mot · GE02Ju603 · 1991-01-25 00:00:00 — Innebörden av det senaste riksdagsbeslutet om rattfyllerim.m. (1989/90:JuU2) är -- förutom att den nedrepromillegränsen utan entydigt vetenskapligt stöd och medfrångående av vad som gäller i övriga och inom EGsänktes från 0,5 till -- att allvarligaöverträdelser av rattfyllerilagen icke bestraffas medsamma allvar, fasthet och konsekvens som tidigare.Resultatet av reformen kan faktiskt sägas ha blivit detmotsatta mot vad förespråkarna av reformen hade förutsattnämligen ''en klart strängare inställning tilltrafiknykterhetsbrotten''( se bet. ).Enligt äldre ordning var fängelse det normalastraffet för rattfylleri, som oftast konstituerades genom enalkoholhalt i blodet av eller mera. Påföljdenvar uttryck för brottets straffvärde: det var obetingatförkastligt att köra bil i sådant tillstånd. Domstolarnas näranog konsekventa utdömande av frihetsstraff inverkadesäkerligen på den allmänna inställningen till och synen pårattfylleri.Med stöd i lagens förarbeten har () frångått den ordning som sålunda gällt underen mycket lång följd av år. I några uppmärksammade domarhar HD ändrat straffet på fängelse till annan lindrigarepåföljd. I det ena fallet hade bilföraren haft en alkoholhalti blodet av och under bilkörningen stöttsamman med två andra bilar och dessutom smitit frånolycksplatsen. Med hänsyn till omständigheterna hadeföraren emellertid enligt HD:s mening icke visat ''uppenbarlikgiltighet'' för andra trafikanters säkerhet.Underdomstolarnas domar på fängelse ändrades tilllindrigare påföljd. I ett annat fall hade bilföraren visatsådan uppenbar likgiltighet för andra trafikanters säkerhetmen mannens mångåriga alkoholproblem och socialaförhållanden fann HD ändå väga tyngre än hänsynen tillallmän laglydnad. (Referatet bygger på tidningsartiklar. )De uttalanden i lagens förarbeten som HD kan ha fästvikt vid är t.ex. följande: ''Enligt utskottets mening är detangeläget att ta till vara de möjligheter som finns att försökamotverka fortsatt brottslighet -- och därmed trafikfarligtbeteende -- genom behandling (kurs, av mig) ochandra former av stöd och hjälpåtgärder. Det torde ocksånumera finnas ett brett stöd bland allmänheten för eninriktning som innebär en ökad användning av sådanaåtgärder. Som utskottet ser det saknas anledning att befaraatt den allmänna laglydnaden skulle påverkas negativt av ensådan ändrad inriktning.'' -- -- -- ''Om däremot någrasärskilda omständigheter av det slag som berörts(uppenbar likgiltighet för medtrafikanters säkerhet) intehar förelegat, bör som justitieministern uttalar normalaprinciper för påföljdsval kunna tillämpas i väsentligt störreutsträckning än vad som är fallet.'' (Företrädarna förmoderata samlingspartiet reserverade sig mot detfrångående av gällande ordning för vilket dessa uttalandenger uttryck, detta med stöd av motion i ämnet. )Den sålunda redovisade inställningen till valet av påföljdär uttryck för den uppfattningen att straffets ändamål är attgenom vård och behandling ''bota'' lagöverträdaren så atthan icke återfaller i brott. Dennaindividualpreventiva lära, denna vårdideologi, haremellertid lidit skeppsbrott. har ej utformats inågot allmänt socialt syfte att sålla fram de medborgare ivårt land som är mest i behov av kriminalvård för att intesjälva fara illa. Som justitierådet formuleratsaken (BRÅ APROPÅ 3/90) är ''straffets yttersta syfte attförmedla lagstiftarens budskap att vissa handlingar ärförkastliga''. I skriften Brottsutvecklingen uttryckerBo Svensson samma tanke med orden: ''Rättskipningensyftar inte till att diagnostisera och behandla individer somuppvisar symptom på social avvikelse (kriminalitet) utan atttydliggöra lagstiftarens budskap att vissa handlingar inte ärtillåtna.'' tillägger att det inte finns någotvetenskapligt stöd för uppfattningen att man med olikaformer av behandling -- dödsstraff och möjligen kastreringundantaget -- kan påverka återfallsrisken. Straffet skall --det är slutsatsen -- bestämmas med ledning av brottet ochicke av brottslingen. En sådan syn på straffets ändamålkunde också spåras i den stora reform rörandestraffmätning ocb påföljdsval som beslutade omför (1987/88:JuU45),även om lagrådet för sindel uttryckte tvivel genom omdömet att ''gammalt vin hälltsi nya läglar'' (prop. 1987/88:120; motion 1987/88:Ju25).Innebörden av reformen beskrevs nämligen vara attpåföljden skulle vara uttryck för hur allvarlig denbrottsliga gärningen bör bedömas.Med de uttalanden som justitieutskottet sålunda gjorttill förmån för den individualpreventiva läran borde det ickevara svårt att förutse att domstolarna skulle frångå dentidigare ordningen att döma till frihetsstraff för grovtrattfylleri (1,eller mera), låt vara att även dennaordning blivit något anfrätt på sina håll. Det förefallernärmast självklart att så skulle ske. Utvecklingen är ytterstolycklig. Det finns betydande risk för att menige mansinställning till rattfylleri undergrävs.Som framgått är äldre ordning att föredraga. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att -- med motsvarandeupphävande av 4 och 4 a §§ trafikbrottslagen -- återge 4 §den lydelse paragrafen hade före l990.