mot · GE02Jo747 · 1991-01-25 00:00:00 — Vilthägn och ändring av naturvårdslagen Den svenska och unika allemansrätten innebär att vi frittkan ströva i skog och mark samt plocka bär, svamp,blommor m.m. I det befolkningstäta och till stora delaruppodlade skånska landskapet är de områden som ärtillgängliga för allmänheten begränsade. En därtillkommande begränsning av allemansrätten är de allttalrikare vilthägnen.För uppskattas antalet vilthägn tillomkring 67 stycken, omfattande en areal av . Antalet vilthägn tillkomna företillståndspliktens införande är cirka 54.Det kan nämnas att de mellanskånska kommunernaEslöv, och tillsammans med grannkommunenSjöbo fått ett tillskott på cirka 30 vilthägn under de senastefem åren.I län finns det omkring 82 vilthägn med enareal av totalt , och liksom i är flertalet avvilthägnen tillkomna efter de nya bestämmelserna omtillståndsplikt.Det finns anledning befara en risk för att hägnen påmånga håll kommer att bli så många och ligga så näravarandra att de dominerar landskapsbilden. har också pekat på faran att vi, ilikhet med vad som är för handen i , kommer attfå en överetablering. Vidare kan det finnas en risk att ettstort antal förfallna hägn kommer att ställa till problem inaturen. Kommunerna borde ges möjlighet att åläggamarkägare att ta bort hägn som förfallit eller som ej längreanvänds.Även om de områden som används för vilthägn kantyckas små i förhållande till de totala allemansrättsligaarealerna i , måste vilthägnen adderas till andraåtgärder som skogsplanteringar och golfbanor. Dettasammantaget minskar människors möjligheter att frittströva i naturen.Det står klart att människors rörelsefrihet begränsas avvilthägnen. Även om det i de större hägnen regelmässigtfinns genomgångar för allmänhet, inskränker dessa sigoftast till en eller några få genomgångar. Innanför stängslenråder det dessutom betydande restriktioner för hur och varallmänheten kan röra sig.I naturvårdslagen borde behovet av större tillgänglighetoch antalet in- och utgångar med vissa intervaller regleras.Även typen av passager bör preciseras och det är önskvärtatt färister används i första hand.Det skall framhållas att det mest oroväckande ärökningstakten av antalet vilthägn under senare år.Naturvårdslagen ger möjlighet för länsstyrelserna attvägra tillstånd för uppförande av viltstängsel eller att ställavillkor för sådant tillstånd. Tillståndsplikten för vilthägn påområden där allmänheten får färdas fritt regleras inaturvårdslagens 24 a§, vilken lyder enligt följande:Vilthägn får inte utan tillstånd uppföras på områden därallmänheten får färdas fritt. Frågor om tillstånd prövas avlänsstyrelsen. Vid prövningen skall hänsyn tas till behovetav skydd för friluftslivet och naturmiljö. Tillstånd skallförenas med de villkor som behövs till skydd för dessaintressen. Om det genom ett vilthägn uppkommer någonolägenhet som inte förutsågs när tillståndet gavs, fårlänsstyrelsen besluta nya eller ändrade villkor för attavhjälpa olägenheten. Kan olägenheten inte avhjälpas ochär den betydande, får tillståndet återkallas. Tillståndet fåräven återkallas om behov av vilthägn, som avses medtillståndet inte längre föreligger.Det är av stor vikt att det görs en mycket noggrannavvägning mellan behovet av allemansrättsligt tillgängligamarkområden och uppförandet av viltstängsel.De tillstånd som lämnas för vilthägnen borde bli föremålför omprövning vart femte år.Regeringen bemyndigade chefen för dåvarande miljö- ochenergidepartementet att tillkalla en särskild utredare somfick i uppdrag att göra en översyn av nuvarandenaturvårdslagstiftning m.m. och utarbeta förslag till nylagstiftning. I utredningsdirektiven framhölls att ett viktigtmål för naturvårdsarbetet är att tillgodose det från socialsynpunkt angelägna behovet av mark för rekreation ochfriluftsliv. Vidare angavs att allemansrätten liksom hittillsbör vara den huvudsakliga grunden för att tillförsäkramänniskor möjligheter att komma ut i naturen. Utredarenskulle också i övrigt överväga hur behovet av natur förnärrekreation och övrigt friluftsliv skall beaktas inaturvårdslagstiftningen. Utredningen har lämnat sittbetänkande (SOU 1990:38).I betänkandet behandlas inte den ovan berördaproblematiken kring avvägningen mellan allemansrättenoch den tilltagande mängden vilthägn. Det finns därföranledning att aktualisera frågan i samband med denfortsatta behandlingen av naturvårdslagen. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behandling av konflikten mellanallemansrätten och vilthägn.