mot · GE02Jo149 · 1991-04-15 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:155 Lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230), m.m. Förslaget innebär en omfattande avreglering ochsamtidigt en anpassning av lagen till samhällets strävandenvad gäller glesbygdspolitiken. Detta bör ses som positivt,inte minst därför att det kommer att spara administrativtarbete och inrikta de regionala myndigheternasuppmärksamhet på mer offensiva sidor av mark- ochlandsbygdspolitiken än vad förvärvsprövningarna stått för.Inte desto mindre finns skäl att uppmärksamma vissaspeciella problem, som kan göra sig gällande med den nyalagen. Några av dessa redovisas nedan.1. Förslaget innebär, att köp av jord och skog är fria frånförvärvsprövning, om förvärvaren är bosatt inom sammakommuns glesbygdsområde, där förvärvsfastigheten ärbelägen. Denna bestämmelse kommer i huvudsak att varatillämplig i norra . Särskilt i inlandet är emellertidkommunerna mycket vidsträckta. Ett flertalinlandskommuner är till sin geografiska utsträckningnärmast jämförbara med sydsvenska län. En förvärvare kanalltså köpa fastigheter fritt, även när dessa är belägna långtifrån bosättningsorten. Man riskerar således att få nyavarianter på utboägande -- något som i sin tur kan försvåradet regionalpolitiska syftet att bereda lokala invånaretillgång till mark.Problemet skulle kunna väsentligt reduceras, om manistället föreskrev att frihet ifrån förvärvsprövning skullegälla inom varje församling i glesbygdsområdet. Dettaskulle också ligga bättre i linje med bosättningspolitiken.2. Ett annat problem berör arrendatorernas ställning.Med förvärvslagstiftningen har man kunnatförhindra, att en passiv ägare sålt till tredje person, för detfall egendomen varit arrenderad och varit en betydande delav arrendatorns samlade markunderlag. För arrendatorerna är detta en påtagligförsämring. Inte minst gäller detta i stora delar av ,där arrendena ofta är formlösa. Men även i fall, därarrendeavtal finns, ger nuvarande Jordabalk ett svagtskydd, lag om hembud är inte heller tillämplig, dåden inte gäller annat än fastighet där arrendatorn själv ärbosatt.Detta problem synes i första hand lämpligt att ta upp viaen förändring av den lagstiftning som reglerar jordarrende.3. Vid en så betydande förändring i jordförvärvslagen,som det här gäller, ökar betydelsen avjordfondsverksamheten. Denna är ett viktigt redskap för attförverkliga framför allt statsmakternas mål att stimulerasysselsättning och bosättning i glesbygderna.Från denna utgångspunkt är det väsentligt, attjordfonden har en tillräcklig ram för sin verksamhet.Fonden utgör ju ingen belastning på budgeten. Dess köpoch försäljningar skall utjämna varandra. Men genom attöverskottet av försäljningar, som uppstår genom stigandenominella värden, ska inlevereras frånlantbruksnämnderna, blir ramen för nämndernasjordpolitik snäv. Lantbruksstyrelsen har i särskild skrivelsepåtalat detta och bl a hänvisat till effekterna av den nyadödsbolagstiftningen. En utökning av ramen i form av enrörlig kredit, i enlighet med vad Lantbruksstyrelsenföreslår, synes motiverad. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om frihet från förvärvsprövninginom geografiskt vidsträckta kommuner,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en översyn av arrendatorernassituation genom den nya jordförvärvslagen,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vidgad ram för jordförvärvslagen