mot · GE02Sf49 · 1991-04-16 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:141 Rehabiliering och rehabiliteringsersättning m.m. PropositionenI den nu aktuella propositionen föreslås attförsäkringskassornas verksamhet skall förändras och attkassorna skall få ett övergripande samordningsansvar förrehabiliteringsverksamheten. Försäkringskassorna skall taansvar för att ett regionalt och lokalt samarbete mellanolika myndigheter och organ med uppgifter pårehabiliteringsområdet kommer till stånd. Initiativ till ochsamordning av utredande och andra insatser skall ocksåföretas av försäkringskassan.I ansvaret skall ingå stöd till den enskilde i kontaktermed andra rehabiliteringsansvariga. Gentemotarbetsgivaren skall försäkringskassorna ha ett tillsynsansvarså att denne fullgör rehabiliteringen.Arbetsgivaren föreslås få ett förstahandsansvar förarbetsmiljön och för rehabiliteringen och skall bl.a. ansvaraför att en utredning görs där rehabiliteringsbehovetfastställs.En särskild rehabiliteringsersättning införs enligtförslaget för den som deltar i arbetslivsinriktadrehabilitering.Arbetsgivarens ansvarVi delar den uppfattning som kommer till uttryck ipropositionen att arbetsgivarens ansvar för arbetsmiljönoch rehabiliteringen måste slås fast. Vi konstaterar dock attarbetsgivarens ansvar inte tillräckligt tydligt klargjorts iförhållande till . Ansvarsfördelningendessa parter emellan är oklar. Arbetsgivaren skall enligtpropositionen svara för att utreda behovet avrehabilitering medan skall taansvar för utredningen. fårmöjlighet att göra individuella bedömningar avförutsättningar och behov i varje enskilt fall och utövatillsyn över sig själv och andra aktörer. Arbetsgivarensansvar har inte ändrats jämfört med vad som gäller idag.Enda skillnaden består i att arbetsgivaren nu skall åläggasatt påbörja ett rehabiliteringsarbete hos sig själv efter fyraveckor. Vi anser mot denna bakgrund att arbetsgivarensansvar måste definieras klarare. Detta bör ges regeringentill känna.Arbetsgivaren skall enligt förslaget bland annatmedverka till att en rehabiliteringsutredning företas i närasamråd med den enskilde. Det framgår inte vad dennautredning kan komma att innehålla för uppgifter.Föredraganden framhåller visserligen att utredningen i vissafall kan vara av mycket enkel beskaffenhet medan den iandra fall behöver göras betydligt mer omfattande. Vi villsärskilt uppmärksamma frågan om vilken sorts informationsom skall ingå i de fall arbetsgivaren skall få tillgång tillutredningen. Individens rätt till integritet måste särskiltbetonas i dessa sammanhang. Av den anledningen vill visärskilt framhålla att information om orsaken tillsjukfrånvaron, t ex sjukdomsdiagnos, endast får ges ut efterden försäkrades samtycke. Vad här anförts om individensrätt till integritet i rehabiliteringsarbetet bör ges regeringentill känna.Propositionen tar inte någon hänsyn till de mindreföretagens situation. Deras möjligheter att upprättaexempelvis rehabiliteringsplaner åtföljs inte av förslag somleder till att arbetet inom arbetsskadeområdet ocharbetsmiljöområdet premieras. Det merarbete som uppstårför arbetsgivaren måste också leda till en differentiering avarbetsgivaravgiften som tar hänsyn till företagets sjuktal.Detta bör genomföras med stor skyndsamhet.Individens medverkan i rehabiliteringsarbetet är avavgörande betydelse för att rehabiliteringen skall varaeffektiv. Det krävs ett gott förtroende de inblandadeparterna emellan. Det krävs också att rehabiliteringenupplevs som en frivillig åtgärd som företas för den enskildesbästa. Att som föredraganden föreslår villkora rätten tillersättning enligt lagen om allmän försäkring 22 kap. 16 §mot ett aktivt deltagande i rehabiliteringen, bör därför integodtas. Med ett sådant förslag kan rätten till ersättning lättkomma att bli viktigare än viljan att seriöst medverka till sinegen rehabilitering. Vi yrkar således avslag på prop.1990/91:141 såvitt avser förslag om ändring i lagen omallmän försäkring 22 kap. 16§.Försäkringskassornas rollEn första förutsättning för att försäkringskassornas rollskall förändras i det rehabiliterande arbetet är attsjuklön/arbetsgivarperiod införs. Regeringen har fåttriksdagens uppdrag att framlägga ett förslag som kan ledatill att sjuklön införs från . Om detta inteblir fallet finns det inte några förutsättningar mednuvarande personaltillgång inom attförändra arbetssättet i den av regeringen föreslagnariktningen. Det är en stor svaghet att den föreliggandepropositionen inte åtföljs av ett förslag om införande avsjuklön.En andra förutsättning för att genomföra en förbättradrehabilitering är att arbetsskadeförsäkringen förändras vadgäller arbetsskadebegreppet. Den allt generösarebedömningen i praxis av kravet på samband mellan skadliginverkan och uppkommen skada har lett till att allt flersjukdomar och skador bedöms som arbetsskada. Den högaändringsfrekvensen i försäkringsrätter ochförsäkringsöverdomstolen bidrar till en ohållbar situation.Frågan om vad som skall räknas som arbetsskada måsteenligt vår mening få en snar lösning. Stora resurser kan dåtillföras rehabilitering, sjukvård samt åtgärder för attförbättra arbetsmiljön. Livräntornas utformning måstenaturligtvis beaktas i detta utredningsarbete. Vi förordarsåledes en skyndsam översyn av lagstiftningen vad avserarbetsskadebegreppet.När regeringen nu inte finner det möjligt att förändraoch samordna sjukersättningen ocharbetsskadeersättningen anser vi det skäligt att avlastaarbetsskadeförsäkringen genom en förlängning avsamordningstiden. Den bör i ett första skede utökas med tremånader . Detta bör riksdagenbesluta om.Vi kan inte acceptera förslaget om försäkringskassornasstärkta roll som samordnare av rehabiliteringsarbetet. Viutvecklar i denna motion ett annat förslag för att förbättrarehabiliteringsmöjligheterna. Redan befintligaorganisationer med stor vana vid rehabiliteringsarbete --däribland företagshälsovården -- bör användas. På så sättkan en mindre byråkratisk organisation uppnås. Ansvaretför rehabiliteringsinsatserna bör i första hand läggas påprimärvården och den behandlande läkaren.Företagshälsovården och yrkesinspektionen har självklartdel i rehabiliteringsarbetet. Vi yrkar därför avslag påregeringens förslag om en ändring av lagen om allmänförsäkring 1 kap 1§.Försäkringskassorna föreslås få befogenhet att upprättaen rehabiliteringsplan när den försäkrade är i behov av enåtgärd som kan berättiga till rehabiliteringsersättning. Viställer oss tveksamma till behovet av en sådan plan av olikaskäl. Ett skäl är att en rehabiliteringsutredning skall företasdär behovet av rehabiliteringsåtgärder bedöms somnödvändiga. Med en sådan utredning som grund för detfortsatta arbetet torde en särskild plan inte behövas och ettomfattande merarbete kan därmed undvikas. Planen skallenligt föredraganden tjäna två syften. Den kommer dels attvara ett instrument för försäkringskassornas bevakning avatt åtgärderna genomförs, dels ett underlag för beslut omrehabiliteringsersättning. Med vårt förslag om ändradeaktörsförhållanden kommer inte att hahela detta ansvar. Ett annat skäl emot tvånget att upprättaen rehabiliteringsplan är att det inte tar hänsyn tillarbetsplatsernas skiftande förhållanden, bland annat vadavser arbetsplatsernas storlek. Särskild hänsyn måste tas tillde små företagen som kan ha svårigheter att genomföradenna byråkratiska uppgift utan ekonomisk ersättning förinsatsen. Förslaget om genomförandet av enrehabiliteringsplan leder ofrånkomligen till ökad byråkratioch administration vid kassorna.Rehabiliteringsplanen bör i de flesta fall kunna utgörasav en mycket enkel utredning. Det är överhuvudtagetangeläget att arbetet med att upprätta en sådan plan sker såindividuellt och flexibelt som möjligt. Företagshälsovårdeneller primärvården bör enligt vår mening vara det organsom står för genomförandet av rehabiliteringsplanen. Vadhär anförts om upprättandet av en rehabiliteringsplan börges regeringen till känna.Rehabilitering omfattar såväl medicinsk behandling,medicinsk rehabilitering som arbetsmässig rehabilitering.För att nå ett lyckat resultat måste en samordning av dessatre insatser ske. Det är vidare uppenbart att det inte enbartär fysiska tillstånd som kräver rehabiliterande insatser.Sociala faktorer kan vara starkt bidragande till enfunktionsnedsättning.Idag bedrivs medicinsk rehabilitering främst på någon avlandets rehabiliteringskliniker. Lindrigare fall med tillfälligfunktionsnedsättning rehabiliteras på lokal nivå inomprimärvården. förfogar över tresjukhus. Inom vissa företag finns särskildarehabiliteringsanläggningar. Ett ökat intresse för dennaverksamhet har visats med tillkomsten av arbetslivsfondensmedel samt de särskilda medel som ställttill förfogande. Inom de flesta landstingsområden finnsäven någon rehabiliteringsklinik.Inom primärvården möter man de flesta sjuka sombehöver rehabiliterande insatser. Det finns därför starkaskäl för ökade satsningar på primärvårdens läkare så att defår huvudansvaret för det rehabiliterande arbetet. De ägerkunskapen om personens sjukdomsbild och känner väl vilkavägar som finns för att både medicinskt och arbetsmässigtåterföra patienten till en bättre livssituation. En godprimärvård avlastar utan tvekan den slutna vården och gerdärmed utrymme för besparingar. Primärvården måsteförstärkas kraftigt för att kunna möta de olika kraven.Primärvården bör enligt vår uppfattning utvecklas. Den kanorganiseras i olika driftformer och utföras av olika utövarei offentlig, privat eller kooperativ regi. En fortsattutbyggnad av primärvården är således angelägen. Vad häranförts om behovet av resursförstärkning till primärvårdenbör ges regeringen till känna.När det gäller den arbetslivsorienterade rehabiliteringenhar den visat sig ge låga effekter. Detta främst beroende påbristande samordning mellan sjukvårdande insatser ocharbetsvårdande, arbetsorienterade insatser. Ett undantagkan dock vara den sjukvård som bedrivs inomföretagshälsovårdens ramar. Här är ofta samspelet mellanden sjukvårdande och arbetsvårdande insatsen intim ochjust därför finns här goda möjligheter att skapa dennödvändiga kontinuiteten i rehabiliteringen.Genom den förändrade roll som företagshälsovårdenskall spela enligt regeringens prop. 1990/91:140 anser vi detdärför vara rätt väg att också i företagshälsovårdens arbetelägga ansvaret för den arbetsorienterade rehabiliteringen. Ipropositionen föreslås bland annat att företagshälsovårdenskall vara en brygga mellan arbetsplatsens och samhälletsinsatser samt att den skall vara en kontaktpunkt för olikafunktioner såväl inom som utom arbetsstället som oftabehöver medverka i rehabiliteringsprocessen.Företagshälsovården omfattar avalla företag och kommer ännu flera att anslutas.Företagshälsovården tillsammans med yrkesinspektionenhar goda kunskaper om arbetslivets förhållanden.Individens hela situation kan därmed beaktas.Enligt förslaget till tillägg i lagen om allmän försäkring22 kap. 5§ skall utöva tillsyn över de insatsersom behövs för rehabiliteringsverksamheten. systemtillsyn även innefattar att se överde insatser som här avses, skapas i praktiken tvåtillsynsmyndigheter. Det krävs därför ett förtydligande påden punkten.RehabiliteringsersättningI propositionen föreslås att rehabiliteringsersättningskall kunna utges fram till den månad man fyller 65 år.Genom de rehabiliteringsinsatser som görs finns deterfarenheter som tyder på att vinsten med rehabiliterandeåtgärder så nära i tiden innan pensionen är mycket dålig.Dessa åtgärder upplevs dessutom som föga meningsfulla avden enskilde. I de flesta fall beror sjukskrivningarna iåldrarna på utslitningssymptom. Motivet att i denåldersgruppen satsa alltför intensivt på rehabiliterandeinsatser saknas därmed. De stora resurserna måste i ställetläggas på förebyggande insatser på åldersgrupperna . Sjukvårdande behandling skall naturligtvis ges isamma omfattning som hälso- och sjukvårdslagenförutsätter. Sjukpenningen bör därför i dessa åldersgrupperersätta rehabiliteringsersättning. Detta bör ske i ettinledningsskede till dess erfarenheter nåtts om vilka resultatdet föreslagna rehabiliteringsarbetet får. Ersättningen börenligt vår mening utgå till den månad man fyller . Viyrkar därför avslag på förslaget om tillägg till lagen omallmän försäkring 22 kap. 7§ 4 st.Rehabiliteringspenningen föreslås utgöra avden sjukpenninggrundande inkomsten. har itidigare motioner fört fram kravet att det alltid skall löna sigatt arbeta. Den ersättning som erhålls för kortarearbetsfrånvaro skall inte överstiga lönen vid arbete. Vifinner därför skäl att även vad gäller denna typ av ersättningreducera rehabiliteringspenningen med den eventuellaersättning som utges via avtalsbundna ersättningar. Vad häranförts om rehabiliteringsersättningens storlek bör gesregeringen till känna.Övergång från sjukpenning till förtidspensionEnligt föredraganden skall tidsgränsen för ensjukskrivning maximeras till . När sjukpenning harutbetalats och rehabiliteringsåtgärder intekan komma ifråga samt att nedsättningen avarbetsförmågan bedöms varaktig eller bestående börersättningen utges i form av sjukbidrag eller förtidspension.Som en brasklapp tillfogar föredraganden att regeln intekan få absolut giltighet.I socialdemokraternas valplattform stårbl a att läsa: ''Socialdemokratin accepterar inte ett samhällesom passivt åser att medborgare slås ut från arbetslivet.Kraftfulla åtgärder måste sättas in för att förhindrautslagning och för att de som trots allt slås ut skall kunnaåtergå till arbetet. ''Vi efterlyser de kraftfulla åtgärderna i dettasammanhang. Gång på gång har konstateratatt förtidspensionering för många orsakar ett stort lidandesamtidigt som ökningen av antalet förtidspensionerade ärsamhällsekonomiskt oförsvarbart. Det är inte enligt vårmening försvarbart att låta sparivern gå ut över de svagaregrupperna i arbetslivet; äldre kvinnor, unga handikappadeoch invandrare. Vi yrkar därför avslag på propositionen iden delen.Kvinnors arbeteDet är ofta kvinnor som utför arbeten som t exsjukvårdsbiträden, lokalvårdare och industriarbetare ochsom drabbas av utslitning. De får i första handbelastningsskador p g a ensidiga och monotonaarbetsuppgifter. Kvinnors möjligheter att påverka sinsituation är sämre genom att många kvinnor arbetar deltid,har huvudansvaret för hem och familj och engagerar sigmindre än män i fackligt arbete. Inslaget avinvandrarkvinnnor i utsatta arbeten är stort. Det krävsökade insatser för att hjälpa dessa kvinnor att få en tryggarearbetsmiljö.Det finns enligt vår uppfattning starka skäl att irehabiliteringsarbetet beakta kvinnors hela socialasituation. Den yrkesrådgivande verksamheten som bedrivsi skolorna måste betydligt mera handfast informera ungakvinnor om vikten av en god arbetsmiljö. En förbättradstudievägledning och införande av tjänstbarhetsintyg ärexempel på åtgärder för att förhindra ett felaktigt yrkesval.Vad här anförts om behovet av att beakta kvinnors helalivssituation i arbetslivet och i rehabiliteringssammanhangbör ges regeringen till känna.MissbruksproblemEtt stort antal sjukskrivningar beror på ettbegynnande missbruksproblem. När detta beroende välmanifesterats är det ofta för sent med rehabilitering. Denstörsta vinsten görs därför genom tidiga insatser. Tyvärrsaknar ofta både arbetsgivare och arbetskamrater kunskapom hur man bemöter dessa problem. Här krävs massivainsatser för att förverkliga målet om att arbetslivet skallvara drogfritt. Många frivilligorganisationer har storaerfarenheter som bör utnyttjas effektivare påarbetsplatserna. Missbruksproblemen måste ges enframskjutande plats i det rehabiliterande arbetet, därfrivilligorganisationernas kunskaper tas till vara. Vad häranförts om behovet av åtgärder mot drogmissbruk påarbetsplatser bör ges regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en klarare definitionav arbetsgivarens ansvar i rehabiliteringsarbetet,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om individens rätt till integritet irehabiliteringsarbetet,3. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av en differentiering avarbetsgivaravgifterna,4. att avslår proposition 1990/91:141 såvittavser förslag om ändring i 22kap. 16§ lagen om allmän försäkring i enlighet med vad imotionen anförts,5. att hos regeringen begär en utredning meduppdrag att skyndsamt föreslå ändringar iarbetsskadebegreppet i enlighet med vad i motionenanförts,6. att beslutar att samordningen mellanarbetsskadeförsäkringen och sjukförsäkringen förlängs till180 dagar fr o m ,7. att avslår proposition 1990/91:141 såvittavser förslag om ändring i 1kap. 1§ lagen om allmän försäkring i enlighet med vad imotionen anförts,8. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om upprättandet av enrehabiliteringsplan,9. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av resursförstärkningartill primärvården,10. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av klargöranden mellanyrkesinspektionens och tillsynsroll,11. att avslår proposition 1990/91:141 såvittavser förslag om tillägg till 22kap. 7§ fjärde stycket lagen om allmän försäkring i enlighetmed vad i motionen anförts,12. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om rehabiliteringsersättningensstorlek,13. att avslår proposition 1990/91:141 såvittavser regler om övergång från sjukpenning tillförtidspension i enlighet med vad i motionen anförts,14. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av att beakta kvinnorshela livssituation i arbetslivet och i rehabiliteringsarbetet,15. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av åtgärder motdrogmissbruk på arbetsplatser.