mot · GF02U3 · 1991-10-25 00:00:00 — med anledning av förs. 1991/92:11 revisorers förslag angående effektiviteten i förvaltningen av svenskt utvecklingsbistånd lade revisorer fram en rapport(1990/91:6) om effektiviteten i förvaltningen av svensktutvecklingsbistånd. Efter remissbehandling har revisorernanu lagt fram sina förslag med anledning av den genomfördagranskningen.Revisorerna begär till att börja med förslag till förändradkonstruktion av biståndsanslaget och förbättradredovisning till i enlighet med vad revisorernaanfört. De föreslår vidare ett tillkännagivande tillregeringen i fyra punkter som bl.a. berör regeringensstyrning av SIDA. De hemställer slutligen också om ettuppdrag till riksdagsutredningen i en mer övergripandefråga: riksdagsledamöters representation i statligamyndigheters styrelser.Den nya regeringen har i sin regeringsförklaring klartmarkerat att enprocentsmålet ligger fast. Östbiståndet skallinte finansieras på bekostnad. Systemet medavräkning av asylkostnader mot u-landsbiståndet skallsuccessivt avvecklas. Den urholkning av enprocentsramensom socialdemokraterna inledde kommer därmed attupphöra.Detta är ett utomordentligt välkommet besked. Detinnebär för det första att inte längre kommer attanvända u-landsbiståndet som besparingsobjekt. Störreresurser kommer att stå till förfogande för angelägnainsatser i än vad som skulle blivit fallet om densocialdemokratiska politiken hade fortsatt.Men det bör också ge ett ökat utrymme för en ingåendegranskning av biståndets innehåll. Den tid som -- tillföljd av den förra regeringens politik -- ägnats åtvolymfrågor kan nu användas för att diskutera effektivitet.Precis som inom andra skattefinansierade verksamhetermåste strävan vara att få ut så mycket som möjligt av varjesatsad krona.I själva verket är effektivitet särskilt angelägen just inomu-landsbiståndet med tanke på att verksamheten tar sikte påextremt fattiga och utsatta människor. Effektivitet ibiståndet är en första rangens solidaritetsfråga. Vår omsorgskall gälla de fattiga människorna -- inte biståndets invandaformer och organisation.I vår partimotion om u-landsbiståndet (1990/91:U266)ägnade vi från liberalernas sida en betydandeuppmärksamhet åt effektivitetsfrågor och de lärdomar fleradecenniers biståndsarbete nu givit. Låt mig kort refereranågra av de synpunkter vi där framförde:Till misstagen isvensk biståndspolitik hör att man ofta reagerat alltför lojtmot många u-landsregeringars ekonomiska politik ochinställning till demokrati och mänskliga rättigheter. Ävenkloka projekt kan misslyckas om de genomförs exempelvisi en planekonomisk miljö.Eftersom projektbistånd hårtbelastar många redan svaga administration börSverige i ökad utsträckning utnyttja enklare och bredareöverföringsformer.Vi bör förbättra mekanismerna förutvärdering och erfarenhetsuppbyggnad i biståndet.Folkpartiet liberalerna förespråkade bl.a. ett snabbtgenomförande av förslaget om ett slags biståndetsmotsvarighet till expertgruppen för studier i offentligekonomi.Mot denna bakgrund är det naturligtvis välkommet attriksdagens revisorer nu gjort en granskning aveffektivitetsfrågor i det svenska u-landsbiståndet.Revisorerna pekar på flera punkter som förtjänarytterligare åtgärder. Jag tänker då bl.a. på frågan omrollfördelningen mellan UD och SIDA som bör förtydligas.Flera av de synpunkter som framförs beträffandeutvärdering av biståndet är också angelägna att beakta,t.ex. vikten av att kostnadseffektivitet granskas -- där så ärmöjligt -- i högre grad än . Kritiken mot den förraregeringen mot användningen av biståndsmedel tillbyggnadsarbeten på svenska ambassader förefallerberättigad.Samtidigt måste jag konstatera att revisorerna i sinrapport (1990/91:6) förde flera resonemang som inte varsärskilt väl underbyggda.På några punkter avstår revisorerna nu från att fullföljadessa. I rapporten riktades kritik mot handläggningen avdet humanitära biståndet till södra . Det varförvånande bl.a. med tanke på att fattat beslut ifrågan och att beredningen för humanitärt bistånd givitriksdagspartierna god inblick i denna känsliga verksamhet.Denna kritik avstår revisorerna , klokt nog, från attfullfölja. I rapporten hävdades vidare att anslagsteknikenbeträffande innebär en dubbelräkning avbiståndsmedel. På denna punkt tvingas revisorerna numedge att man haft fel.I föreliggande förslag (1991/92:11) upprepar emellertidrevisorerna också uttalanden i fråga om biståndets volymoch reservationer som enligt min mening är illaunderbyggda.Revisorerna anser sig ha påvisat en obalans ''mellanförmågan att avsätta av BNI till u-hjälp och svårigheterna att omvandladessa medel till konkreta biståndsinsatser''. Denna obalansskulle vara orsaken till att ''stora reservationer byggts uppfrämst inom det multilaterala biståndet''.Den bild som revisorernas resonemang på denna punktskapat i massmedia är att miljardbelopp samlats på hög pågrund av att man inte klarar att använda dem på ett rimligtsätt. Det är helt felaktigt.I sin rapport konstaterar revisorerna själva att deingående reservationsmedlen beträffande SIDA motsvarar3 à 4 månaders medelsförbrukning vilket man beskriversom en ''rimlig nivå''. De stora belopp revisorerna syftar påinom det multilaterala biståndet är skuldsedlar till ochde regionala utvecklingsfonderna.Jag skall i detta sammanhang inte fördjupa mig i fråganom huruvida det är lämpligt att karakterisera dessaskuldsedlar som reservationer. uttaladevåren att de inte skall klassas som reservationer.Riksrevisionsverket förefaller ha en annan uppfattning.Men dessa skuldsedlar är inget mått på förmågaatt utnyttja en procent av BNI till praktiskt bistånd.Sveriges bidrag till dessa multilaterala biståndsorganfastställs väsentligen efter internationella förhandlingar.Sedan har anslagstekniska skäl styrt formen för överföringav biståndsmedel till respektive organ.Revisorernas uttalande ger intryck av att man efter engranskning av biståndet i dess helhet funnit flaskhalsar somgör det omöjligt att använda växande biståndsvolymer. Såär inte fallet. Vad gäller t.ex. katastrofbiståndet harproblemet varit att anslagen interäckt till.Det hindrar inte att det finns -- och har funnits --kapacitetsproblem på sina håll. Under vissa år fick t.ex.BITS större anslag för gåvoelementet i u-krediterna änmyndigheten själv begärt vilket bidrog till att storareservationer byggdes upp. Det är angeläget att varavaksam mot sådana effekter.Men någon generell oförmåga att utnyttjabiståndsanslagen på ett meningsfullt sätt har revisorernainte påvisat.För biståndets effektivitet är det särskilt angeläget attdebatten om reservationerna förs på ett nyanserat sätt.Förskjutningar av utbetalningar är inte sällan en följd avkrav på att projekt skall vara bättre genomarbetade innande genomförs. Sådana ingripanden -- som kan leda till attpengar måste reserveras till ett kommande budgetår -- är tillfördel för biståndets effektivitet.Mot denna bakgrund bör inte ställa sig bakomrevisorernas argumentation i denna del.Jag vill inte utesluta att biståndets anslagskonstruktionkan behöva förändras. Det är särskilt angeläget att den inteorsakar biståndsmyndigheterna onödigt administrativtmerarbete. Jag kan instämma i förslaget om förbättradinformation till om reservationsmedlen. Detförefaller också rimligt att regeringen ger en redovisningbeträffande avräkningen av ambassadtjänstemän motbiståndsanslaget.Revisorerna vill som huvudprincip hävda att allt SIDA-bistånd med undantag för katastrofbistånd och biståndgenom enskilda organisationer skall ingå i landramen ellerpå annat sätt fördelas genom riksdagsbeslut.Det är inte alldeles klart hur revisorerna resonerar pådenna punkt. Vissa programländer har visserligen fått ettbetydande bistånd utöver landramen. Merparten av dettautgörs dock -- om man undantar katastrofbistånd ochenskilda organisationer -- av särskildaskuldlättnadsåtgärder som inte ligger på SIDA:s anslag(även om SIDA är inkopplat i beredningen).Det finns säkert anledning att stärka riksdagensinflytande över hur dessa medel används. Däremot kan deinte inrymmas i landramarna med deras mer långsiktigakaraktär. Jag föreställer mig att detta heller inte har varitrevisorernas avsikt.Till de anslag revisorerna då måste syfta på hör särskildaprogram, särskilda miljöinsatser och det särskildademokratianslaget. Det skall inte förnekas att ämnesanslagav denna typ kan skapa en del administrativa svårigheter.Det har ett betydande värde att kunna görasärskilda extrainsatser på områden som prioriterar.I själva verket har varit pådrivande för attexempelvis miljöanslaget skulle återinföras.Det finns förvisso goda skäl att hävda attdemokratianslaget skall kunna användas i en vidare kretsländer än programlandskretsen. Vi har från folkpartietliberalernas sida förespråkat en sådan ordning bl.a. medtanke på att demokratiseringsprocessen i berör enrad länder som inte traditionellt varit mottagare av svensktbistånd.Men revisorerna har inte anfört några argument för attt.ex. demokrati- och miljöanslagen som huvudprincip intealls skulle kunna användas för extrainsatser iprogramländer. Inte heller för att ämnesanslagen skulleavskaffas. Mot denna bakgrund bör inte nu bindasig för den ''huvudprincip'' revisorerna förespråkar.Däremot bör de administrativa svårigheter somanslagskonstruktionen kan skapa övervägas närmareliksom möjligheterna att åstadkomma förenklingar. Med hänvisning till det anförda hemställsatt med avslag på revisorernas förslag tillkonstruktion och redovisning av biståndsanslaget som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omdessa frågor.