mot · GE02A40 · 1991-04-16 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:140 Arbetsmiljö och rehabilitering SammanfattningArbetet med att skapa goda arbetsmiljöer är mycketviktigt. Regeringen har försökt ge intrycket av att det finnsstarka politiska motsättningar kring arbetsmiljöfrågorna.Så är inte fallet. Det finns en grundläggandesamstämmighet i strävan att skapa en god arbetsmiljö föralla.Arbetsmiljökommissionen kunde aldrig presentera enkartläggning av de 400 000 farligaste jobben.Kommissionens arbete avspeglas nu i regeringens förslag tilljusteringar av den nuvarande arbetsmiljölagen. Till storadelar är dessa förslag preciseringar och förtydliganden avden nuvarande lagtexten. Det är t.ex. positivt att den nyalagen tydligt påvisar rollfördelningen mellan arbetsgivareoch skyddskommittéer.I en del avseenden är dock lagtexten mycket oklar ochkan ge upphov till olika tolkningar. Det är viktigt att detillämpningsföreskrifter som utfärdas med utgångspunktfrån lagen inte ställer från praktiska eller arbetsrättsligautgångspunkter orimliga krav på företagen.Ett problem gäller t.ex. i vilken utsträckning som frågorom arbetsorganisation, löneformer och arbetstider skallomfattas av arbetsmiljölagstiftningen. Enligt vår meningbör denna typ av frågor normalt fastställas i avtal mellanarbetsgivare och arbetstagare.Lagförslagets krav på utredningar och tidsplaner är i sigberättigade men är uppenbarligen utformade utifrånförhållanden på stora arbetsplatser. Det är viktigt att deformella kraven inte ställs på ett sådant sätt attsmåföretagare får en orimlig administrativ börda.Vi har vid ett flertal tidigare tillfällen kritiseratregeringens syn på företagshälsovården. För de anställdavid företag med företagshälsovård är det svårt att förståvarför företagsläkaren inte skall kunna utnyttjas vid akutasjukdomsfall. Om företagshälsovården får fria möjligheteratt ge sjukvård till de anställda får företagshälsovårdensläkare också möjlighet att på ett tidigt stadium upptäckayrkesrelaterade sjukdomar. Statsbidragssystemet förföretagshälsovården bör avskaffas och arbetsgivaravgiftensänkas i motsvarande mån. Företagshälsovården bör hamöjlighet att inom ramen för en allmän sjukvårdsförsäkringäven ge sjukvård parallellt med dess förebyggande ochrehabiliterande uppgifter. Regeringens förslag beträffandeföretagshälsovården bör därför avvisas.2. InledningInför förra valet talade regeringen om att bekämpa dåligarbetsmiljö och att de 400 000 farligaste jobben skulle elimineras.Det var ett politiskt utspel som saknadeverklighetsbakgrund. Arbetsmiljökommissionenpresenterade aldrig någon kartläggning över de 400 000 farligaste jobben. Det går helt enkelt inte attidentifiera dessa arbetsuppgifter. Man varken kan eller börmäta olika arbetsmiljöskador med samma måttstock. Ettyrke kan medföra, i förhållande till genomsnittsvärdena, enkraftigt förhöjd risk för allvarliga olyckor eller olyckor meddödlig utgång. Andra yrken kan ha lägre än genomsnittligolycksrisk men hög frekvens av belastningsskador. Det ärgivetvis inte möjligt att på generell basis jämföra dessarisker för att fastställa vad som är farligast.Regeringen var säkerligen väl medveten om attarbetsmiljökommissionen aldrig skulle kunna presentera entillfredsställande redovisning av de farligaste jobben. Likvälspred man detta budskap till allmänheten. Regeringenförsökte förmedla bilden av ett aktivt arbetsmiljöarbete.Arbetsmiljökommissionen presenterade i stället en delförslag till justeringar av den gällande arbetsmiljölagen.Dessa återspeglas till en del i den nu föreliggandepropositionen.Socialdemokraternas försök att göraarbetsmiljöfrågorna till en politisk fråga har misslyckats.Arbetsmiljöfrågorna är i grunden tekniska ochekonomiska. Det finns en grundläggande samstämmighet iarbetet med att finna goda arbetsmiljöer.Ingen skall utsättas för orimliga risker i arbetslivet.Samtidigt är det omöjligt att helt eliminera alla olycksellerskaderisker i arbetslivet. All mänsklig aktivitet innebär ettvisst mått av risktagande.Svenska arbetsmiljöregler håller i internationelljämförelse en på de flesta områden hög standard. Deviktigaste uppgifterna är därför att dels tillse att gällandenormer och regler följs, dels följa den vetenskapligautvecklingen och erfarenheterna från andra länder för attlagar, regler och praxis skall vara så väl utformade sommöjligt.Det finns anledning att effektivisera arbetet medarbetsmiljöfrågorna. presenterade vi i motion1990/91:A265 en rad förslag som syftade till att skapa enmer ändamålsenlig struktur för arbetsmiljöarbetet. I dennamotion återfinns förslag med anledning av regeringens nuframlagda proposition.3. Regeringens förslag 3.1 Ändringar i arbetsmiljölagenSom ovan framhållits är det huvudsakligen förslag tillmindre justeringar av gällande lagstiftning som regeringenlagt fram.3.1.1 2 kap 1§De viktigaste förändringarna gäller 2 kap 1§. Efter omfattande kritik från remissinstanserna harregeringen modifierat lagförslaget i förhållande tillarbetsmiljökommissionens förslag.Remissinstanserna, främst Arbetsdomstolen, harframhållit de konfliktrisker som kan uppstå medArbetsmiljökommissionens ursprungliga förslag.Arbetsdomstolen skrev:Man måste emellertid också räkna med att enarbetsgivare kan ha en avtalsenlig skyldighet att tillämpaeller åtminstone i första hand tillämpa en viss löneform elleren viss arbetstidsordning. Om ett ingripande frånmyndigheternas sida görs i ett sådant fall uppkommerrättsliga frågor som inte närmare har belysts i betänkandet.En väsentlig fråga i detta sammanhang är vad som skallgälla i stället för de kollektivavtalsbestämmelser som ettingripande riktas emot. Det framstår också som oklart vilkaverkningar i övrigt ett ingripande får för kollektivavtaletoch berörda arbetsgivare och arbetstagare. Några frågorsom uppkommer är om kollektivavtalets övriga regleralltjämt skall vara bindande och om fredsplikt skall rådaäven om ett ingripande görs mot ett avtalsregleratlönesystem. Man kan även ställa frågan om en arbetsgivarehar skyldighet att överklaga yrkesinspektionens beslut föratt på så sätt eventuellt kunna fortsätta att tillämpakollektivavtalet.Ett ingripande från yrkesinspektionen mot regler ikollektivavtal kan också leda till rättsliga prövningar på tvåskilda vägar. Utdömandet av straff eller vite prövas avallmän domstol och skyldigheterna enligt kollektivavtaletav arbetsdomstolen. Detta kan tänkas leda till att oförenligaavgöranden meddelas.Enligt arbetsdomstolens mening bör den föreslagnaändringen inte genomföras utan att en grundlig analys görsav de antydda frågorna.Den ändring som regeringen gjort, där den nu säger attlöneformer och förläggning av arbetstider skall beaktas,minskar men eliminerar inte helt de problem somarbetsdomstolen berör i sitt remissvar. Även den föreslagnalagtexten kan i princip göra det möjligt förarbetarskyddsstyrelsen att utfärda förordningar som fårmycket långtgående effekter.Det är därför viktigt att i samband med sittbeslut tydligt klarlägger att frågor om arbetsorganisation,arbetstider och löneformer i första hand skall lösas mellanarbetsgivare och arbetstagare. Det finns på den svenskaarbetsmarknaden ett väl utvecklat system för avtal mellanarbetsmarknadens parter beträffande denna typ av frågor.Även i fortsättningen måste dessa frågor primärt fastställasutanför ramen för arbetsmiljölagen.Detta innebär inte att frågor om arbetsorganisation,arbetstider och löneformer i särskilda fall kan vara sådanaatt de inte har en direkt och väsentlig betydelse för riskernaför ohälsa eller olycksfall, men möjligheterna att tillgripaarbetsmiljölagen måste inskränkas till undantagsfall.Det vore oacceptabelt om en arbetsgivare skulle''klämmas'' mellan två lagkomplex. Detta problem förstärksav att lagtexten är allmänt formulerad. Det finns även riskför att förordningstexter kommer att ha en så allmäninnebörd att det inte utan domstolsprövning går attfastställa vilka krav som utifrån arbetsmiljölagstiftningenkan ställas.Den av oss i andra sammanhang föreslagnaarbetsrättsliga utredningen måste även beakta konfliktermellan generella lagar som t.ex. arbetsmiljölagen och deavtal som sluts utifrån den arbetsrättsliga lagstiftningen.Intill dess måste regeringen ta ansvar för att lagensformulering inte öppnar grunden för alltför långtgåendeförordningar.Vi har i tidigare motion framhållit att yrkesinspektioneninte bör ha till uppgift att övervaka den psykiska situationenpå arbetsplatsen.I praktiken är det svårt för en tjänsteman frånyrkesinspektionen att vid en inspektion själv skaffa sig enklar uppfattning om det psykologiska stämningsläget på enarbetsplats och därutöver dra slutsatser om vilkaskyldigheter att vidta åtgärder som därför åliggerarbetsgivaren.Därtill kommer rättsäkerhetsproblem. Vid risker förfysiska olyckor eller sjukdomar finns det konkreta,påvisbara förhållanden och förordningar inom dettaområde kan normalt omsättas i konkreta krav. När detgäller frågor kring psykiskt välbefinnande är detta mycketsvårare.Det finns sällan några objektiva sätt att fastställaförekomsten av problem. Inte heller kan förordningarförväntas vara så utformade att en arbetsgivare kan avgöraom kraven uppfylls.Det finns risk för att yrkesinspektionen, övrigamyndigheter och domstolar till stor del blir beroende avutsagor från enskilda arbetstagare ellerarbetstagarorganisationer. På detta sätt kan ocksålagstiftningen och yrkesinspektionens tjänstemän utnyttjassom påtryckningsmedel vid förhandlingar medarbetsgivaren.Av detta följer inte att psykiska belastningar i arbetslivetär ointressanta -- tvärtom är det säkerligen så att mångasomatiska sjukdomstillstånd har en bakgrund i psykisktbetingade problem. Även olycksriskerna kan negativtpåverkas av psykiskt betingade problem.Arbetsgivaren måste även inom denna del avarbetarskyddet ha ett ansvar. Invändningar motarbetsformer, ledningsmetoder eller enskilda chefer ochmedarbetare måste i första hand riktas tillföretagsledningen, i andra hand kanaliseras genom defackliga organisationerna. Företagshälsovården har enviktig roll i att motverka psykiska problem.I enlighet med vad vi föreslagit i motion 1990/91:A265(m1117) bör lagstiftningens utformning övervägas.Regeringen bör tillse att sådan analys kommer till stånd.3.1.2 3:e kap 2a§I första stycket åläggs arbetsgivaren ett utredningsansvarbeträffande arbetsolyckor. Han skall vidare undersökarisker i verksamheten. Åtgärder som befinns lämpliga mensom inte utförs skall tidsplaneras.I andra stycket åläggs arbetsgivaren att upprättahandlingsplaner i samråd med arbetstagarna och de fackligaorganisationerna.I sig är det en rimlig del av arbetsgivarens ansvar att hankänner till befintliga brister och att han planerar för att iframtiden om möjligt förbättra arbetsmiljön. Det äremellertid uppenbart att lagtexten har utformats utifrånförhållanden vid större företag och förvaltningar.Det finns en risk att arbetarskyddsstyrelsensförordningar blir sådana att kraven går utöver vad somrimligen kan krävas av en mindre företagare. ärdet viktigt att fastslå att arbetsmarknaden inte får delas i tvådelar. Samma praktiska arbetsmiljökrav måste gälla för småsom stora företag. Det avkall som bör göras för att förenklaför de mindre företagen bör således gälla de formellakraven på hur planer och redovisningar skall varautformade. En övertolkning av lagen kan i annat fall ställahelt orimliga administrativa krav på små företag.3.2 Företagshälsovårdens rollFöretagshälsovården har en nyckelroll i arbetet med attförebygga arbetsskador och rehabilitera dem som drabbasav sådana skador. För att företagshälsovården skall klaradessa uppgifter krävs insatser från flera olikapersonalkategorier.Företagshälsovårdens skyddsingenjörer har en viktigroll för att i förväg finna olämpliga arbetsmiljöer och ge rådtill arbetsgivare.Sjukvårdspersonalen, och främst läkarna inomföretagshälsovården, har också en mycket stor roll i detförebyggande arbetet. Men det är fel att tro att en effektivföretagshälsovård kan bedrivas utan koppling till deanställdas akuta sjukdomar.Regeringens modell innebär att företagshälsovårdenhelt avskärs från den normala kontakten med de anställdashälsoläge. Det kommer i realiteten att bli andra, främstläkarna vid landstingens öppenvårdscentraler, som förstkommer att konfronteras med den arbetsskadade ellerarbetssjuke. Denne läkare skall dels inleda den akutabehandlingen, dels avgöra om skadan eller sjukdomenföranleder kontakt med företagshälsovården.Om skadan eller sjukdomen är av sådan art att det krävsrehabilitering är det emellertid inte företagshälsovårdensom primärt svarar för den medicinska rehabiliteringen.Denna skall huvudsakligen ske inom den allmännasjukvården. Företagshälsovården skall medverka till att denanställde får hjälp av rätt instans.Inte heller social rehabilitering skall vara en uppgift förföretagshälsovården -- ansvaret för denna skall enligtpropositionen i första hand falla på kommunernassocialtjänst. Även om vissa insatser kan vara tillåtna skallföretagshälsovården även i detta fall huvudsakligen se tillatt den anställde får hjälp av rätt instans.Det framgår med önskvärd tydlighet att regeringen inteser företagshälsovården på samma sätt som flertalet av deanställda. Den skriver (sid 65):Företagshälsovård ses ibland som enarbetsplatsanknuten primärvård, kanske därför att enbetydande del av företagshälsovårdens personal harsjukvårdsinriktningen i kompetens och arbetsätt. Attförväntningarna på företagshälsovården inte alltid stämmeröverens med företagshälsovårdens målsättning på det sättsom det kommit till uttryck i avtalen och i statsmakternasuttalanden har även visat sig vara en konflikt som iblandvarit svår för personalen vid företagshälsovårdsenheternaatt hantera.Vidare är det uppenbart att regeringen inte tycker att detär lämpligt med läkare och sjuksköterskor vidföretagshälsovården.Jag anser dessutom att bemanningsstrukturen inomföretagshälsovården, med en hög andel medicinskt utbildadpersonal, bidrar till föreställningen om företagshälsovårdensom allmän sjukvårdsinstans. En utveckling avföretagshälsovården i riktning mot mer förebyggandearbete bör få till konsekvens att personalsammansättningenförändras.Det är således uppenbart att de anställdas missnöje medatt de inte kan få vård av företagshälsovården skallundanröjas genom att företaghälsovården i framtidenbemannas med personal som inte kan ge vård.Det är uppenbart att regeringen i denna fråga lever kvari ett socialistiskt modultänkande, och att den till varje prisvill slå vakt om landstingens monopolställning.För att göra det ännu svårare för företagshälsovården attge sjukvård föreslås att patientavgifter skall förbjudas iföretagshälsovården.Enligt vår mening är det alldeles uppenbart att omföretagshälsovårdens läkare får följa ett arbetsskadefalleller arbetssjukdomsfall från första början läkaren också fårbättre kunskap om de faktorer som har orsakat skadan ellersjukdomen. Förebyggande arbetsmiljöarbete ochsjukvårdsarbete måste gå hand i hand.Företagsläkaren skall kunna vara husläkare för deanställda. Hon eller han bör också göra regelmässigahälsokontroller av de anställda. Det är då naturligt attintresset särskilt koncentreras på de potentiella hälsoriskersom finns i den enskildes arbetssituation, och som kanresultera i t.ex. belastningsskador, bullerskador, osv.Genom en omfattande kontakt med de anställda fårföretagsläkaren bättre möjlighet att känna dem somindivider och har därmed möjlighet att på ett tidigt stadiumupptäcka skador eller sjukdomstillstånd. Utifrån dennakunskap och utifrån kända risker kan företagsläkaren jämteskyddsingenjörer arbeta med att förebyggaarbetsmiljöproblem.Enligt vår mening bör företagshälsovårdenssjukvårdande insatser ersättas genom en allmänsjukvårdsförsäkring. Det bör stå de till företagshälsovårdenanslutna företagen fritt huruvida de vill svara förpatientavgifterna eller låta patienterna betala vid varjebesök.Den förebyggande verksamheten, hälsokontroller ochdylikt skall betalas av de anslutna företagen.I enlighet med vad vi föreslagit i motion 1990/91:A265(m1117) bör systemet med statsbidrag tillföretagshälsovården upphöra. När företagshälsovården gesfull frihet att ge sjukvård till de anställda kommer med allsäkerhet de anställdas organisationer att slå vakt om deanställdas möjlighet till företagsansluten primärvård. Detkommer även att uppstå ett tryck på de företag som i dagsaknar företagshälsovård att ansluta sig tillföretagshälsovårdscentraler. Det är ett rimligt krav från deanställda att kunna få del av en väl fungerandeföretagshälsovård, som dels kontinuerligt svarar för tillsynöver arbetsmiljö och hälsotillstånd, dels ger de anställda engod primärvård.Regeringen föreslår att en procent av statsbidragsmedelför företagshälsovården skall avdelas för att upprätta ettcentralt organ för samverkan och utveckling avföretagshälsovården. Eftersom vi föreslår attstatsbidragssystemet skall upphöra avvisar vi detta förslag.Om företagshälsovårdens aktörer finner behov av ettcentralt organ bör detta kunna finansieras genommedlemsavgifter från anslutna företagshälsovårdsenheter.Såväl som arbetarskyddsstyrelsen harockså ett informationsansvar i förhållande tillföretagshälsovårdsenheterna. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utformningen av förordningarutifrån den föreslagna lydelsen av 2kap. 1§ arbetsmiljölagen (1977:1160),2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utformningen av förordningarutifrån den föreslagna lydelsen av 3kap. 2a§ arbetsmiljölagen (1977:1160),3. att avslår regeringens förslag om villkor förbidrag till företagshälsovården,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om företagshälsovården.