mot · GE02Fi224 · 1991-01-25 00:00:00 — 1. Inledning 1.1. tar ansvarDen svenska kapitalismen uppvisar flera krisinslag.Aktörerna på marknaden pressar staten att medverka iövervältringen av krisbördorna på det arbetande folket.Regeringen underordnar sig kapitalets vilja.Budgetförslaget från regeringen innehåller ingaförbättringar för folkflertalet. Tvärt om aviserasförsämringar och hot om ytterligare försämringar om inteanpassningen till kapitalets vilja sker. SAFs och regeringensfixering vid lönerna som orsak till den höga inflationen göratt udd riktas mot delågavlönade. Avsaknad av varje försök att tämjaprissättarna innebär en fortsatt inflationskarusell medreallönesänkningar.Vänsterpartiet är ett arbetarparti. Partiets politikgrundar sig på arbetarrörelsens socialistiska värderingar omett samhälle med rättvisa och jämlikhet, solidaritet ochgemenskap. Därför tar förSverige. Ansvaret för människors utveckling i en bramiljö, med arbete, välfärd, trygghet och skaparkraft,innebär att ställer fyra politiska områden icentrum för att möta den nyliberala anstormningen mot detarbetande folket:Rättvis fördelningspolitik ocharbete åt alla. Det behövs en rättvis fördelningspolitikpå alla områden, med värnande om låginkomsttagarna, densociala välfärden och full sysselsättning i centrum. Rättvisfördelning gäller inte enbart tillväxten utan enomfördelningspolitik som gäller alla samhällets resurser.En bättre miljö. I första hand gäller det en väg bortfrån resursslöseri och för återvinning, satsning påtrafikmiljön genom fler kollektiva transporter och stopp förutsläpp och föroreningar. ''Tillväxt'' skall ske inom deekologiska ramar som natur och miljö sätter.Värnande om demokrati och nationellsjälvständighet med i första hand kontroll, inflytandeoch makt över investeringar och ökat inflytande och makt iarbetslivet för de anställda. En politisk inriktning somåterger människorna tron på den demokratiska politiskaprocessen i stället för att hänvisa dem till kapitaletsmarknad och individualism.Uppvärdering avkvinnors kunskaper och erfarenheter genom att denmanliga maktstrukturen bryts. En arbetsvärdering somgaranterar lika lön för likvärdigt arbete, en väl utbyggdoffentlig sektor och en förkortning av arbetsdagen till sextimmar är viktiga förutsättningar för kvinnans frigörelse ochett jämlikt samhälle.1.2 Politiken till högerSveriges problem är att kapital, borgerliga partier ochregeringen inte tar det nödvändiga ansvaret för Sverige.Den viktigaste skiljelinjen i svensk politik går mellanarbetarrörelsens värderingar och nyliberala idéer, som ävenfått fäste inom socialdemokratin. En nyliberal linje somvältrar över kapitalets kriseffekter på det arbetande folket,och en politisk vänster som vägrar finna sig i att politikenskall leda till ökade klassorättvisor, sämre miljö ochtummande på det demokratiska inflytandet.De senaste årens politiska utveckling går högerns väg.Skatteomläggningen gynnar högavlönade. Ständigaangrepp på den sociala välfärden genomdrivs nu senast iform av försämrad sjukförsäkring. Kommunerna sätts påsvältkur. Regeringen kräver lönestopp som leder tillreallönesänkningar. beslutar om ansökan ommedlemskap i på kapitalets villkor. Från regering ochriksdag riktas upprepade attacker motfackföreningsrörelsens möjligheter att tillvarata sinamedlemmars intressen m.m. Allt detta är högerpolitik somdet socialdemokratiska arbetarepartiets regeringeffektuerar. Skillnaderna i politiken mellan de borgerligapartierna och regeringspartiet minskar och är snartmarginella.Denna politik genomförs för att kapitalismen i Sverigeoch övriga världen har problem med att klara vitalamänskliga, sociala och produktiva anspråk. Från bådehögern och regeringen hörs samma klagolåt och sammamedicin föreslås.1.3 Kapitalismen orsakar problem -- inte arbetarnaDet kapitalistiska systemet står inför gigantiskaproblem. Systemet har problem med tillväxten ochproduktiviteten, pris-, löne- och vinstutvecklingen,produktionens miljöförstörelse och resursslöseri,sysselsättningen, arbetsmiljön och utslagningen. Det är intede svenska arbetarna som orsakar problemen. I Sverigefinns en bra kunskap och arbetsmoral, en duktig ochansvarskännande arbetarstam. Det är inte folkets krav pårättvisa och välfärd som är orsaken till problemen eller attsvenska folket skulle vara miljöförstörande. Sanningen äratt kapitalismens inre egna lagbundna förhållanden skaparsin egen kris.Ett system som bygger på ständig ensidig kvantitativtillväxt för sin överlevnad, hamnar förr eller senare ikonflikt med vitala mål. Produktiviteten kan inteupprätthållas när inflytande och delaktighet i verksamhetenär kraftigt begränsad och arbetsmiljön är undermålig i såvälfysisk som psykisk mening, därför att makten ochverksamhetsinriktningen i första hand syftar till högstamöjliga vinst.Ökad tillväxt och kapital, som ständigt skall växa ochförränta sig, har sina gränser. Därför uppstår problem medpris-, löne- och vinstutveckling i en ekonomi som integenererar tillräckligt överskott för fortsatt tillväxt.Tillväxten sker till priset av miljöförstörelse ochresursslöseri.1.4. De svenska storbolagenDen svenska ekonomin vilar traditionellt påstorföretagen. har dessa framför alltutnyttjat devalveringsfördelarna till att stärka sin ställning.Utlandsinvesteringar och uppköp av utländska företag hargjort de svenska företagen än större.De stora transnationella bolagen har även stärkt sinställning och makt över kapital, marknader och nationernashandlingsfrihet. Det har skett med en strategi som utgåttfrån en långsiktig planering. Samma planeringsgrundfinns hos de svenska företagen, som de i andrasammanhang hyllar den fria marknaden och lovordarkonkurrensen. Nyliberalismens koncept innebär att det gårbra att planera om det handlar om stora privata företag,men att det är helt förkastligt om motsvarande planeringgörs av demokratiskt valda organ. Eller är allt tal ommarknadens fria konkurrens bara ett medel för att kapitaletsjälvt skall bestämma marknadens alla villkor? !De svenska storföretagen lämnar alltmer Sverige.Forskningens och utvecklingens tyngdpunkt förflyttas stegför steg utomlands. Svensk närings- och industripolitik kan idetta skede inte enbart lämnas till marknadens krafter, utanbehöver en bestämt uttalad viljeinriktning. En utvecklingmot produktion av varor och tjänster som dels ärkonkurrenskraftiga på en exportmarknad och dels behövspå den svenska hemmamarknaden för att tillfredsställanationella behov, som i förlängningen kan minskaimportbehovet.Denna utveckling av ekonomins bas i vårt land ärnödvändig i alla tänkbara lägen. Skulle det mycket felaktigabeslutet om en ansökan om medlemskap i ge till resultatatt blir medlem, krävs samma typ av insatser. OmSverige stannar utanför ett EG-medlemskap finns det störremöjligheter att med demokratiska åtgärder stärka detsvenska näringslivet.Regeringens inriktning av politiken och dess nuframlagda budgetförslag löser inte några problem.Regeringens politik stärker redan välsituerade grupper, gerän mer fritt spelrum för vinst- och spekulationsintressen,samt släpper greppet om den fulla sysselsättningen och dengenerella välfärdspolitiken.Vänsterpartiets budgetalternativ har utifrån dennapolitiska verklighet följande inriktning:Fördela frånkapital till arbeteFördela från höginkomsttagare tilllåginkomsttagareFördela från privat konsumtion tilloffentlig konsumtionFördela från spekulation ochvinster till investeringar 2. Den tredje vägens slut 2.1. Låg tillväxtUnder senare år har allt fler varningsord höjts för atttillväxten i vårt land skulle vara för låg. Åtskilligajämförelser har gjorts med utvecklingen i andra länder.Orsaken till den låga tillväxten är den dåligaproduktivitetsutvecklingen inom industrin. Mellan 1980 och1987 ökade produktiviteten inom den svenskatillverkningsindustrin med i genomsnitt 2 1/per år.Ungefär samma tillväxt registrerades i och enrad andra industriländer. haremellertid den svenska industrin halkat efter. Trotshögkonjunktur och en synnerligen kraftiginvesteringsuppgång har produktivitetstillväxten upphört.Produktionen per arbetad timme var t.o.m. lägre 1989 . Detta måste betecknas som en inte bara unikutan också mycket oroande utveckling.Att produktiviteten reducerats trots högkonjunktur ochomfattande investeringar kan inte förklaras på annat sätt änatt en rad felsatsningar gjorts. Långtifrån alla investeringarhar hamnat på rätt ställe. I hög grad är detta en följd av dentredje vägens politik. Under 1970- och början av 1980-taletväxte de forsknings- och kunskapsintensiva företagenmycket snabbt. De arbetsintensiva och kapitalintensivasektorerna växte då långsammare än genomsnittet. Underandra har utvecklingen svängt. Orsakenär i hög grad devalveringarna 1981 och 1982. Den tredjevägens politik medförde ett alltför högt vinstläge inom bl.a.basindustrin. Istället för en fortsatt omställning blevresultatet en fastlåsning av den traditionellaindustristrukturen. De senaste årens omfattandeinvesteringar har i stor utsträckning genomförts ibasindustrin och transportmedelsindustrin. Sektorer därden internationella efterfrågeutvecklingen varit svag.Devalveringspolitiken har hämmat nytänkande ochoffensiva framtidsinvesteringar. Felsatsningarna är en viktigförklaring till den låga produktivitetstillväxten och deväxande underskotten i handeln med omvärlden.2.2. Växande bytesbalansunderskottUtlandsskuld och utlandsupplåning behöver inte varanågot skadligt. Avgörande är hur stor upplåningen är, desskostnader och hur den används. Att låna pengar till lågränta till investeringar som ger framtida tillväxt är inget fel.Investeringar som leder till ökad produktion innebär ju attförmågan att betala av utlandsskulden ökar.Som tidigare konstaterats har emellertid inte de senasteårens investeringsuppgång gett den tillväxt som man kunnatvänta sig. Resultatet har blivit överhettning, en växandeutlandsskuld och i förlängningen höjda räntor.Investeringarna har således inte inneburit att förmågan nedamortering av utlandsskulden ökat. Underskotten ibytesbalansen har i stället fortsatt växa.2.3. Hög inflationEtt annat allvarligt problem är den höga inflationen.Den är i betydligt högre än i många andra länder.Den höga inflationen hämmar inte bara tillväxten utanförsämrar också förutsättningarna för en rättvisfördelningspolitik.Under 80-talet har timlönen i genomsnitt höjts som konsumentpriserna ökat . Trotshöga nominella lönelyft har m.a.o. reallönen bara förstärktsmed ett par tiondelar . I höjdes undersamma period lönerna somkonsumentpriserna steg . Trots betydligt lägrenominella lönelyft ökade reallönen med 1 1/per år.Löntagarna i har m.a.o. haft en avsevärtmycket bättre reallöneutveckling än löntagarna i Sverigetrots betydligt lägre nominella lönepåslag.Den tredje vägens politik är en viktig förklaring inflationskarusell. Avsikten med''superdevalveringen'' 1982, infarten till den tredje vägen,var inte att som vid tidigare devalveringar återställa förloradkonkurrenskraft. Syftet var istället att upprätta avsevärda --och som man också trodde bestående -- kostnadsfördelargentemot omvärlden. Det enda som blivit högre äremellertid inflationen.2.4. Högt räntelägeHög inflation och låg tillväxt i kombination med snabbtväxande underskott i bytesbalansen har medfört ettförsvagat förtroende för vår valuta. För att aktörerna påpenning- och valutamarknaden skall våga hållaräntebärande papper utfärdade i svenska kronor fordrasdärför en ''riskpremie'', dvs en något högre avkastning(ränta) på dessa placeringar. Stigande inflationstal ochväxande bytesbalansunderskott har haft en räntehöjandeeffekt.I ett läge med svåra underliggande problem -- i hög graden följd av den tredje vägens politik -- genomför regeringeninte bara en skattereform som påtagligt höjerinflationstalen utan passar dessutom på att avvecklavalutaregleringen vilket kraftigt höjer utlandsupplåningen.Regeringens politik har på ett aktivt sätt bidragit tillräntehöjningen.Valutaregleringen avskaffades helt i strid medvalutakommitténs rekommendationer. Denna slog i sittslutbetänkande (SOU1985:52) fast att ''en avreglering idagsläget inte framstår som ett realistiskt alternativ. Dekvarstående obalanserna och de ackumulerade stockarna avlikvida tillgångar inom landet och av skulder utom landetkan vid en total avreglering befaras utlösaanpassningsrörelser med icke önskvärda effekter på räntoroch växelkurs''. Samt vidare: ''detta talar för att enavveckling liksom mer omfattande liberaliseringar avregleringen inte kan aktualiseras förrän ett stabilt ochväxande överskott inträtt i bytesbalansen''.När regeringen så avskaffar valutaregleringen är intebara underskotten extremt stora utan dessutom snabbtväxande. Ur denna synvinkel kunde man knappast valt ensämre tidpunkt för en avreglering. De gigantiska köp avutländska aktier, fastigheter och företag som därefter följthar heller inte balanserats av något motsvarande intresse försvenska tillgångar från utländsk sida. De svenska uppköpenhar därför finansierats med export av räntebärande papper,dvs en ökad utlandsupplåning. Härigenom har volymenlättrörligt kapital kraftigt ökat och därmed riskerna förstora plötsliga valutaflöden. Denna utveckling harytterligare förstärkts genom en nedamortering av statensutlandsupplåning.Det är nödvändigt att komma tillrätta med denalltför höga inflationen, den svagaproduktivitetsutvecklingen och de stora underskotten ibytesbalansen. Den snabba valutaavregleringen samtstatens utlandslånenorm har ökat riskerna föråterkommande räntechocker. Regeringen har härigenomförsvårat möjligheterna för en nödvändig realekonomisksanering med bibehållen hög sysselsättning.2.5. Vid vägs ändeSyftet med devalveringen 1982 var att höja vinstlägetinom näringslivet. Härigenom skulle investeringarna ökaoch sysselsättningen stiga. En stram finanspolitik skullesamtidigt underlätta överförandet av resurser från offentligsektor och hushåll. Politiken skulle vara en tredje väg.Tredje vägen är vid resans mål. Investeringarna har ökatsamtidigt som arbetslösheten hållits låg. I dessa avseendenhar färden varit lyckad. Omgivningarna kring slutmåletförefaller emellertid en aning märkliga. Fortsatt höginflation, stagnerande produktivitet, samt kraftigt växandebytesbalansunderskott var det aldrig tal om när vi startade.Det är också en aning underligt att chauffören hoppade avså snart man kunde skymta vägens slut...3. Regeringens bedömningRegeringen förutser en tämligen svag utveckling av densvenska ekonomin . BNP beräknasminska med 1/för att sedan växa 1992. För1990 har tillväxten preliminärt beräknats till 0,. Man fårgå tillbaka till perioden --1983 för att finna medlika låg tillväxt.Uppbromsningen beror framför allt på en försvagning avinvesteringsviljan och den internationella konjunkturen,men tillväxten väntas bli låg inom i stort sett samtliga delarav ekonomin. Den svaga utvecklingen medför attarbetslösheten växer. beräknas antalet arbetslösavara uppe i 130 000 personer. Detta motsvarar 2,avarbetskraften, vilket innebär en fördubbling jämfört med1990.Regeringens bedömning av den ekonomiskautvecklingen utgår från att ett stabiliseringsavtal kommertill stånd på arbetsmarknaden enligt den modell somföreskrivits av . Avtalet innebär attlönerna höjs från och då enbart förde löntagare som 1990 hade en total årsinkomstunderstigande . Till följd av redan inträffade höjningar, samtförlängningen av semestern för vissa grupper,skulle då de samlade lönekostnaderna öka jämförtmed 1990. beräknas lönerna öka med 3%.Regeringen anser att ett stabiliseringsavtal ärnödvändigt för att få till stånd en snabb pris- ochlönedämpning. Härigenom skapas förutsättningar ''för enåterhämtning av den svenska ekonomin ''.Uppgången i arbetslösheten kan härigenom begränsas. Ensnabbare lönetillväxt än denna skulle leda till minskadeinvesteringar och i förlängningen en kraftigt ökadarbetslöshet.3.2. Regeringens sidoalternativSin vana trogen har regeringen även gjort ennoggrann bedömning av vad som händer vid en snabbarelöneutveckling. I regeringens alternativ 2 antas lönernabestämmas helt av läget på arbetsmarknaden, dvs om ingaregleringar vidtas. Lönerna antas då öka 1991 och5% 1992 vilket är mer än i basscenariot.Detta skulle, enligt regeringen, resultera i attarbetslösheten närmar sig , dvs denhögsta nivån i modern tid.Alternativkalkylens syfte är som vanligt att varna förvådorna av alltför höga lönelyft. Det är givetvis så attregeringen av pedagogiska skäl vill få de ekonomiskakonsekvenserna av en alltför snabb löneutveckling attframstå som så negativa som möjligt. Rehnberggruppensförslag framstår då som nationens enda räddning. Utan ettsådant avtal kommer arbetslösheten att fortsätta växa ochinvesteringarna att minska ytterligare. Ettstabiliseringsavtal skulle därför vara den enda möjlighetenatt trygga tillväxten och den fulla sysselsättningen.3.3. Den svenska konkurrenskraftenVänsterpartiet delar regeringens uppfattning att vi nukommit till en punkt där inflationsspiralen måste brytas.Den kan inte fortsätta öka. Detta skulle leda tillkraftigt ökad arbetslöshet. Det är därför dags att nu brytadenna utveckling och växla om från inflationslöner tillreallöner.Vänsterpartiet delar emellertid inte regeringensuppfattning att det svenska kostnadsläget nu skulle vara sådåligt att det inte räcker med att löneökningarna kommerner i nivå med omvärlden, utan att dessutom''kostnadsutvecklingen måste varalångsammare i än i våra konkurrentländer''.Det har visserligen skett en påtaglig försämring av detsvenska kostnadsläget till följd av denrelativt snabba löneutvecklingen och den förhållandevisdåliga produktivitetstillväxten. Men denna utveckling kaninte analyseras fristående från den påtagliga förbättring avdet relativa kostnadsläget som de fem devalveringarnaunder perioden --1982 medförde. Sannolikt är''vinsterna'' av dessa devalveringar nu i hög grad uppätna,men exakt hur vi ligger till är inte så där alldeleslätt att säga. Olika analyser kommer till olika resultat.Regeringen visar att arbetskraftskostnaden perproducerad enhet inom industrin har ökat med 7--iSverige relativt våra viktigaste konkurrentländer (Preliminär nationalbudget sid 25). Statistiskacentralbyrån har i en liknande undersökning kommit framtill att de relativa kostnaderna istället har sänkts imotsvarande grad (SCB Indikatorer, Nr 1990:12 sid 8). Medså stora skillnader finns det anledning att iaktta en vissförsiktighet vid valet av politik.Under de två senaste åren har lönerna i genomsnitt ökatmed . Detta är ungefär 4procentenheter mer än i vår omvärld. Regeringens''höglönealternativ'' innebär en lönetillväxt på och5% 1992. En liknande utveckling kan man förvänta sig ivåra s.k. konkurrentländer. Försvagningen av det svenskakostnadsläget skulle därmed kunna upphöra.3.4. bedömningRegeringens bedömning av den svenska ekonominsutveckling grundar sig på ()prognos från . I denna utgick KI från en antagenlönetillväxt på 1991 och 1992, dvs sammalöneantaganden som i regeringens sidoalternativ.Konjunkturinstitutet ger emellertid en avsevärt mer positivbild av den svenska ekonomins utveckling än vadregeringen gör. I tabellen nedan presenteras en jämförelseav de två prognoserna:FörsörjningsbalansProcentuell volymförändringKIRegeringen, alt 21991199219911992BNP--0,0--1,3--0,5--0,4Import--2,0--2,9--1,4--2,4Privat konsumtion--1,5--1,9--1,0--1,2Offentlig konsumtion--0,6--0,7--0,3--0,5Bruttoinvesteringar--1,5--0,0--3,5--1,9Lagerinvesteringar--0,4--0,1--0,3--0,0Export--1,4--3,6--1,3--2,8På i stort sett varje punkt ger KI en mer positiv bild avutvecklingen. Det bör då också poängteras attkonjunkturinstitutet inte tagit hänsyn till destimulansåtgärder för ökade investeringar som aviserades ifinansplanen. Tas dessa med i beräkningen förbättras KI:sbild av investeringarna och därmed produktionensutveckling ytterligare något.3.5. Strukturproblemen måste lösasDen tredje vägens politik innebar att löneläget hamnadeunder vad som kan betraktas som långsiktig jämvikt relativtomvärlden. Med hög lönsamhet och snabb expansion vardet naturligt att kostnaderna kom att stiga snabbt. Det lågalöneläget bidrog också till att felsatsningar gjordes. Enalltför stor del av investeringarna hamnade i denarbetskraftsintensiva delen av industrin. Bristen påarbetskraft och återupprättandet av tidigarekostnadsrelationer med omvärlden har medfört växandeproblem för en rad företag. Den tredje vägen måste därförbetecknas som en återvändsgränd. Det går inte att sänkalöneläget under vad som kan betraktas som långsiktigjämvikt i ett land där man vill prioritera målet omfull sysselsättning.Det svenska näringslivet står nu inför storaomställningsproblem till följd av de felsatsningar somgjorts. Tillväxten kommer att bli begränsad under några år.Strukturproblemen beror emellertid inte på ett för högtkostnadsläge och kan därför inte lösas genom endevalvering eller andra liknande åtgärder som syftar till attåterföra kostnadsläget till den låga nivå som rådde tidigare.Denna politik har visat sig misslyckad och skulle på siktenbart föra oss tillbaka till det läge där vi nu är med höginflation och otillräcklig produktivitetstillväxt. Regeringensrecept är åtstramning och social nedrustning, vänsterpartietförordar istället en mer offensiv strategi.4. En ny ekonomisk politik 4.1. Ekonomiska riktlinjerSom redan framgått av motionen tar vänsterpartietansvar för ekonomi, förverkligande avarbetarrörelsens värderingar och den generellavälfärdspolitiken. I tider när kapitalismen uppvisarkrisproblem som sätter djupa spår i nationen och välfärden,är det endast som utifrån nationell basförespråkar en svensk lösning. Tanken att EG skall lösaSveriges problem är en illusion. Däremot är det viktigt attSverige skapar en sådan struktur, att ekonomi ochnäringsliv har en god konkurrenskraft. Kunskap,demokratiskt inflytande och ansvarstagande skall varaSveriges viktigaste konkurrensmedel.Vänsterpartiets ekonomiska politik syftar till att skapabättre balans i ekonomin, där basen är en ekologisk balansutifrån de ramar natur och miljö sätter.Denna politik skapar förutsättningarna att samla helaarbetarrörelsen och i förlängningen skapa ett nytt samhälle.Dagens nyliberala värderingar ersätts med arbetarrörelsensvärderingar om rättvisa, jämlikhet, solidaritet ochgemenskap. Varje individs rätt till utveckling i demokratiskanda kan inte ske i ett samhälle som gynnar egoistiska ochenskilda värderingar samt den rikes förtur och rätt.Riktlinjerna för den ekonomiska politiken kanformuleras utifrån följande mål som är beroende avvarandra och jämställda: Rätten till ett meningsfulltarbete genom en arbetsskapande närings-, arbetsmarknads-och ekonomisk politikÅtgärder mot den ekologiskakrisen och en resursbevarande och miljöinriktadenergipolitikUppvärdering av kvinnors kunskaper ocherfarenheter genom brytande av den manligamaktstrukturenRättvis fördelningspolitik på allasamhällets områden. Särskilt beaktas låginkomsttagareInflationen bekämpas med en aktiv prispresspolitikFörsvar av och utveckling av den generellavälfärdspolitikenDemokratiska rättigheter i arbetslivetoch bättre arbetsmiljö med minskad utslagningFörsvarav den nationella suveräniteten bl.a. genom riktadeframtidsinvesteringar för ett slagkraftigt och ändamålsenligtnäringsliv 4.2. Lön, pris och RehnbergkommissionenRegeringen har kört fast med inflationsbekämpningen.Den ensidiga fixeringen vid löneökningarna innebär attregeringen mer och mer hamnat på kapitalets politiskalinje. Stimulera höga vinster, bekämpa löneökningar ochsänka skatten, mest för högavlönade, är nu regeringenskännetecken.Denna politik är än mer anmärkningsvärd vid tanke pååttiotalets kraftiga omfördelning till kapital, spekulationoch högavlönade. Näringslivets ekonomer har ocksåuttryckt sin förtjusning över åttiotalets omfördelningar.Denna politik har lett till en regeringskris och frånräntekrisen finns det starka indikationer på attregeringen inte tänker bekämpa arbetslösheten somtidigare och därmed skulle anpassa sig till EG:sarbetslöshetsnivå för att bekämpa löneökningar.