mot · GE02Ju222 · 1991-01-25 00:00:00 — Förstatligandet av det svenska polisväsendet år 1965innebar bl a en förbättring av polisens materiella standard, isynnerhet beträffande radioutrustningen. Varjepolisdistrikt försågs med minst en basstationsanläggning.Alla fordon utrustades med mobila radioanläggningar. Förde enskilda polismännens säkerhet, men också för att påbästa sätt kunna lösa vissa arbetsuppgifter, kompletteradesradioutrustningen dessutom med bärbara radioapparater.Dessa hjälpmedel kan synas ha givit polisen entillfredsställande sambandssituation. Så är emellertid intefallet.I motsats till i exempelvis flertalet andra europeiskaländer är det i fullt tillåtet för vem som helst att medhjälp av billigt inköpta radiomottagare avlyssna den inteminst ur integritetssynpunkt känsliga polisradiotrafiken.Medan man i vår omvärld straffsanktionerat innehav avsådan avlyssningsapparatur, varav följer att man ävenbeslagtar och förverkar sådan utrustning när den påträffas,flödar i vårt land reklamen för dessa polisradioapparater.Apparaterna säljs inte bara i radioaffärer. De marknadsförsäven i t ex postorderkataloger.Då innehav av polisradio i stor utsträckning förekommerinom den kriminellt verkande delen av befolkningen harpolisen tvingats till dyrbara motåtgärder. Stora ekonomiskaresurser har satsats på krypteringssystem ochavlyssningsstörande elektronik, t ex s ktalförvrängningstillsatser, men på grund av de högakostnaderna är det endast ett fåtal polisstationer somkunnat anskaffa sådan utrustning.Nedan redogörs för några typexempel som visarkonsekvenserna av dagens situation -- för den enskildesintegritet och för den polisiära verksamheten i stort.1. I en litenlandsortsstad ringer en anonym person till polisen ochberättar om ett pågående lägenhetsbråk hos familjen anmälaren ropar hustrun på hjälp. Oberoende av omanmälaren är anonym eller ej måste vakthavande befälbehandla samtalet med största allvar och via polisradionbeordra sina kollegor att skyndsamt bege sig till denifrågavarande adressen. Namnet på den uppgivnemålsäganden måste oftast också presenteras.Via ortens alla privata polisradioapparater nårhändelsen ut till allmänheten i bilar och vid köksborden.Men även till exempelvis arbetsplatser och butiker, där mani många fall monterat högtalare till polisradion. Även omsaken redovisas som ett ''falsklarm'' harskadan redan skett. Anmälaren har nått sitt mål.2. B har alkoholproblem ochkör berusad från arbetsplatsen. Innan hanpåbörjar hemresan ringer han anonymt till polisen ochanmäler att han sett en berusad man sätta sig bakomratten på personbilen 000 och därfter köra en viss vägi östlig riktning inom polisdistriktet.Tjänstgörande befäl måste trots den anonymaanmälningen ta uppgifterna på allvar, varför tillgängligapolispatruller via radion beordras att bege sig österut för attsöka få stopp på den anmälda bilen. När denna orderkablats ut i etern och B hört detta i sin egen polisradio,sätter han sig lugnt men berusad bakom ratten i sin bil ochpåbörjar en trafikfarlig körning mot bostaden. Han vet juatt polisens radiobilar är upptagna på annat håll.Syftet med en falsk anmälan av detta slag kannaturligtvis också vara att begå andra brott inom den del avpolisdistriktet där det blivit ''öppet hus'' på grund av att detför tillfället inte finns någon polisbevakning där.3. C framför sin bilmed hög, straffbar hastighet när han på sin polisradio höratt polisen har en hastighetskontroll längre fram på vägen.Han saktar farten eller väljer en annan väg där hanfortsätter sin färd med samma höga hastighet.Eftersom polisens radiotrafik når bilar som utrustatsmed polisradio långt innan dessa kommit fram tillkontrollplatserna, har förarna av dessa bilar störremöjligheter än andra förare att undvika att ''fastna'' i enpoliskontroll genom att antingen sakta farten eller välja enannan väg.Nämnda förhållande är exempelvis en av orsakerna tillatt så många utlandsregistrerade långtradare redovisas somfortkörare vid polisens hastighetskontroller. De utländskalastbilschaufförerna har inte samma möjligheter attavlyssna radiotrafiken som de svenska lastbilschaufförerna,varför det är betydligt vanligare att utländskalastbilschaufförer stoppas och bötfälls förhastighetsöverträdelse.Samtidigt som det alltså i vårt land är tillåtet att medhjälp av polisradio undvika hastighetskontroller är detsedan den 1 april 1988 förbjudet att inneha radarvarnareeller ''annan anordning som är så konstruerad att den kanta emot elektromagnetiska vågor från enradarhastighetsmätare''.4. Bankrånarna D, E och Fplanerar ett bankrån. Flyktbilar är tillgripna och polisradioanskaffad. För den händelse någon banktjänsteman skullekomma åt larmknappen under rånets utförande och därmedlarma ortens polis, kommer radiomeddelandet ombankrånet att strax därefter larmas ut från polisstationen.Rånarna avlyssnar och tackar för sig innan de förepolismännens ankomst lämnar banken.Naturligtvis kan mängder av olika scenarion i stil medovanstående radas upp. Det finns fall där enskildamänniskor råkat mycket illa ut på grund av att deras namnblivit omnämnda i polisradion. Det finns också fall där brottav betydligt allvarligare art än de ovan angivna förblivitouppklarade på grund av att gärningsmännen haft hjälp avpolisradio.Mängder av normalt sekretessbelagda uppgifter kablasvarje dag ut via polisens radio i vårt land och noteras av allaprivata polisradioinnehavare. Det är i de flesta fall fråga omuppgifter som, om de sagts av polismän i annatsammanhang, skulle ha resulterat i stora utredningar medför polismännen allvarliga konsekvenser som följd.Det kan knappast anses vara försvarbart att allmänhetenskall ha tillgång till interna, polisiära radiomeddelanden.Man kan naturligtvis tänka sig att utfärda ett allmäntförbud att inneha polisradio. Det är dock osannolikt att ettsådant förbud skulle bli effektivt, eftersom det skulle varasvårt att övervaka. Redan av detta skäl torde ett förbud varamindre lämpligt att välja.Det borde i stället vara möjligt att med utnyttjande avmodern teknik förhindra att nämnda typ av interna polisiärameddelanden kommer till utomståendes kännedom. Vissalösningar torde emellertid föranleda mycket högakostnader. Det är därför angeläget att få grundligt belysthuruvida det finns någon teknisk lösning på nämndaproblem som ryms inom godtagbara ekonomiska ramar. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär utredning med syfteatt klarlägga huruvida det är möjligt att på det sätt somanförts i motionen öka skyddet för intern polisiärradiotrafik.