mot · GE02So206 · 1991-01-25 00:00:00 — Kvalitet och valfrihet i äldrevården SammanfattningModerata samlingspartiet vill fördjupa välfärden. Denenskildes ställning skall stärkas inom ramen för detgemensamma socialpolitiska ansvaret.Välfärdspolitiken måste därför reformeras. En av deallra viktigaste uppgifterna under detta decennium är attavreglera den monopoliserade sociala tjänstesektorn.Detta måste ske med utgångspunkt i ett system medgemensam finansiering, d.v.s. där pengarna i storutsträckning följer de val som den enskilde själv träffar.Därmed kombineras marknadens fördelar med detgemensamma ansvarets rättvisa.En välfärdspolitik med denna inriktning kommer attmöjliggöra en bättre service för alla och envar och ger heltnya möjligheter såväl för dem som arbetar inom vård,omsorg och utbildning som för dem som är beroende avdessa tjänster. Dessutom leder ökad konkurrens till bättreutnyttjande av resurserna och därmed till att köer ochbrister i dagens system kan angripas.Vi föreslår därför bl.a. att valfriheten skrivs in i hälsoochsjukvårdslagen respektive socialtjänstlagen. En allmänobligatorisk sjukvårdsförsäkring ger alla rätt till valfrisjukvård utan att det kostar den enskilde något extra.Människor skall kunna påverka hela sin livsmiljö ochvårdinriktningen i betydligt större utsträckning än vad somsker i dag.Även svårt sjuka och handikappade måste få bestämmaöver sin vardag genom att på lika villkor få välja mellanolika former av service, vård och boende. Så långt detta ärekonomiskt och praktiskt möjligt måste de mestvårdbehövande också få behålla ett eget hem iäldrevården -- även sedan man flyttat till institution.För många åldersdementa kan dagvård ellergruppboende vara den idealiska lösningen. Det är sålundaangeläget att alternativen blir fler och att möjligheterna tilldagvård och gruppboende ökar.Alternativ äldreomsorg och äldrevård som uppfyllerrimliga kvalitetskrav skall ges rätt till samma stöd från detallmänna som motsvarande offentligt bedrivna verksamhet.Utgångspunkten för vår politik är att ansvaret skallläggas så nära den enskilda människan som möjligt.Äldreomsorgen -- ett vårdsystem i krisÄldreomsorgen är ett vårdsystem i kris. Allt oftarekommer rapporter som visar hur illa det är ställt. Gamlamänniskor far illa av att vårdas och bo på fel sätt.Äldreomsorgen präglas i stor utsträckning av ettkollektivistiskt tänkande. För liten hänsyn tas till deenskildas önskemål. Äldre är oftast hänvisade till detboende eller den vård som det offentliga anvisar.Operationsköerna och det stora antalet medicinsktfärdigbehandlade åldringar som ligger kvar påakutsjukhusen, därför att de inte har någon annanstans attta vägen, är några av de största problemen i svensksjukhusvård.Man tvingas använda dyra slutenvårdsplatser som hotell,därför att det inte finns ålderdomshem, sjukhem ochliknande omsorger i tillräcklig omfattning. Dessaförhållanden är inte bra för de gamla och blockerardessutom platser för många som behöver medicinsk ellerkirurgisk vård. Alla märker och oroas av bristen påinstitutioner -- från och ålderdomshem tillsjukhem. Så här har det blivit när politiker har fallit offerför modeflugan att ''riva institutionerna''.Hittills har kommunerna nästan uteslutande byggt upphemtjänsten som ett kommunalt monopol, där valfriheteninskränker sig till att de som önskar tjänsten kan tacka jaeller nej till den service som erbjuds. En utmärkande kritikär emellertid att det blir allt fler personbyten.Hemvårdspersonalen tillhör också en yrkeskår som är utsattför stor personalomsättning och sjukfrånvaro.Antalet äldre kommer inom de närmastedecennierna att öka med 100 000. Åldersrelateradesjukdomar följer med. ställs anhöriga på svåraprov. Hjälpen från det allmännas sida är ofta mycketbristfällig.Välfärdsstaten har glömt bort de gamla, särskilt dedementa. Man kan inte vårda demens på samma sätt somfysisk sjukdom. Det allmänna måste möjliggöra och verkaför kärleksfull och djup kontakt mellan de anhöriga och dedemenssjuka. Vårdgivarna måste ta de anhöriga till sig somen resurs, så att dessa kan berätta för personalen om dendemente och för att göra förhållandet till vårdpersonalenmeningsfullare för den sjuke.Antalet dementa ökar -- och med ökande livslängd blirde ständigt fler. Oavsett om grundorsaken är Alzheimerssjukdom eller multiinfarktsjukdom är möjligheterna tilleffektiv bot ytterst begränsade. Det är angeläget att så långtmöjligt vidmakthålla och utveckla det friska. Dessapatienter behöver mer än andra kontinuitet i vården utanomflyttningar och med en fast vårdpersonal. I stället förstora institutioner behövs effektiv vård och stöd i smågrupper.Genom att det i stort sett föreligger ett vårdmonopolsaknar vårdpersonalen ofta möjligheter att påverka vårdensutformning eller att gå till alternativa arbetsgivare. Därförär det också från personalens synpunkt viktigt med fleraalternativ. Flera arbetsgivare gör det möjligt att byta arbeteutan att lämna vårdområdet. För den som så önskar gesmöjlighet att starta en egen verksamhet. För den som villvara kvar inom den offentliga vården är det bättre med enmer decentraliserad organisation, som fungerar ikonkurrens med andra alternativ. Förutsättningen för attvården skall fungera väl är också att dess lönestrukturavspeglar de krav vården ställer. Det gör den knappast idag.Ofullgången äldrevårdsreformRiksdagen beslöt om riktlinjer fören omfattande reformering av den svenska äldrevården.Beslutet grundade sig på en uppgörelse mellansocialdemokraterna och i socialutskottet omvissa förändringar i den aktuella regeringspropositionen.Moderata samlingspartiet avvisade detta förslag,eftersom det i huvudsak innebär en organisatoriskförändring. De äldres situation påverkas inte nämnvärt. Viriktade stark kritik mot uppläggningen av de finansiellasystemen och avsaknaden av ett rikstäckande solidarisktbetalningssystem i form av en allmän sjukvårdsförsäkring.Reformen omfattar betalningsströmmar till ettsammanlagt värde av ca . Enligtupplägget skall det hela bli ett nollsummespel.Landstingens kostnadsminskningar antas bli lika medkommunernas kostnadsökningar. Risken förkostnadsdrivande effekter är dock mycket stor.Landstingens verkliga kostnader för den överfördaverksamheten kommer sannolikt att vara lägre än densjälvkostnad kalkylerna kommer att visa. Det beror på atten stor del av landstingens självkostnader är av fast naturoch/eller avser försörjningsenheter som utnyttjas av såvällångvård som annan verksamhet.Kostnaderna för långvården delas nu solidariskt avmedborgarna inom ett landsting i förhållande tillekonomisk bärkraft.Efter reformens genomförande -- enligtriksdagsmajoritetens beslut -- skall varje kommunfinansiera sin egen långvård. Det betyder att kommunermed hög andel gamla får högre ekonomisk belastning än desom har låg andel gamla.I betänkandet anför utskottsmajoriteten att detta skallkorrigeras med hjälp av ändrade statsbidrag och andrafinansiella åtgärder. ändras emellertid denrelativa andelen äldre. Det torde då kräva kontinuerligabidragsändringar m.m. -- med åtföljande växandebyråkrati. Det kommer inte heller att finnas någon garantiför att kommunerna blir likvärdigt behandlade.Med ett sjukvårdsförsäkringssystem som grund förreformen -- enligt det moderata alternativet -- undviks dessabyråkratiska irrgångar och man får i stället en rikstäckandeoch rättvisande fördelning av kostnaderna föräldresjukvården.Majoritetsbeslutet leder knappast till att valfrihetenvidgas, eftersom det enda som sker är atthuvudmannaskapet för en del av äldrevården förs över frånen monopolorganisation till en annan. Majoritetsbelutetinnebär inte heller att vårdpersonalen får bättrearbetsförhållanden. Genom att dela primärvården splittrasen på flera håll väl fungerande organisation. Detta är någotsom personalen har svårt att förstå nyttan med.Det delade huvudmannaskapet mellan kommuner ochlandsting gör att många äldre kan råka illa ut om nya tvisteruppstår mellan huvudmännen. Kompromissen omäldrereformen innebär att gränskonflikterna ändrar form,med de löses inte.Regeringen bedömer risken för konflikter så stor att ensärskild delegation skall tillsättas för att lösa tvisterrörande:vilka sjukhem som skall föras övervilkavårdinrättningar som skall omfattas avbetalningsansvaretvolymförändringar i landstingensverksamhetkostnadsberäkningarnaDet slutliga förslaget beträffande ekonomin är aviserat iform av en proposition till . Sedan är avsikten attriksdagen skall fatta beslut . senare skall alltvara klart. Det är ytterst tveksamt om en så stor förändringskall kunna ske på ett korrekt och bra sätt på så kort tid.Vi återkommer till frågan om reformens fortsattabehandling i samband med att den aviserade propositionenom de ekonomiska riktlinjerna läggs fram. Inför dennabehandling skall vi i det följande redovisa vår syn på degrundläggande principfrågorna samt redovisa våra förslagtill riktlinjer för hur vården och omsorgen om de äldre enligtvår mening bör byggas ut.Lagfäst rätt till valfrihetÄldrevårdens inriktning skall vara att de patienter somså önskar så långt möjligt skall kunna erbjudas vård i detegna hemmet. Om vård på institution är nödvändig skallden ges vid små hemlika enheter nära hemorten eller därden äldre så önskar.Ökningen av antalet mycket gamla ställer stora krav påsåväl akutvården som på olika alternativ som svarar för merlångvarig vård och omsorg. Tidig rehabilitering, välutvecklad dag- och hemsjukvård och effektivt samarbetemed anhöriga, distriktssköterskor och den kommunalahemtjänsten kan ge förbättrad vård och ett mer effektivtutnyttjande av resurserna.Mångfald och valfrihet hör samman. Behovet att kunnavälja och att kunna påverka sin situation blir inte mindredärför att åldern avtar. Tvärtom är detsnarast så att behovet av mångfald ökar i skeden då bl.a.fysiska begränsningar sätter in.Den kommunala och landstingskommunala vården ochomsorgen skall utsättas för konkurrens. Vården är mångagånger mycket bra, men den kan bli bättre om det finnsalternativ. Den offentliga verksamheten kan dra nytta avvad alternativen utvecklar och prövar. Detta har vi settinom bl.a. barnomsorgen och sjukvården. Detsamma gälleräldrevården.Alternativen kan och bör finnas på alla områden somservicehus, ålderdomshem, sjukhem och hemtjänst.Genom mångfald nås såväl sociala som ekonomiskafördelar. Erfarenheten visar att alternativen snarare ärmindre kostnadskrävande än de traditionella vård- ochomsorgsformerna i offentlig regi, inte minst därför attkostnaderna för administration och byråkrati minskar.Ålderdomshemmen är den vård- och boendeform sompassar bäst för många äldre med behov av en betydandetillsyn utan att för den skull behöva sjukvårdens resurser.Den debatt som varit om ålderdomshemmen har illustrerathur viktigt det är att låta människors önskemål och intepolitikers behovsbedömningar styra vården och omsorgen.Alternativ inom äldreomsorgen som uppfyller dekvalitetskrav som alltid måste ställas, det må gälla såvälinstitutionell omsorg som hemtjänstverksamhet, bör enligtvår mening berättiga till bidrag från stat och kommun påsamma villkor som motsvarande offentlig verksamhet.Vi anser mot denna bakgrund att valfrihetsprincipenskall skrivas in i såväl socialtjänstlagen som hälso- ochsjukvårdslagen. bör därför hos regeringenbegära förslag till lagstiftning med denna innebörd.Den tystnadsplikt som gäller offentliganställdvårdpersonal gäller inte för anställda inom enskildäldrevård. Huvudmännen måste i stället avtala med deenskilda entreprenörerna om iakttagande av tystnadsplikt.Dessa kan sedan föra talan mot anställda som eventuelltbryter sekretessen. Det är angeläget att ändrasekretesslagen så att den även omfattar personal inomprivat äldrevård.Ett samlat kommunalt ansvarHuvudmannaskapet för äldrevården och äldreomsorgenär delat mellan landstingen och kommunerna.Gränsdragningarna är svåra i fråga om vad som skallhänföras till sjukvård eller till äldreomsorg. Många gamlahar hamnat ''mellan stolarna'' i huvudmannaskapstvister.Detta är oacceptabelt. JO har också påtalat detta problem.Dagens gränsdragningar mellan primärkommunernasoch landstingens uppgifter i äldrevården skapar såledesonödiga problem. Många människor far illa medankommun och landsting diskuterar vem som ansvarar förvad. som problemen växer fortsätterskattetrycket att stiga. Det är en dubbel social nedrustningnär det offentliga inte klarar problemen och hushållensekonomi till följd av det höga skattetrycket undergrävs såatt de saknar möjligheter att lösa problemen på annat sätt.Endast det fåtal som har mycket god ekonomi har någonreell valfrihet.För att en förändring skall innebära en rejäl förbättringför de enskilda måste flera viktiga krav uppfyllas. Det fårinte bara bli så att verksamheter flyttas från en stororganisation till en annan.Monopolsituationen måste brytas, inte enbartorganiseras om. Finansieringsansvaret måste blisammanhållet och skilt från verksamhetsansvaret.Huvudmannaskapet, i bemärkelsen ansvaret för atterforderliga resurser finns, skall vara sammanhållet.Verksamheten, däremot, skall kunna bedrivas av mångaolika vårdgivare.Det är de äldres och de sjukas villkor som skall formavården och omsorgen. Det ligger en stor trygghet i att kunnautöva ett eget val, och det kräver en ändrad syn på vad somligger i begreppet huvudmannaskap. betyderdet att och kommunen finansierar och i egenregi producerar vård eller omsorg. Det borde, som ovananförts, i stället ses som ett yttersta ansvar för att alla hartillgång till nödvändig vård eller omsorg, menverksamheten skall kunna bedrivas av många olikavårdgivare på lika villkor. Ett huvudmannaskap föräldrevården och äldreomsorgen utformat enligt dessaprinciper kan sammanföras och ligga hosprimärkommunerna. Då tas alla goda krafter till varagenom att enskild och offentlig verksamhet verkar påsamma villkor.Mångfald ger kvalitet genom att det blir de enskildasönskemål som styr. För att mångfalden skall kunnautvecklas krävs att också finansieringen ändras. En allmänoch obligatorisk sjukvårdsförsäkring ger en bättre vård änom sjukvården finansieras via landstingsskatten. Patientenkan då välja mellan många olika vårdgivare genom attresurserna följer patientens val.Sjukvårdsförsäkringen skall omfatta alla, ävenpensionärer, och innebära ett solidariskt betalningsansvar.Liksom den landstingsskatt den ersätter skall finansieringenske efter inkomst. Även de som till följd av alltför lågainkomster inte betalar till försäkringen skall ges rätt attutnyttja den.Valfriheten i den sociala servicen kan också garanterasgenom att enskilda omsorgsgivare tillåts arbeta på likavillkor som den kommunala äldreomsorgen. Finansieringenförblir gemensam men valet den enskildes.Moderata riktlinjerVälfärden måste fördjupas genom att den enskildes valblir avgörande. Bra ålderdomshem, serviceboende, dag-och hemsjukvård, gruppboende och små och hemliknandesjukhem, liksom goda möjligheter till rehabilitering ochakutsjukvård måste ges möjlighet att existera och utvecklassida vid sida i olika former för att ge valfrihet och mångfald.Bara på så sätt kan individernas växlande behov tillgodoses,och ingen tvingas in i en vårdform hon inte önskar.Med en väl fungerande hemtjänst -- inte minsthemsjukvård -- är det möjligt för de flesta äldre att bo kvarhemma. Den hemtjänst som byggts upp avkommunerna fungerar nästan helt och hållet som ettkommunalt monopol. I flera avseenden räcker servicen intetill. Äldre får ofta inte hjälp när de behöver och inte på detsätt de skulle önska sig.I stället för monopol måste kommunerna medverka tillflexibla lösningar. Verksamhet i enskild regi, möjlighet förde äldre att själva välja hemvårdsbiträde eller anställa engranne eller anhörig är några exempel på hur servicen förde äldre skulle kunna förbättras. Olika typer av föreningarkooperativ, ideella organisationer, stiftelser m.fl. kan ocksåhjälpa till att skapa komplement till serviceutbudet.I det moderata samhället är det den enskilde som väljerden vård denne vill ha. I socialdemokraternas samhälle ärdet tvärtom. Det är det offentliga som bestämmer vilkenvård som skall ges. Med den inställningen är det intekonstigt att gamla ofta kommer i kläm.Med valfrihet inskriven i socialtjänstlagen och hälso- ochsjukvårdslagen hade detta inte behövt vara så. Välfärdkräver valfrihet!Hemtjänsten nödvändig -- men otillräckligAtt de allra flesta är nöjda med den hjälp och service defår visar studier som gjorts i några kommuner. De kritiskasynpunkter som framförts är främst att de äldre vill ha merhjälp än de får. De har också små möjligheter att påverkavilken hjälp de får och på vilket sätt den ges. Detta berorinte bara på brist på personal. Det är också brist påorganisation.Kommunerna måste medverka till flexibla lösningar.Man kan t.ex. bilda små arbetslag där schema ocharbetstider läggs efter de äldres behov och med engrundbemanning som gör det möjligt att täcka kortarefrånvaro med ordinarie personal. Det skall också varamöjligt att få anställa en granne eller anhörig efter sammataxa som gäller i övrigt inom hemtjänsten.Självkänslan stärks hos den som behöver hjälp i hemmetom vederbörande själv får bestämma utformningen ochtiden för insatserna och likaså vem som skall hjälpa tillhemma. Redan från början kan man då i större utsträckningkomma överens om arbetets uppläggning. Detta kan ocksåpåverka de personliga relationerna positivt. Att själv kunnabestämma när och hur maten skall lagas och serveras, närpromenaden skall tas eller vid vilken tid man skall gå tillsängs måste vara en självklarhet även för de äldre.Kyrkor, samfund, pensionärsföreningar och andraideella organisationer och enskilda personer kan också istörre utsträckning och med samma stöd från det allmännaengageras i hemvårdsarbetet.Även bostadsföretag och bostadsrättsföreningar kanengageras i äldrevårdsarbetet. Företag kan skapaservicehus för sina pensionärer. Ett alternativ, som kan fåspeciell betydelse, är ''grannskapskollektiven,'' där deboende i ett område hjälps åt med service ochfritidssysselsättningar. Inte minst i storstädernashöghusförorter kan föreningar och organisationer, bildadeav de boende själva, göra väsentliga insatser för de äldre.Hemtjänst i enskild regi skulle innebära en välkommenförstärkning. Genom sin organisation som företag med ettbegränsat antal hemvårdare bör sådan hemtjänst kunnaerbjuda stor kontinuitet och kanske också en bättrehelhetssyn och högre servicenivå. Även för dem somarbetar i är det bra att kunna väljaarbetsgivare. Detta kan också underlätta rekryteringen tilldetta viktiga yrke.Inför framtiden vet vi att antalet äldre invandrarekommer att öka. Det kommer att ställa delvis nya krav påhemtjänstpersonal vad gäller språkkunskaper ochkunskaper om andra kulturer. Det är också tänkbart attinvandrarorganisationerna kan vara intresserade av attstarta egen hemtjänstverksamhet.Matlag, telefonkedjor, larm, s.k. väntjänst ochorganiserade besöksrundor med hjälp avpensionärsorganisationer kompletterar och underlättar förhemtjänsten. Ett sätt att ytterligare förstärka hemtjänstensinsatser vore att låta pensionärer medverka ännu meraaktivt.Hemvårdspersonalens arbetsuppgifter är mångskiftandeoch ställer krav på både praktiska färdigheter och mognad.Att arbeta ensam i en annan persons hem, även om maningår i ett arbetslag, är ett stort ansvar.För dem som saknar tillräcklig praktisk erfarenhet frånarbete i hemmet bör utbildningen vara avslutad innan desjälvständigt börjar sin tjänst. Utbildning i bland annatmatlagning, städning och enklare sjukvård är då nödvändig.Det beräknas att kommer att behöva 70 000 --100 000 fler anställda fram . Eftersom den relativaarbetskraftstillgången minskar kommer det också att bli alltviktigare att utbilda arbetskraft inom olika åldersgruppertill vårdyrkena.En fråga som alltid tas upp vid diskussioner omhemhjälpen är de ofta förekommande personalbyten sominte är betingade av personalomsättning, sjukdom,semester eller annat godtagbart skäl. Det har förekommiten rad självtagna rutiner som att alla 12--18 hemvårdare,som ingår i gruppen, i tur och ordning ''skall arbeta hos allabrukare inom distriktet'' eller att hemtjänstassistentenmotiverat ideliga byten med 'farhågor för emotionellabindningar''. Kontinuiteten i vården är oerhört viktig. Omden äldre eller den handikappade trivs bra tillsammans medhemvårdaren och arbetet i övrigt löper bra saknas, enligtvår mening, all anledning att byta personal.Hjälpen kommer inte heller alltid . För demsom får hjälp en eller kan detta betydaatt hjälpen infinner sig precis när som helst under veckan.Detta är inte acceptabelt. Bättre planering och uppföljningär angelägen.Gör hemhjälpstaxan rättvisMånga pensionärer har, genom reglerna förpensionstillskott, skatt och KBT, marginaleffekter påmellan av en pensionsökning. Ärdessutom hemhjälpstaxan differentierad blir situationenorimlig. I kommuner där hemhjälpstaxan beräknas efterbruttoinkomsten kan den som har en högre ATP-pension fåmindre kvar att leva på än den som har låg ATP. Det ärvidare otillfredställande med en stor avgiftsvariation mellankommunerna.En enhetstaxa är den bästa taxeformen. Differentieradeavgifter är inte försvarbara.Alternativa vårdformer bör stödjasI har man dragit konsekvenserna av att degamlas sjukdomar ofta är kroniska och är mycket noga medatt i stället flytta deras hem till institutionerna. En dörr attstänga om en egen bostad är en absolut förutsättning för enmänniskovärdig långvård. Men det är inte det enda, sägerman i . Därutöver krävs det respekt, inga onödigarutiner och rätt till egen dygnsrytm. Där trängs inte gamlaoch sjuka människor ihop i kala sjukhussalar utan möjlighetatt dra sig tillbaka och vara i fred. I stället bor de på''plejehjemmen'', en vårdform där individens integritet ochsjälvbestämmande är själva grundvalen för vårdarbetet.På de danska plejehjemmen ser man till att de gamla fårdet så hemlikt som möjligt. Att ha en egen bostad, en privatsfär, där man själv bestämmer är en mänsklig rättighet ochen förutsättning för att de äldre skall kunna orka leva medsina sjukdomar.I utgår äldrevården från tesen ''Et gammeltmenneske skal ha et hjem''. Vården skall komma tillvårdtagaren i stället för tvärtom. Man reducerar antaletvårdnivåer till tre: det egna hemmet, plejehjemmet ochlångvårdskliniken. På plejehjemmet får man läkarvård ochannan erforderlig sjukvård. De äldre flyttas inte runt. Detsäger sig självt att den danska modellen är humanare än densvenska, och ESO:s studier visar att den inte heller ärdyrare.Vi i bör sträva efter en liknande utveckling avden svenska äldrevården. När vården inte kan ges i det egnahemmet bör den ges i små enheter -- modernaålderdomshem eller gruppboende --- lokaliserade ute ibostadsområdena så att de äldre kan bibehålla kontaktenmed anhöriga och vänner och om de så vill fortsätta bo påplatsen. Varje flyttning är fatal för bl.a.minnesfunktionerna hos de äldre, utöver att den skaparoro. Det är också angeläget med en sammanhållenvårdkedja, där vården så långt som möjligt kan ges påsamma plats. Valfrihet förutsätter mångfald. Mångfaldförutsätter att inte bara kommuner och landsting utan ävenkyrkor, samfund och andra ideella organisationer ochengagerade företag, t.ex. försäkringsbolag, skall kunnavara huvudmän för äldreomsorg och äldrevård. Enskildainitiativ måste få växa fram.Det finns goda exempel på lyckade satsningar på enmodern typ av ålderdomshem. I t.ex. finns fleraålderdomshem som, utöver att fungera som justålderdomshem, tjänstgör som centra för hemtjänst ochannan service för de kringboende. Många av de boende påålderdomshemmen har ett starkt omvårdnadsbehov.På t.ex. Mårtenslund bildar vårdbiträden och boendesmå grupper med två vårdbiträden och fem boende i varjegrupp. De två biträdena har ett eget ansvar för gruppen,vilket har visat sig fungera väl. Alla får vara kvar vidsjukdom, även om de ofta behöver akutvård, och deplaceras inte på långvården. På ett ålderdomshem bör gesmöjlighet till både boende och kvalificerad vård, ävenunder livets slutskede. En pensionärsförening i Linköpinghar startat en hälsomottagning för pensionärer.