mot · GE02Ub299 · 1991-01-25 00:00:00 — I regeringens proposition 1990/91:100 föreslås attsektorsbidraget till kommunerna minskas med 300 milj.kr.Besparingen görs genom att man förändrar gällandegruppstorlekar inom hemspråksundervisningen samt i större omfattning än tidigare bedriver undervisningutanför timplanebunden tid.Riksdagen beslutade om de invandrarpolitiskamålen:jämlikhetvalfrihetsamverkanDessa mål uttrycks klart också i Lgr 80. Målet förundervisningen av invandrarelever är aktiv tvåspråkighetför att eleverna skall kunna integreras i det svenskasamhället med bibehållen känsla och stolthet för det egnaspråket och den egna kulturen, att utveckla en tvåkulturellidentitet hos dessa barn. Undervisningen skall planeras ochkrav ställas utifrån varje barns aktuella förutsättningar.Propositionens förslag om minsta gruppstorlek på femelever kan ha negativa konsekvenser i vissa fall.Mångaav invandrareleverna är flyktingbarn med bristfälligskolbakgrund, en del är analfabeter och många har läs- ochskrivsvårigheter. Barnen har ofta gått igenom svåraupplevelser som de måste få bearbeta. Dessa barn behöverstudiehandledning på sitt eget språk för att så fort sommöjligt kunna delta i en vanlig klassundervisning. I mångafall kräver dessa barn enskild undervisning.Några avinvandrareleverna tillhör udda språkgrupper med få barn.Hittills har bristande tillgång till lärare utgjort skäl förkommuner att inte anordna undervisning. Enligt förslagetbör i fortsättningen även svårigheter att anordnaundervisning i hemspråk med minst fem deltagare kunnautgöra sådant skäl vilket innebär att vissa invandrareleverinte kommer att få den hemspråksundervisning som de harrätt till.Kommuner med ett litet antal invandrarelever,speciellt i glesbygden, kommer att ha svårigheter attanordna hemspråksundervisning. Att försöka bilda gruppermed fem elever, flera skolenheter tillsammans eller attkommunerna samarbetar, innebär ökade kostnader förskolskjutsar. De beslutade förändringarna inomskolområdet innebär att kommunerna själva fattar beslutom hemspråksundervisning skall anordnas eller inte.Kommunerna har också ansträngd ekonomi och då ärdet lätt att prioritera bort dyra skolskjutsar och då ävenhemspråksundervisning.Att bedriva en stor del av hemspråksundervisningenutanför timplanebunden tid innebär att man isolerarhemspråkslärarna från skolans reguljära verksamhet. I dagpågår på flera håll mycket bra verksamhet med samarbetemellan klasslärare/ämneslärare, sv 2-lärare ochhemspråkslärare med utgångspunkt från elevernastotalsituation och totalbehov, inte bara med tanke på bådaspråken utan också med tanke på elevernas identitet.Riksrevisionsverket () har i sin rapport pekat påolika svagheter inom hemspråksundervisningen. Analysenav situationen är säkert till en del rätt. Dock avserrapporten enbart fem kommuner. ()håller på med en utvärdering som gäller 13 kommuner i sexlän samt en utvärdering av den finskautvecklingsverksamheten. Dessa utvärderingar är inte klaraän, men skulle ge ett bättre underlag till att dra slutsatser.Det är säkert möjligt att i större utsträckning än tidigarebedriva en kvalitativt god och rationell undervisning ihemspråk. Frågan är om de föreslagna åtgärderna är derätta. Risken är uppenbar att det blir kommunernasekonomi, inte barnens behov, som kommer att styra denframtida hemspråksundervisningen.I stället för att detaljreglera hemspråksundervisningen,skulle man ge det nya i uppgift att hjälpakommunerna att effektivisera hemspråksundervisningenefter kommunernas behov och förutsättningar. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om hemspråksundervisning.