mot · GE02T801 · 1991-01-25 00:00:00 — Ersättning för SOS Alarmerings tjänster lades grunden för etteffektivt alarmeringsförfarande. beslöt 1956 attför samtliga hjälporgan införa larmnumret 90 000. Ansvaretför SOS-tjänsten föll på och särskilda centralerför verksamheten inrättades. Den verksamhet som dåtillkom var emellertid endast av förmedlande natur, d.v.s.den hjälpsökande fick begära vilket hjälporgan som skulleaktiveras och kopplades därefter till rätt instans för detaktuella nödläget.Den s k räddningstjänstutredningen tillsattes under år1965. Utredningens uppgift var att utreda hurräddningsverksamheten kunde samordnas ochkompletteras. En av de viktigaste uppgifterna var att prövahur alarmeringstjänsten borde vara organiserad.Svenska Kommunförbundet föreslog attkommuner och landsting skulle ha gemensammaalarmeringscentraler. Varje central skulle i princip täcka ettlän. Detta förslag hade föregåtts av diskussioner mellanTeleverket, Svenska Kommunförbudnet ochLandstingsförbundet.I det betänkande som räddningstjänstutredningen ladefram behandlades alarmeringsfrågorna ingående.Utredningen lämnade förslag om att SOS-tjänsten skulleöverföras till länsalarmeringscentraler (SOS-centraler).Samma år som nämnda utredning framlades beslötTeleverket, ochLandstingsförbundet att upprätta ett konsortialavtal.Avtalet förutsatte att ett särskilt alarmeringsbolag bildades.Genom samordning av samhällets alarmeringsfunktioner iregionala alarmeringscentraler skulle bolaget möjliggörasnabba och effektiva hjälpinsatser.Regeringen begärde sedan i proposition 1972:129riksdagens godkännande av konsortialavtalet, vilket ocksåblev fallet den 15 december 1972.SOS och konstituerandestyrelsesammanträde avhölls den 8 januari 1973.I början av 1974 var den första SOS-centralen i drift.Utbyggnaden av SOS-centraler slutfördes och SOSAlarmering blev därmed rikstäckande.SOS Alarmering har till uppgift att samordna ochtillgodose samhällets behov av alarmeringstjänster, samttillhandahålla alarmeringstjänster på den öppna marknadentill marknadsmässiga priser. Ägare är viaTeleinvest AB, och SvenskaKommunförbundet.Grundtjänsterna omfattar alarmeringstjänster åt staten,landstingen och kommunerna enligt följande:På uppdrag åt kommuner (primärkommuner)svara för räddningstjänstalarmering i anslutnakommunerPå uppdrag åt landstingsvara förambulansalarmering och ambulansdirigeringsvara föralarmering av landstingskommunal jourpersonal.Omfattningen av dessa tjänster bestäms genom avtal i varjesärskilt fall mellan SOS-central och berört landsting.På uppdrag åt statensvara för SOS-tjänst, d v smottagning av samtal till 90 000 och erforderligvidarekoppling av dessasvara för samverkan medpolisens, och tullenssambandscentralersamband med skogsbrandflygetSOS-central skall på begäran av myndighet som enligträddningstjänstlagen är behörig att överta ledningsansvaretför räddningsinsats samt vid civilförsvarsberedskap ställatillgängliga resurser till förfogande.Utöver grundtjänsterna finns det så kalladetilläggstjänster som utförs åt staten, landstingen ochkommunerna i varierande grad och omfattning.Exempel på sådana tjänster är:basnät förautomatlarmöverföringresursförteckning (administrativtsystem)ledningsfordon.Övriga uppdrag betraktas som kommersiella tjänster.SOS-centralen är ett serviceorgan. Centralen får inteuppfattas som ett ledningsorgan. vidtas i princip endast åtgärder somantingen i förväg bestämts av de för verksamhetenansvariga eller som därefter beordrats vid skadetillfället avräddningsledaren, ambulanschef etc.SOS-centralen svarar för att berörda organ alarmerasoch erbjuder ytterligare tjänster i samband härmed, menannars ej för det skadeavhjälpande arbetet.Det här ovan nämnda konsortialavtalet innehållerföljande regler:SOS Alarmering är ett aktiebolag, ägt till avTeleverket via , av och av Landstingsförbundet.Verksamheten regleras bl a av ett mellan ägarna träffatkonsortialavtal.Enligt 3 § i detta avtal skall verksamheten bedrivasgenom SOS-Centraler. Antalet Centraler är 20. Flertaletcentraler betjänar ett län. För tre av centralerna omfattaralarmeringsområdet flera än ett län.För varje SOS-Central skall enligt 4 $ i ovannämndaavtal finnas en internstyrelse, bestående av ledamöterutsedda av vardera berörda teleområden, landsting ellermotsvarande och Svenska Kommunförbundetslänsavdelningar. Internstyrelse äger besluta i frågor enligtavsnitt 1.6.2 DH ORG.Larmchefen ingår i internstyrelsen och är föredragandeoch sekreterare.Det förutses att parterna i samförstånd kan finnalämpligt att ansluta även representanter för andraintressenter till internstyrelsen.Av det tiotal kommuner som står utanför SOS-centralernas larmsystem återfinns sju av dessa i Skåne.Trots att invånarna i icke anslutna kommunerregelmässigt utnyttjar SOS-Centralen för larm till polis,sjöräddning, giftinformation, flygräddning, jourhavandeläkare, jourhavande präst, jourhavande medmänniskam.m. bidrar nämnda kommuner inte till SOS-Centralensfinansiering. I vissa fall utför SOS-Centralen t.o.m.omfattande och kvalificerade alarmeringsuppgifter vid t.ex.flyg- och kärnkraftshaverier samt brott på naturgasledningåt icke anslutna kommuner utan att erhålla ersättning fördessa tjänster.Merkostnaden för medlemskommuner blirdärmed /invånare. Detta ger för i extra kostnad.Det av godkändakonsortialavtalet om alarmering måste ändras så attsamtliga kommuner som utnyttjar SOS Alarmeringstjänster skall vara skyldiga att lämna ersättning härför,vilket har att närmare regleras i avtal. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ändring av konsortialavtalet föralarmeringstjänster.