mot · GE02Jo906 · 1991-01-25 00:00:00 — Jakt på ägda och arrenderade marker Den rekreation som jakten skänker jaktutövarna i vårtland är av omistligt värde. Den nutida jaktutövningen harsina rötter i och har i många avseendenlikheter vad gäller att hävda revir och glädjas åt bytet frånjakten.I dag har samhället skapat tvingande regler för hurjakten skall bedrivas med beaktande av säkerhet vidvapenhantering och rättsregler stadgade i jordabalk ochbyggningsbalk för det nutida revirhävdandet och skydd fördjurarterna. Den svenska jägarkåren förstår attefterlevnaden av lag och förordning på jaktens område ären nödvändighet.Riksdagen och rättsvårdande myndigheter har docksjälva inga avdelade resurser för att ute i landet se hur t.ex.den mindre markägaren eller dennes jakträttsarrendatorkan hävda sin jaktsrättsliga situation och utöva denrekreation som jakten ger på den egna eller arrenderademarken.Alltför många rättsfall, tidningsartiklar och osämjamänniskor emellan, grundar sig dock i att den enskildes rättblivit kränkt i jakträttsliga sammanhang. Detta kan intevara förenligt med vår rättsstatusuppfattning.Statens har i sin promemoria 1990-05-31också uppmärksammat att innehavare av mindreälgjaktsområden utsättes för förföljelse. skriver följande: ''Enligt verkets meningbör därför klappjakten på dessa små älgjaktsområdenupphöra''. Dessa mindre älgjaktsområden är till antalet ca20 000 och om genomsnittsantalet jägare på dessa är 4personer per område berörs upp till 80 000 jaktutövare i vårtland av den klappjakt länsstyrelserna påtalar.Anledningen till dessa olösta problem ligger bl.a. i attlagen inte ger tillräckligt skydd åt en markägare ellerjakträttsinnehavare som önskar utöva jakt i egen regi ochefter lagstadgade regler.Ute i landet finns ett föreningsväsende som utövarpåtryckningar på dessa mindre områden och derasinnehavare. I många delar av landet har självaorganiserandet av jägarkåren skapat starka administrativaenheter som utövar hinder för många jaktutövare. skriver i promemorian följande: ''Det fårinte vara ett självändamål eller en jaktlig organisatoriskangelägenhet att skapa stora jaktliga enheter''.Genom bl.a. länsstyrelsernas remissystem mellan delokala kretsorganisationerna och länsstyrelserna fårlänsmyndigheterna ofta ensidiga yttranden som beskriverde mindre älgjaktsområdena felaktigt. Länsstyrelsernasgrund för beslut i tilldelningsfrågor och annat upplevshärigenom som kränkande och oförståeligt.Från omnämns därför någraförhållanden för ett älgjaktsområde som belyser denklappjakt påtalar.Enälgjaktsområdesinnehavare vars jaktmark arealmässigtligger i A-licensens nedre del erfar att länsstyrelserna istället vill ge B-licensstatus åt älgjaktsområden på grund avför låg älgtäthet. har här genomkontakter med länsstyrelserna fått myndigheten attöverväga nedsatt tid för jakten i älgjaktsområden.Isamma älgjaktsområde byter en fastighet ägare vars markhelt delar området på mitten. Ägaren föreslås avinnehavaren att medverka i jakten på den aktuella marken(ca ). förmår i stället ägarenatt ansluta marken till den närbelägna kretslicensmarkensom omfattar ca 9 000 hektar.Innehavaren lyckas dockkomplettera älgjaktsområdet med ett jakträttsligt avtalomfattande på en samfällighetsmark i avsikt atterhålla A-licenstid för en vuxen älg. Kretsorganisationenbesvärar länsstyrelserna åtskilligt om denna areal ochhävdar att den avtalats på en oriktig grund. Länsstyrelsernatillskriver älgjaktsområdesinnehavaren och ställerultimatum. Avtalet skall skrivas om eller så fråntas arealenälgjaktsområdet. Innehavaren tvingas nu göra utdrag frånfastighetsregistret och hävda meningar i jordabalkens 8kap. för att behålla samfällighetsmarken.Kretsorganisationen har själv inte påvisat fel i avtal ellerbrott mot lag men ändock förmått länsstyrelserna att läggabevisbörda på älgjaktsområdesinnehavaren.Storälgtäthet under septemberjakten 1990 och styrktabetesskador på planterad skog föranledde en ansökan omextra älgtilldelning. Ansökan ifrågasattes avkretsorganisationen som hävdade att älgobservationernavar påhittade och att skadeintyget var tveksamt skrivet.Älgtätheten skapade flera tillbud för kollisioner med bilarpå allmän väg i området varför ansvarig vägmästare ombadsatt ombesörja skyltning för älgfara. Vägmästaren lovadeutföra skyltningen men gjorde inte detta. Det utesluts inteatt kretsorganisationen avstyrde skyltningen.Exemplen kan flerfaldigas från detta älgjaktsområde ochmånga andra i länet och ute i landet. Kretsorganisationernabedriver denna klappjakt för att försämra jaktutfallet på demindre markerna och i synnerhet motälgjaktsområdesinnehavare som inte har personligtmedlemskap i kretsorganisationen.Jaktens rekreationsvärde och respekten för detjakträttsliga innehavet har i nuvarande system med storajaktliga enheter på många håll blivit avsevärt nedsatt ochkränkt.Riksdagen måste därför av omsorg om dejakträttsinnehavare som på egen eller arrenderad markutövar jakt på mindre områden i lag eller förordningförbättra rättsskyddet. Mindre jaktområden bör ges ettförstärkt lagskydd. Innehavare av mindre områden bör gesett starkare lagskydd mot förföljelse och diskriminering vadgäller jaktutövning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om älgjaktens lokala inriktning.