rättvist, som inte leder till någonväsentlig ny information och som direkt försvårarrehabilitering kan med fog sägas ha överlevt sig självt.Vi behandlar denna fråga utförligare i en särskildmotion.6. Informativa styrmedelVid sidan om ekonomiska styrmedel förarbetsmiljöinsatser bör även ett system med informativastyrmedel införas.Ett sådant styrmedel kan vara att enredovisningsskyldighet åläggs arbetsgivaren vad gällerarbetsmiljöns beskaffenhet och planerade åtgärder.Arbetsgivaren bör sålunda vara skyldig att årligengenomföra arbetsplatsundersökningar och att i samverkanmed skyddsombud eller skyddskommitté utarbetaåtgärdsprogram. Rapporteringen om situationen vidarbetsplatserna bör tillställas Yrkesinspektionen.I arbetsmiljödebatten har ibland tankar framförts om atten offentlig redovisning av arbetsmiljöförhållanden skallges i samband med att företaget avger sin ekonomiskaredovisning. förekommer försök med''personalekonomiska bokslut''.Sådana system skulle medföra ökad stimulans att ägnaintresse åt arbetsmiljö- och rehabiliteringsfrågor vidföretagen. De skulle också bl.a. medföra att arbetssökandeskulle ges möjlighet att få en bild av arbetsmiljösituationenhos olika arbetsgivare vid sidan om sådant som lönevillkor.Man talar ofta om de anställda som företagets viktigasteresurs, en resurs som emellertid sällan behandlas så ipraktiken. En förklaring kan vara just att personalfrågorinte syns i företagens ekonomiska styrsystem. Viapersonalekonomiska redovisningar synliggörs de anställdapå ett annat sätt . Resultatet kan bli att man i ökadgrad lyfter fram personalfrågorna i planeringen.Personalekonomiska redovisningar visar att det kostar attha vakanser, att det kostar att ha hög personalomsättning,att ekonomin stärks om man satsar på utbildning ochandra insatser för att utveckla personalen.Inte minst inom den offentliga sektorn, som saknar ennaturlig intäktssida, är det lätt att man gör misstaget attendast se personalen som en kostnad bland andra ibudgeten. Är personalen frånvarande eller befattningarvakanta blir resultatet ett överskott i budgeten, dvs man''sparar pengar''.Enligt vår mening kan personalekonomiska ''bokslut''eller ''redovisningar'' utgöra ett viktigt inslag i framtidensarbetsmiljöpolitik. En systematisk försöksverksamhet medsådana bör därför initieras.Vårt mål är sålunda att bruk av personalekonomiskaredovisningar med hög kvalitet skall bli allmäntförekommande. gäller det att agera påsådant sätt, att detta kan uppnås så effektivt som möjligt.En central fråga är när och om sådana redovisningarskall göras obligatoriska. Fördelen med obligatorium är den vägen snabbt kan nå fullständig täckning. Att mätaarbetsmiljöns beskaffenhet och personalens tillstånd äremellertid ofta en komplicerad uppgift. Olika faktorerbetyder olika mycket i olika situationer, och risken är att ettobligatorium leder till att man pressar in samtligaarbetsplatser i en mall som inte passar alla.Utvecklingen av metoder för personalekonomiskaredovisningar befinner sig ännu i sin linda. är detviktigast att stimulera denna process, att se till att enmångfald experiment sätts i gång. Ett genomförande av ettobligatorium i ett skede där denna metodutveckling intenått tillräckligt långt riskerar att kvävaexperimentverksamheten och kan medföra att man på ettstelbent sätt tvingar företag och organisationer attpresentera redovisningar vars innehåll brister i relevans.7. Lokal samverkan och expertisEtt stort problem på många arbetsplatser är attskyddsorganisationen kommit vid sidan om det ordinariebeslutsfattandet i företaget. När arbetsmiljöproblemen i allthögre grad rör psykiska och sociala frågor, ocharbetsorganisation blir en allt viktigare faktor för att lösaproblemen, är det av mycket stor vikt attarbetsmiljöaspekter i ännu högre grad finns med iföretagens ordinare beslutsfattande. Ekonomiskastyrmedel och personalekonomiska redovisningar utgörbåda vägar att stimulera en sådan utveckling.Rörande tillgången till lokal expertis vill vi framföraföljande.Företagshälsovården utgör tillsammans med deyrkesmedicinska klinikerna den lokala expertresursen vadgäller arbetsmiljön.Andelen företag som erbjuder företagshälsovård harökat . Ändå kvarstår en inteobetydlig andel som ännu inte anslutit sig tillföretagshälsovården. En återkommande fråga har i dettasammanhang varit om utbyggnaden bör påskyndas genomett lagfäst obligatorium vid sidan om de stimulanser somredan genomförts.Enligt vår mening skulle ett obligatorium medföra fleraolägenheter. Det skulle innebära att företagshälsovårdensinnehåll i betydligt högre utsträckning måstedefinieras centralt. Därmed riskerar man att skapastelheter; möjligheterna att variera hälsovårdens innehållskulle minska. Vidare ser vi problem med att centraltdefiniera den önskvärda omfattningen avföretagshälsovården när behovet skiftar mellan olikaföretag och arbetsplatser.Samtidigt är det tydligt att den politik som presenteras idenna motion kommer att ställa ytterligare krav på tillgångtill expertis. Det gäller både det utökade ansvaret förinformation, den decentraliseraderehabiliteringsverksamheten och administrationen avlokala medel för bl.a. arbetsmiljösatsningar. Det är därförviktigt att arbetet att öka anslutningen tillföretagshälsovården fortskrider, och att flexiblare lösningarför att utnyttja dess service prövas.8. ArbetslivsfondenI en särskild lag om avvikelse från lagen omarbetsmiljöavgift föreslår regeringen att 500 milj.kr. urarbetslivsfonden under nästkommande budgetår skallkunna disponeras av försäkringskassorna för köp avyrkesinriktad rehabilitering. Målet för dessa köp stämmerenligt föredraganden väl överens med deändamålsbestämmelser som finns i lagen omarbetsmiljöavgift för användning av arbetslivsfondensmedel. Förslaget avses inte ändra den inriktning som harslagits fast för användning av arbetslivsfondens medel iövrigt.Förslaget om avvikelselagen utgår uppenbarligen från enbedömning att arbetslivsfonderna under nästkommandebudgetår inte kommer att behöva disponera alla de resursersom finns tillgängliga, på årsbasis omkring 2,5--3 miljarderkronor. Det är därför till fördel att medlen på annat sättkommer till användning på ett sätt som gagnar denyrkesinriktade rehabiliteringen.Vi delar båda dessa bedömningar. Med tanke på attarbetslivsfonderna under sitt första, ofullständigaverksamhetsår endast kunnat utnyttja 71 milj.kr. avtillgängliga medel ter det sig osannolikt att fonderna undernästkommande budgetår ens tillnärmelsevis kommer attkunna ta befintliga medel i anspråk. För att undvikauppbyggnaden av en outnyttjad medelsreserv finns detdärför goda skäl att utnyttja arbetslivsfondens tillgångar förandra insatser som ligger inom ramen för fondens syften.Motsvarande kostnader kan då, som regeringen påpekar,avlastas statsbudgeten.Vi godtar därför regeringens förslag att medel frånarbetslivsfonden under nästkommande budgetår fåranvändas för finansiering av försäkringskassornas köp avyrkesinriktad rehabilitering. Därutöver föreslår vi attsamma finansieringsteknik används för täckning av de delarav anslaget C 5 Yrkesinriktad rehabilitering:utbildningsbidrag, som inte regeringen föreslår skallfinansieras av arbetarskyddsavgiften och anslaget C 4,Yrkesinriktad rehabilitering. Totalt bör 500 milj.kr. utövervad regeringen föreslår överföras från arbetslivsfonden tillstatsbudgeten. I föreslagna lagen om tillfällig avvikelse frånlagen om arbetsmiljöavgift bör orden ''500 milj.kr.'' motden bakgrunden utbytas mot ''''. Vibedömer att detta förslag kan genomföras utan attarbetslivsfondernas praktiska handlingsmöjligheterbegränsas.Vi vill vidare understryka vikten av att regeringen nogaföljer arbetslivsfondens utveckling och verksamhet. Ettalternativ, som i detta sammanhang bör övervägas, är det viframförde i vår motion om arbetsmiljö till riksmötet1989/90: att medel ur arbetslivsfonden återförs tillföretagen, där skyddskommittéerna kan besluta om derasanvändning. En sådan lösning skulle innebära attskyddskommittéernas verksamhet vitaliseras, sombyråkratin och splittringen inom arbetsmiljöområdetminskas.9. Kvinnors arbetsmiljöSedan 1945 har antalet förvärvsarbetande kvinnortredubblats och kvinnorna utgör av den totalaarbetskraften. av alla kvinnor jobbar deltid. Sverigehar en starkt könsuppdelad arbetsmarknad trots allasträvanden att åstadkomma en förändring. Två tredjedelarav kvinnorna arbetar inom vård, handel, kontor ochlokalvård. Männen finns till två tredjedelar inom denprivata sektorn, en tredjedel inom service och offentligsektor. Trots detta har män oftare än kvinnor högre tjänsteroch befattningar även inom vård och omsorg. Man kankonstatera att kvinnor och män alltså inte har sammaarbetsuppgifter och arbetsmiljöer även om de finns inomsamma sektor eller branscher.Kvinnor har ofta sämre påverkansmöjligheter iarbetslivet. Detta beror bl.a. på större andel deltidsarbeten,arbetets organisation och mindre fackligt engagemang.Kvinnor har högre sjuktal än män. De långasjukskrivningsperioderna har ökat därför attbelastningsskadorna ökat i takt med att fler kvinnorförvärvsarbetar. Däremot är antalet arbetsolyckor störreför män.Det är väsentligt inte minst för småbarnsföräldrar attarbetstiden blir mer flexibel. Kvinnor måste i störreutsträckning ges möjlighet till befattningsutveckling för attöka arbetstillfredsställelsen och minska arbetsskadorna.Den nya tekniken har förändrat många kvinnors arbetei positiv riktning. Dock har t.ex. arbete vid bildskärm ökatbelastningsskadorna. Bland kvinnor sitter avbelastningsskadorna i nacken mot hos männen. Ökatlagarbete, mindre ensidighet och flexiblare arbetsuppgifterskulle förbättra kvinnors arbetsmiljöer.I fråga om gravida kvinnor finns behov av att dessa fårett bättre skydd i arbetsmiljöer som är eller kan varaskadliga för fostret. Det är därför viktigt att gravida kvinnorfår rätt till omplacering under graviditeten. Kanomplacering inte ske bör rätt till utbyggdhavandeskapspenning inträda.