mot · GE02Bo252 · 1991-01-25 00:00:00 — SammanfattningFolkpartiet liberalernas bostadspolitik syftar till ökadvalfrihet och större inflytande över bostaden för de boende.Vi arbetar för att köerna skall kapas och att det skall gåsnabbare att få tillgång till en bostad vid förändradeförhållanden. Det måste bli lättare för ungdomar att få enlägenhet med eget kontrakt. De svarta pengarna skall bortfrån marknaden och det skall bli mindre mygel.Nyproduktionen skall bli billigare och effektivare. Sänktabostadssubventioner skall sänka skattetrycket. Privatkapital skall genereras i bostadssektorn för bättre underhålloch tillräcklig nyproduktion.Vi anser att det krävs mindre av planekonomi och merav marknadsekonomi på bostadsmarknaden. Ettekonomiskt system har tre huvuduppgifter: Det måste hamekanismer för att ge besked om vad som skall produceras,hur det skall produceras och hur produktionsresultatet skallfördelas. Bostadsmarknaden i är så reglerad ochsubventionerad att dessa mekanismer inte fungerar.Problemen är till arten om än inte till graden liknande demsom finns i öststatsekonomierna med ineffektivitet, köeroch svarta marknader.Vi vill därför minska regleringarna. Vi vill ta borten rad onödiga regler såsom markvillkor, konkurrensvillkoroch kostnadskontroll. Den omfattande lånebyråkratin börskäras ned bl.a. genom att länsbostadsnämndernaavskaffas. Vi vill ha en hyressättning somger ökad rörlighet och ett bättre utnyttjande av bostäderna.Vi förespråkar ett bostadsfinansieringssystem somsuccessivt minskar subventionerna kraftigt. Bidragbör bara utgå till flerfamiljshus motsvarande denavdragsrätt som småhusägarna har. De besparingar dettaleder till kan utnyttjas för skattesänkningar. Närsubventionerna minskar i nyproduktionen vill vi skapaförutsättningar för lån där kostnaderna i viss månomfördelas över tiden.Folkpartiet liberalerna motsatte sig det fattadebeslutet om räntelån. Det är alltför stor risk för att desamlade lånen under ogynnsamma ekonomiskaomständigheter kan komma att överstiga fastigheternasvärde. Detta skulle drabba den enskilde hårt och sannoliktockså medföra att hela systemet havererade.Ett bostadsfinansieringssystem måste vara stabilt ochkunna fungera över en längre tidsperiod under skiftandeekonomiska förhållanden. Det nu beslutade systemetuppfyller inte dessa krav. Vi föreslår därför att beslutet rivsupp och att omfattande förändringar vidtas.Det bör bli lättare att bilda bostadsrätter. En radregleringar som begränsar dessa möjligheter bör tas bort.De hinder som socialdemokraterna satt upp för boende iallmännyttigt ägda fastigheter att bildabostadsrättsföreningar bör tas bort. Alla förslag omhembud och priskontroll måste avvisas.Tendenserna att ge intresseorganisationermyndighetsliknande uppgifter bör upphöra. Avgifter förfritidsverksamhet och boinflytande bör inte längrebetraktas som hyra. Det bör bli lättare för friståendehyresgästföreningar att få förhandlingsrätt.2. Marknadsekonomi istället för regleringar ochsubventionerDen svenska bostadsmarknaden har slagits sönder avsubventioner och regleringar. Detta har medfört attförhållandena på bostadsmarknaden mer liknar enplanekonomi än en marknadsekonomi. Problemen är ocksåtill arten om än inte till graden liknande dem som finns iöststatsekonomierna.Detaljreglering och planhushållning leder alltid till enineffektiv produktion som är dåligt anpassad tillkonsumenternas önskemål. Det blir långa köer där fulametoder används för att ta sig fram i kön. Det uppstår ensvart marknad. Det leder också till orättvisor och slöserimed resurser.SubventionerBostadssubventionerna uppgår till tiotalsmiljarder kronor. Enbart räntebidragen uppgår till mer än20 miljarder kronor . De stora subventionernamedverkar till det höga skattetrycket.Subventionerna går dessutom i huvudsak till dem somredan har det bra ställt. Det är bara bostadsbidragen -- enmindre del av de totala bidragen -- som går till dem som harde lägsta inkomsterna.Subventionerna utgår dessutom ofta endast till denförste innehavaren av lägenheten eller småhuset. Vidförsäljning tillfaller i praktiken alla subventioner den försteinnehavaren. Den andre och kommande ägare får ingenglädje av dem.Subventionerna bidrar också till att byggkostnadernadrivs upp. Genom räntebidragen betalar staten större delenav räntan. Det torde vara uppenbart att byggkostnadernaskulle vara lägre om det inte fanns några subventioner.En lägre inflationstakt förutsätter sannolikt också enändrad bostadsfinansiering. I det nuvarande systemet finnsinga motståndare till inflationen. För ägare avbostadsrätter, småhus och andra fastigheter har inflationenofta varit mer än välkommen. Fastigheternas värde har ökatp.g.a. inflationen medan lånen har urholkats av sammainflation.Subventioner är även tveksamma ur en mer principiellsynvinkel. De innebär att människor inte ens tillnärmelsevisbetalar den verkliga kostnaden för sitt boende. Alla får varamed och bidra via skatterna oavsett om de själva bor braeller dåligt. Särskilt drabbas de ungdomar som inte alls fårtillträde till bostadsmarknaden men likväl får bidra tillsubventionerna för de mer välbeställdas boende. Frånliberala utgångspunkter är det självklart att den enskilde,inte staten, själv skall bestämma sitt eget konsumtionsval.Bostadssubventionerna går i stor utsträckning tillexpansiva regioner där det byggs mycket och förstärkerdärmed dessa expansiva tendenser.Subventionerna är dessutom nära kopplade tillomfattande regleringar. För att få del av subventionernamåste en rad villkor uppfyllas såsom markvillkor,konkurrensvillkor och kostnadskontroll.SkatternaUnder 80-talet har den genomsnittlige villaägaren iStockholmsregionen fått en vinst på sitt boende om 570 000kronor medan villaägaren i eller mellerstaNorrland kammat hem runt . harhyresgästerna blivit helt utan (i den mån de inte avyttratsina lägenheter svart). Bakom detta ligger den offentligautgiftsexpansionen och det höga skattetrycket.Kombinationen av höga marginalskatter och en symetriskavdragsrätt för räntor gjorde att efterfrågan på villor ochvillapriser steg kraftigt. De höga marginalskatterna somskulle drabba de rika kom i stället att missgynna dem sombodde i hyrda lägenheter. Det gamla groteskaskattesystemet har allvarligt skadat bostadsmarknaden.Ansvaret för de omställningsproblem det nyaskattesystemet leder till på bostadsmarknaden bär de som iåratal motsatte sig ett rättvisare skattesystem.HyresregleringDen reglering som medför de största skadeverkningarnaär hyresregleringen. Den ersattes visserligen, när effekternaav hyresregleringen började framstå somallt för negativa, av den s.k. bruksvärdeprincipen. Tankenvar att hyrorna i högre grad skulle bestämmas avmarknadsvärdet. Men har vi istället fått enhyressättning som i allt högre grad är knuten till denursprungliga produktionskostnaden och därmed i realitetenen bibehållen hyresreglering.Hyresregleringen medför ibland att hyran sätts lägre änvad den skulle bli på en fri hyresmarknad. Detta leder till enökad efterfrågan på bostäder men till ett minskatutbud eftersom lönsamheten i fastighetsförvaltning ochbostadsproduktion sjunker.Resultatet blir bostadsbrist, dvs efterfrågan överstigerutbudet. Eftersom inte betalningsviljan avgör hurbostäderna skall fördelas måste något annatfördelningssystem till. Det har vi i försökt lösagenom bostadsköer och bostadsförmedlingar.Men om den verkliga hyran är lägre än jämviktshyran påen fri marknad uppstår en svart marknad. Både hyresvärdaroch hyresgäster kan tjäna pengar om de kan kringgåhyresregleringen och trots den få ut marknadsvärdet. Dettaaccepteras självklart inte av dem som slår vakt omregleringen. Marknaden kriminaliseras och enkontrollapparat försöker övervaka den.Även om denna svarta marknad tenderar att fungera alltmer ''friktionsfritt'' så finns det givetvis betydandesvårigheter med en marknad där många omvägar måste gåsför att marknadsvärden ska kunna realiseras och vissa vägarär kriminaliserade. De moraliska problem som en starktreglerad bostadsmarknad medför skall inte underskattas.Den svenska hyresregleringen innebär inte att hyrornaöverallt är lägre än jämviktshyrorna utan framför allt atthyresnivån beror på när huset byggdes. Detta innebär atthyrorna för äldre lägenheter med bra läge är lägre än förnya lägenheter med sämre läge.Hyresstrukturen stämmer alltså inte överens med vadmänniskor är villiga att betala. Detta skapar särskildaproblem bl.a. i form av ett ineffektivt utnyttjande av vårabostäder och en låg rörlighet på marknaden förhyreslägenheter. Det blir nästan omöjligt att flytta omalternativet till den stora lägenheten med bra läge är enmindre med sämre läge och högre hyra. I en bristsituationdrivs dessutom priserna för bostadsrätter och villor uppöver jämviktspriset eftersom hela efterfrågetrycket läggs påden fria delen av bostadsmarknaden.På en reglerad marknad är det framförallt de nyabostadskonsumenterna som stängs ute. Ca 100 000lägenheter i hyrs ut i andra hand. Det är lika mångalägenheter som i . Genom hyresregleringen får vi enhamstring. Man vågar inte göra sig av med en lägenhet närman flyttar utan behåller den för säkerhets skull. Det kandessutom bli lönsamt att behålla en lägenhet man intebehöver och hyra ut den i andra hand till höga priser. På enmindre reglerad marknad skulle ungdomarna lättare kunnafå ett eget kontrakt, ibland till lägre hyra än vad de betalari andra hand . Många behåller också sin lägenhet för attanvända den som övernattningslägenhet.MarknadsekonomiRegleringarna och subventionerna leder ofta tillbieffekter som skapar krav på nya regleringar ochsubventioner. har detta lett till mycketomfattande subventioner och regleringar.Det hävdas ofta att bostaden är en social rättighet ochatt det därför krävs politiska ingrepp på bostadsmarknaden.Det skall naturligtvis vara en social rättighet att få ha enbostad. Men den rättigheten tryggar vi bäst genom att föraen ekonomisk politik som leder till välstånd och genom stödtill särskilda grupper, t.ex. i form av barnbidrag ochbostadsbidrag.Däremot finns det inget skäl att tro att planhushållningpå just bostadsmarknaden skulle vara överlägsenmarknadsekonomin. Tvärtom har vi all anledning tro attmarknadsekonomi är bäst också på denna marknad.En övergång till marknadsekonomi påbostadsmarknaden är alltså önskvärd. Men den kan avhänsyn till enskilda människor inte ske över och denkommer inte att kunna ske utan övergångsproblem. Dessaproblem är ändå blygsamma jämfört med de problem manstår inför i Östeuropa.Mer marknadsekonomi på bostadsområdet skulle gekonsumenterna större inflytande och ökad valfrihet. Viskulle kunna utnyttja våra bostäder effektivare och kapaköerna. De svarta pengarna skulle försvinna och vi skullekunna sänka skatterna.Den nuvarande regeringen har varit passiv och rådvill.Redan före valet meddelade socialdemokraterna attbostadspolitiken snabbt skulle ses över. Först hösten 1986kom resultatet av denna skyndsamma översyn, som intemedförde att något väsentligt bostadspolitiskt problemfördes närmare sin lösning. Det enda konkreta resultatetvar en rad nya subventionsformer.Under valrörelsen kritiserade socialdemokraternade förslag som liberalerna lagt fram om någotändrade principer för hyressättningen och minskadebostadssubventioner. Effekterna av våra förslag utmåladessom dramatiska. ''Den som inte har råd måste flytta...'',''fattiglapparna får maka på sig'', ''dråpslag'' är någraomdömen från den dåvarande bostadsministern.Redan en månad efter valet lade regeringen dockfram ett förslag om sänkta bostadssubventioner. I detutredningsarbete som förekommit därefter och legat tillgrund för beslutet om bostadsfinansiering har regeringenvisat en ökad insikt om de problem som finns påbostadsmarknaden. Detta har bl a lett fram till beslut omlägre bostadssubventioner. har dock regeringenslagit vakt om varje liten reglering såsom varande enomistlig del av den s k sociala bostadspolitiken.3. Liberal bostadspolitik, riktlinjer för en fungerandebostadsmarknadDe boendes önskemål måste enligt folkpartietliberalernas uppfattning vara utgångspunkten förbostadspolitiken. Valfriheten måste öka. Staten ska integenom ekonomiska styrmedel eller administrativaregleringar gynna eller missgynna vissa upplåtelseformer,bostadstyper eller fastighetsägare.Detta innebär att marknadsmekanismerna, som bättreän centrala regleringar avspeglar människors önskemål, börges ökat spelrum inom bostadspolitiken.Vi anger i det följande de riktlinjer som enligt vårmening bör gälla för bostadspolitiken.Det är ett viktigtbostadssocialt mål att alla ska ha tillgång till en bra bostad.Vi har en hög bostadsstandard i även om detfortfarande finns undantag. Stora ansträngningar bör görasså att småhushåll lättare kan hitta en passande bostad. Desvårigheter som möter bl.a. flyktingar, ungdomar ochensamstående från splittrade familjer kan inte accepteras.Önskemål om en bostad eller byte av bostad skall kunnatillfredsställas när behovet uppstår. Kösamhället måstebort.De byråkratiska och reglerande inslagen ibostadspolitiken måste minska. Åtgärder måste vidtas som skapar mer avdirektkontakt mellan byggare och konsument, så attkreativiteten i byggandet stimuleras och bostäderna i högregrad utformas i enlighet med människors önskemål. Bygg-och bostadsbranschen måste själva kunna generera kapitalför satsningar i nyproduktion och ombyggnad.Bostadssubventionerna måste kraftigt reduceras och stödetriktas direkt till de grupper som har särskilda behov, främstbarnfamiljerna. sänks skatterna.Den enskildamänniskan måste ges förutsättningar att själv ta ansvar försitt boende. Därför bör ökade möjligheter skapas för demsom önskar äga sin bostad. Det bör bli lättare att ombildahyreshus till bostadsrättsföreningar. En omfattandesatsning på bostadsrätter skulle bidra till att lösa en radbostadspolitiska problem, bl.a. de snabbt stigandebostadsrättspriserna i vissa områden, de ökandeförvaltningskostnaderna och behovet av ett ökatboendeinflytande.På en bostadsmarknad som skallkunna tillgodose de boendes önskemål måste det vararelativt lätt att byta bostad t.ex. när familjens storlekförändras. En ökad rörlighet gör att alla -- även ungdomaroch andra småhushåll -- lättare kan hitta en bostad sompassar deras behov. En ökad rörlighet är därförfundamental även från bostadssocial utgångspunkt.Ombyggnader bör ske varsamt. De boende bör ges ökatinflytande bl.a. genom att de boende själva får avgöra omombyggnadsåtgärder inne i deras lägenheter skallgenomföras.4. BostadsbristenLäget på bostadsmarknaden har förändrats kraftigtunder . Det rekordhöga byggandet underslutet av och ledde till enmättning av marknaden och många kommuner fick problemmed outhyrda lägenheter.I början av 1980-talet redovisade de flesta kommunernaett överskott på bostäder eller en bostadsmarknad i balans.1984 redovisade 44 kommuner brist på bostäder. De senasteåren har de flesta kommunerna redovisat en brist. Under1990 har dock antalet outhyrda lägenheter ökat.Den största gruppen som står i bostadskö är ungdomarsom fortfarande bor hemma hos sina föräldrar. Många hyrockså i andra hand. De flesta av dem har således inte akutaproblem. Men det råder ändå inget tvivel om attbostadsbristen på flera orter är ett problem. Särskilt tydligthar det blivit för flyktingarna. Detta problem har sedananvänts för att snäva in rätten för asylsökande att stanna iSverige.Mellan 1960 och 1985 har antalet enpersonshushållfördubblats. Vart femte hushåll bestod av en person 1960.Numera (1985) består vart tredje hushåll av en person.Antalet enpersonshushåll väntas öka kraftigt även iframtiden.Samtidigt som antalet småhushåll ökat kraftigt harantalet smålägenheter minskat. Mellan 1980 och 1985minskade antalet lägenheter om högst ett rum och kök med100 000. har endast en mycket litendel av de nyproducerade lägenheterna bestått av ett rumoch kök.Bristen på smålägenheter är resultatet av en medvetensocialdemokratisk politik. De har på alla sätt försöktminska antalet smålägenheter. Genom statligt stöd haromfattande ombyggnader genomförts som lett till färre ochstörre lägenheter. Avgången av lägenheter vid deombyggnader som sker nu är dock väsentligt lägre särskiltsedan reglerna, bl.a. på liberalernas initiativ,ändrades av . Reglerna skärptes då såatt det inte är möjligt att erhålla ombyggnadslån tillsammanslagningar av lägenheter såvida det inte finns ettpåvisbart överskott på smålägenheter på orten.Socialdemokraterna övervägde attinföra nya trångboddhetsnormer för att döma utenrumslägenheten som boendeform. Genom omfattandebostadssubventioner har kostnadsmedvetenheten trubbatsav och lägenheterna blivit allt större.Det är främst de nytillträdande på bostadsmarknaden, iallmänhet ungdomar, som ofta efterfrågar små lägenhetersom kanske i första hand får lida för den fördasocialdemokratiska bostadspolitiken. Det snällaste mankan säga om socialdemokraternas bostadspolitik är att dehar menat väl i strävandena att höja bostadsstandarden.Detta är dock en klen tröst för dem som saknar bostad menfår vara med och betala bostadssubventionerna.Bostadsbristen kan angripas genom nyproduktion menframförallt genom ett effektivare utnyttjade av de befintligabostäderna. Nyproduktionen motsvarar bara ungefär enprocent av det befintliga bostadsbeståndet. Ett bättreutnyttjande av det äldre beståndet genom ökad rörlighet ären viktig och alltför ofta bortglömd metod att tillgodosemänniskors bostadsönskemål.De förslag som liberalerna lägger i dennamotion syftar till att öka rörligheten och därmed utbudet avlägenheter.Det finns dock ingen anledning att bygga särskildalägenheter för ungdomar -- med undantag förstudentbostäder där behovet av små och tillfälliga rum ochlägenheter talar för en särlösning. Behovet av bostad ändrasinte enbart därför att man uppnår en viss ålder. Det kandock finnas anledning att bygga tillfälliga bostäder för attunderlätta flyktingmottagningen.5. Ökad satsning på bostadsrätterMånga människor önskar bo med bostadsrätt. Mångauppskattar den förening av enskilt ägande och gemensamtansvarstagande i demokratiska former för fastigheten sombostadsrättsboende erbjuder. Detta medför också lägreförvaltningskostnader. Nära förknippat med det enskildaägandet är den fria överlåtelserätten avbostadsrättslägenheter.Även om antalet bostadsrättslägenheter har ökatkraftigt är det fortfarande endast var sjätte bostad somupplåts med bostadsrätt. Ett ökat boende med bostadsrättmedverkar också till ett ökat individuellt sparande. Ett ökatbostadssparande är ett viktigt inslag i en politik bort från ettsocialistiskt kollektivt sparande.För att tillfredsställa valfriheten och människorsönskemål behövs en omfattande omvandling av hyresrättertill bostadsrätter. Kommunerna bör ta initiativ till enförsäljning till hyresgästerna. Avkastningen på intäkternafrån sådana försäljningar skulle dessutom förbättrakommunernas ekonomi. Det skulle kunna användasantingen till att sänka skatterna eller satsningar på eftersattinfrastruktur.Hyresgästernas företrädesrätt vid försäljningUnder den tid liberalerna hade ansvar förbostadspolitiken i regeringen beslutade bl.a. attunderlätta ombildningar från hyresrätt till bostadsrätt.Hyresgäster som bildade en bostadsrättsförening fickförköpsrätt till en fastighet när den såldes.Bostadsrättslagen kompletterades med en bestämmelse därdet klargjordes att bostadsrätter får överlåtas fritt.Riksdagens beslut innebar att hyresgästerna fick rätt attinlämna en intresseanmälan gällande förvärv av fastigheten.Om två tredjedelar av de boende förklarade sig intresseradeav en ombildning erhöll de företräde vid en försäljning avfastigheten. Fastigheten fick således inte säljas utan att förstha erbjudits till de boende. Denna rätt gavs till allahyresgäster, oberoende av ägare.Riksdagens majoritet ändrade emellertid propositionenså att bostadsrättsförening ansluten till rikskooperativorganisation undantogs från kravet på två tredjedelsmajoritet av hyresgästerna för att förköpsrätt skulleinträda.Vi anser fortfarande att propositionens ursprungligaförslag är att föredra. Kravet på kvalificerad majoritet bördock mildras så att det räcker med enkel majoritet. Det börvidare räcka med tre lägenheter för att denna rätt att bildaen bostadsrättsförening ska gälla. bör beslutaom ändringar i bostadsrättslagen i enlighet med dessariktlinjer.På förslag av den socialdemokratiska regeringenbeslutade att ytterligare inskränkahyresgästernas förköpsrätt så att hyresgäster i fastighetersom ägs av bl.a. stat, landsting, kommun eller allmännyttigtbostadsföretag inte har denna rätt. Genom en lagändringhar det också slagits fast att kommunens förköpsrätt gårföre de boendes. liberalerna anser att deboende, som så önskar, ska ha företräde vid försäljningoavsett vem som äger fastigheten och oavsett vem som ärköpare.De kommunala bostadsföretagen bör vara lyhörda införönskemål från de boende om att överta fastigheten, ävenom det i mindre attraktiva områden blir för ettmarknadslågt pris. Det kan dock ibland vara en bra metodför att komma tillrätta med problem i ett bostadsområde attde boende får överta fastigheten och därmed ges möjlighetatt ta ett större ansvar.Räntebidrag ()majoritet beslutade påförslag av regeringen att räntebidrag skall dras in om enallmännyttigt ägd fastighet säljs till en av de boende bildadbostadsrättsförening.Beslutet hade sin udd riktad mot de kommuner som villöka andelen bostadsrätter och på detta sätt främja ettutökat inflytande och ansvarstagande från de boendes sida.Dess orättvisa karaktär underströks ytterligare av att HSBoch vid riksdagsbehandlingen undantogs frånden nya regeln. Denna tendens att gynna två organisationerframför andra är ett direkt stötande inslag i regeringensbostadspolitik.Riksdagen bör besluta om en återgång till de regler somtidigare gällde.HembudSocialdemokraternas negativa inställning tillbostadsrättsboende märks också genom att de försökerreglera priserna. Den socialistiska riksdagsmajoritetenändrade lagen så att hembudsskyldighet blevtillåten. Detta skedde på förslag av majoriteten ibostadsutskottet och utan någon beredning av ärendet.Bakgrunden till beslutet var att HSB börjat tillämpa entreårig hembudsskyldighet i en del nybildade föreningar.Detta innebar att man inte hade rätt att fritt överlåta sinbostadsrätt utan endast fick säljatillbaka den till HSB för i princip den ursprungliga insatsen.Detta var uppenbart ett kringgående av förbudet i lagenmot hembudsskyldighet. HSB undvek nämligen att ta inkravet på hembud i föreningens stadgar. Istället träffadeden regionala ett avtal med denbostadssökande om hembudsskyldighet. Trots att dettaavtal var lagstridigt erhöll man ingen lägenhet om man inteskrev på avtalet. Detta kringgående av lagen ledde till attmarknadsdomstolen förbjöd HSB att fortsätta medhembudsskyldigheten.Regeringen tillsatte även en utredning som 1985 ladefram mycket långtgående förslag. få vidsträckta möjligheter att, över huvudet på deboende, tvinga på bostadsrättsföreningar regler om hembudoch priskontroll.Ett genomförande av bostadsrättskommitténs förslagskulle ha fått mycket negativa effekter. De skulle ha lett tilltvå sorters bostadsrätter, en med priskontroll och en utan,vilket skulle pressat upp priserna ytterligare på debostadsrätter som inte omfattas av priskontrollen. Deinnebär också ett angrepp mot bostadsrätten somboendeform. Hembud skapar rättsosäkerhet och medför''svarta'' pengar.Regeringen tvingades dock, bl.a. efter en mycketnegativ remissopinion, att säga nej tillbostadsrättskommitténs förslag. Socialdemokraterna hardock kvar den positiva synen på priskontroll. Vid densenaste socialdemokratiska partikongressen beslutade manockså att verka för att utvidga hembudet till att bli treårigt.Dessutom vill de ta bort kommunens möjligheter att nekaförening att införa hembud.Folkpartiet liberalerna vill gå i motsatt riktning. Enligtvår uppfattning talar de skäl som anförts motbostadsrättskommitténs förslag även för att den nu gällandehembudsskyldigheten avskaffas.