mot · GE02U237 · 1991-01-25 00:00:00 — SammanfattningRegeringen föreslår en oförändrad medelsram om 200miljoner kr. för bistånd till Angola.Vi motsätter oss att som det svenska biståndetutgår till endast den ena sidan -- och i detta fall till enkommunistisk förtryckarregim -- i det pågåendeinbördeskriget. Det svenska biståndet kan i vissa fall --kommunikationer och transport -- utnyttjas direkt iregeringens krigsansträngningar.Sverige bör i stället stödja utvecklingen mot demokratioch försöka påverka MPLA att på allvar förhandlamed UNITA i syfte att få till stånd fred och nationellförsoning. Intill att så sker bör inget svenskt bistånd utgå tillAngola.Endast direkt motiverad humanitär hjälp bördessförinnan utgå. Den bör distribueras via opolitiskahjälporganisationer till såväl MPLA- som UNITA-kontrollerat område.Bristande svensk kunskapI sex motioner (1984/85:844, 1985/86:U213,1986/87:U235, 1987/88:U220, 1988/89:U233 och1989/90:U658) har påtalats situationen i ochSveriges ensidiga engagemang till förmån för MPLA-regimen i . Motståndsrörelsen, UNITA, utsattesunder för en nedvärdering.Svenska medier återgav länge okritiskt denkommunistiska propagandan, som också satte sin prägel påden syn, som förmedlades av den svenska ambassaden iLuanda. Såväl utrikesministern som kabinettssekreterarenförföll till att använda invektiv som ''banditer'' och''terrorister'' om UNITA och anslöt sig därmed till detkommunistiska språkbruket.Delvis torde detta ha sin förklaring i bristande kunskapom och ointresse för såväl i de svenskamassmedierna som i . Intresset ökadevid slutet av 1987, då svenskar i hamnade i fokus.Därefter avtog det snabbt på nytt. Epitet om UNITA som''USA-stödd'' och ''Sydafrikastödd'' har ofta förekommit imedierna, medan ''Sovjetstödd'' och ''Kubastödd'' aldrigveterligen förekommit beträffande MPLA-regimen.Sedan UNITA-ledaren kunnatinregistrera åtskilliga diplomatiska framgångar vid sinabesök i flera av de västerländska huvudstäderna och öppetfått stöd av bl.a. president, har dock UNITAuppenbarligen lyckats uppnå ett visst erkännande också isvenska massmedier. En UNITA-delegation besökte idecember och kort däreftersammanträffade Savimbi med utrikesministerShevardnadze i New York.Mot bakgrund av UNITA:s framgångar på såväl denmilitära som den diplomatiska arenan förefaller det kloktatt svenska regeringsföreträdare avståttfrån invektiv i samband med UNITA. En mer objektivbehandling av har uppenbarligen eftersträvats såvälav svenska massmedier som av den socialdemokratiskaregeringen. Detta kommer också till uttryck iländerredogörelsen i årets budgetproposition (bil. 5, sid.121 f.).För bakgrunden till inbördeskriget i räcker detmed att hänvisa till tidigare motioner. Det regerandekommunistpartiet, MPLA, bröt på ett tidigt stadiumöverenskommelserna med de båda andrabefrielserörelserna UNITA och FNLA och erövrademakten med hjälp från och kubanska legoknektar.UNITA tog upp kampen och fick efter hand stöd av fleraafrikanska stater och efter 1985 också av USA.MavingaoffensivenMånga hoppades, att inbördeskriget skulle ta slut, dåMPLA-ledaren dos skakade hand med UNITA-ledaren i Gbadolite i . Detta,trodde man, skulle inleda fredsprocessen på allvar. Så blevdet inte. I stället samlade kommunistregimen sina styrkortill vad man hoppades en avgörande attack mot UNITA.Mindre angrepp inleddes och i decemberigångsattes vad som betecknades som ''slutanfallet'' motUNITA-trupperna. MPLA deklarerade att man inte hadeför avsikt att möta UNITA som en jämbördig partner vidnågra fredsförhandlingar.Striderna kom att koncentreras till staden isydöstra och pågick ända till , den störstakraftmätningen under hela inbördeskriget. Trots sinsamtidigt måttfulla och försonliga politik på andra arenorspelade en mycket aktiv roll underMavingaoffensiven. stod inte bara för MPLA:sutrustning, vapen m.m. utan sovjetiska officerare hadeockså ansvaret för såväl den operativa planeringen som dettaktiska genomförandet av operationerna. De ledde de mersofistikerade vapensystemen inom flyg, pansar och artilleri.Offensiven misslyckades och UNITA kunde inregistreravad som betecknas som dess största seger underinbördeskriget. Detta har uppenbarligen demoraliseratLuandaregimen ytterligare, och det anses pågå stridermellan olika fraktioner inom MPLA, mellan dem som villfå till stånd en vapenvila med UNITA och den hårda linjensföreträdare. De förra synes vinna terräng. Till detta bidrarav allt att döma särskilt två faktorer. Avtalet 1988, sominnebar successivt tillbakadragande av de kubanskatrupperna, tycks ha hållits. Kubanerna torde inte ha varitinblandade i Mavingastriderna och de sista skall ha lämnatAngola . Detta år går också avtal omstöd till Luandaregimen ut.Mycket talar för att Mavingaoffensiven var ett sistaförsök att vända krigslyckan och ta initiativet.Trots vissa flygangrepp har UNITA efter sin seger flyttatfram sina positioner ytterligare och kontrollerar av allt attdöma numera också stora områden i norra motgränsen till . Därefter har också stora eftergifter gjortsav MPLA. Marxismen-leninismen har avskaffats somledstjärna och man har sagt sig vara öppen för ettflerpartisystem. Tecken tyder också på en fortgåendeupplösning inom MPLA. Allt fler uttalar sympatier för enöverenskommelse med UNITA.Nya fredsförhandlingarNya förhandlingar har inletts i men ännu ej letttill något resultat. UNITA har förklarat, att man vill ha friaval i efter en överenskommelse, medanMPLA sagt sig vilja ha ett dröjsmål , vilket är heltoacceptabelt för UNITA.Med tanke på att de kommunistiska partierna ochregimerna i de tidigare portugisiska områdena Kap Verdeoch Sa o Tomé eftertryckligen besegrats i fria val ärvåndan inom MPLA möjligen begriplig. Utsikterna förnågon form av överenskommelser i är dockuppenbarligen stora. Krigströttheten är stor i hela landetoch MPLA-regimen synes ha uttömt alla möjligheter att pånytt gå till offensiv mot UNITA.Skamfilat svenskt anseendeDetta ger anledning att rikta blickarna framåt, mot ensituation då fred på nytt råder i ochåteruppbyggandet kan starta. Det ställer nya krav påSveriges agerande. Det oreserverade svenska stödet tillkommunistregimen i har knappast stärkt vårtanseende.Genom det svenska stödet till MPLA-regimen i Angolahar vi direkt motverkat det demokratiska västerlandets ochdärmed våra egna intressen. Det är inte försvarbart, attsvenska biståndsmedel används till att med hjälp av Volvo-och Scanialastbilar transportera militära enheter ochförnödenheter för MPLA-sidan i inbördeskriget. Det ärinte heller acceptabelt att biståndsmedlen enligt bilagan tillbudgetpropositionen (bil. 5, sid. 121) används till''projektstöd inom områdena elförsörjning och lastbils- ochbussrehabilitering''.I klartext torde detta innebära, att svenskabiståndsmedel används för att reparera vad UNITA lyckasslå ut av transport- och kommunikationssystem och blirdärmed ett direkt bidrag till kommunistsidanskrigsansträngningar. Det har också sagts, att svenskakomponenter ingår i den kommunikationsutrustning, somMPLA-sidan använder sig av. Någon kritik från dem, som iandra sammanhang alltid brukar motsätta sig användningenav svenska förnödenheter i krigssammanhang har dock intekunnat förmärkas beträffande Angola.Vi motsätter oss att svenska biståndsmedel ensidigt gårtill MPLA-regeringen i . bör i ställetanvända sitt eventuella inflytande till att utövapåtryckningar på Luandaregimen för att få till ståndvapenvila och fred i . I stället för att ge stöd åt dennuvarande regimen bör stödja och stimulerautvecklingen mot demokrati. Händelserna i harvisat, att en sådan kan fungera också i denna del av världen.Det synes också rimligt att anta att efter fria val i Angoladen nuvarande MPLA-regimen kommer att ersättas. Försvenska intressen vore det då positivt, om inteenbart förknippas med en avskydd förtryckarregim.Endast humanitärt motiverat bistånd till är idagsläget motiverat. har vid upprepadetillfällen påstått att svenskt bistånd nått båda sidor iinbördeskriget. Detta är inte sant. På ort och ställe harkunnat konstateras, att inga svenska biståndsinsatser harnått fram till UNITA-kontrollerat område.Sverige bör ge all tänkbar hjälp åt det hårt drabbadeangolanska folket. Tusentals angolaner lider nöd och hotasav svält. Denna hjälp bör dock distribueras genomopolitiska organisationer som Röda korset eller via privatahjälporganisationer över hela . Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att biståndet till Luandaregimeninte bör utgå förrän positiva resultat uppnåtts vidfredsförhandlingar mellan MPLA och UNITA,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att humanitärt bistånd,förmedlat av opolitiska organisationer som Röda korset m.fl., bör komma hela till del, alltså även de avUNITA kontrollerade områdena,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att bör bidra till attstimulera utvecklingen mot demokrati i genom attförsöka påverka MPLA-regimen att på allvar inledafredsförhandlingar med UNITA.