mot · GE02So44 · 1991-03-11 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:96 Statsbidrag till missbrukarvård och ungdomsvård m.m. Regeringen föreslår i propositionen en tillfälligomläggning av statsbidraget till missbrukar- ochungdomsvården. Enligt förslaget skall en större andel avbidraget ges i form av platsbidrag och ett tillfälligtanordningsbidrag införas under åren 1991 och 1992.Samtidigt föreslås att en beredningsgrupp skall tillsättasmed uppgift att utarbeta ett förslag omhur en omorganisation skall kunna genomföras avinstitutionsvården.Förslaget är otillräckligt. Enligt liberalernakrävs radikala insatser för att komma till rätta med de sedanlänge kända och ofta med skärpa påtalade problemen inomungdomsvården. Sedan regeringen negligerat riksdagenskrav på omedelbara samordnande insatser och kommun-och landstingsförbunden numera har uttalat sig för ettåterinfört statligt huvudmannaskap har vi kommit tillslutsatsen att den nuvarande organisationsformen måsteöverges. Förtroendet för regeringens vilja och förmåga attkonstruktivt stödja de insatser som behövs för att undanröjabristerna har urgröpts, och motivationen hos de nuvarandehuvudmännen har därmed försvagats till en sådan grad attnya lösningar måste prövas. Vi föreslår i denna motion enåtergång till statligt huvudmannaskap i vad avsertvångsvården enligt LVU och ett återinförande avungdomsvårdsskolorna. Detta kräver en översyn av helastatsbidragssystemet till missbrukar- och ungdomsvård.Krisen inom ungdomsvården'''' är ett ord som skall användas med urskiljning.När det gäller situationen inom § 12-vården finns emellertidinget annat uttryck som tillräckligt träffande beskriversituationen. Tre undersökningar företagna inomsocialstyrelsen belyser hur denna kris harfördjupats och blivit alltmer akut.För hela år 1988 fann att omkring 500ansökningar om intagning av ungdomar vid § 12-hemmeninte hade kunnat tillgodoses. Antalet berörda ungdomarsom inte hade kunnat beredas plats uppgicktill mellan 100 och 150 (SoU 1989/90:SoU 15 s. 33).I propositionen redovisas en motsvarande undersökningavseende . Under ingavs 202ansökningar avseende 154 ungdomar. Av dessa kundeendast 40 beredas plats. Antalet avvisade ungdomar underen enda månad 1990 ligger alltså i närheten av det antalungdomar som avvisades under hela år 1988.Till här redovisade siffror måste fogas ett mörkertal avansökningar som inte inges därför att utsikterna tillframgång redan i förväg bedöms som minimala. I en nyligenredovisad utredning (Privat och offentligt i vården -- enanalys av utvecklingen inom barn-,ungdomsoch missbrukarvård) skriver byråchefen : ''Situationen i och ärmycket allvarlig. Det har utvecklats en cynisk hållningbland socialarbetare där man menar att det är meningslöstatt ansöka om vård och för domstolarna att döma till vårddå det inte finns nog med platser. ''En bristande samordning§ 12-hemmen har ''fri prövningsrätt'' i vad avser deansökningar som inges om vård. Ett allmänt intryck,omvittnat bl.a. i undersökning, är attdetta lett till en utträngning av de ''svårare'' ungdomarna.Hemmen har föredragit att ta sig an ett lättare klientel,varefter en stor grupp svårt belastade och svårbehandladeungdomar har lämnats vind för våg.Bristen på platser för denna ungdomsgrupp har påtalatsmed skärpa, bl.a. i ett omfattande JO-utlåtande (JO1987/88 s. I en avslutande kommentar anför JO att''det kan enligt min mening inte accepteras att regelsystemetpå så sätt nu sker leder utvecklingen bort från den gruppunga som systemet är satt att skydda''.Som bot för de iakttagna bristerna rekommenderade JOen bättre regional samordning och ett centraliseratintagningsförfarande. Behovet av en aktiv samordning hardärefter upprepade gånger påtalats . Hösten 1988fann resursbristen ''alarmerande'' och yrkade påkonkreta insatser, bl.a. prövning av störreupptagningsområden genom samverkansavtal (SoU1988/89:SoU 1). 1989 betecknades situationen som''oacceptabel'' och krävde vid detta tillfälleåtgärder för att erbjuda en mer differentierad vård ochinförande av ett riksperspektiv i planeringen. ''Garantiermåste skapas för att den länsövergripande planering som nuskall ske verkligen leder till det önskade resultatet'',anförde utskottet (1989/90:SoU 15).Regeringens reaktioner på dessa varningar ochmaningar har huvudsakligen inskränkts till att föranstaltaolika kartläggningar. Statsbidragsinstrumentet har inteutnyttjats med någon större kraft för att råda bot på deföreliggande bristerna. Detta påtalade hösten1989, då vi som enda parti yrkade avslag på regeringensförslag till treårsavtal för statsbidragen till ungdoms- ochmissbrukarvården. fanns det i enstörre förståelse för våra synpunkter, och en enig riksdaganmodade då regeringen att ta upp nya diskussioner och därefter återkommatill med förslag till förändringar i statsbidragenskonstruktion för åren 1991 och 1992.Den nu avlämnade propositionen rymmer förändringarav statsbidragssystemet som ligger i linje med riksdagensbeställning, men de har inte kunnat baseras på någon nyöverenskommelse med ,som menar att regeringen nu bryter ingångna avtal. Viavstår från att ta ställning till det avtalsrättsliga problemet,utan nöjer oss med att konstatera (1) att förändringarna isak går i rätt riktning men också (2) att de är heltotillräckliga för att uppnå avsedda syften.Krav på ny organisationTvå krav som måste ställas på den särskildaungdomsvården är att (1) det skapas ett differentieratutbud av olika vårdmöjligheter och att (2) allaungdomar som bedöms vara i behov av tvångsvård skallkunna tas emot.Kravet på differentierat utbud har sin rot i att deungdomar det gäller har mycket skilda förutsättningar ochbehov. Här finns psykopatiska ungdomar -- impulsiva,utagerande, jagsvaga -- likaväl som hyperaktiva ochungdomar med uppmärksamhetsstörningar och högaggressionsnivå. En relativt stor grupp har hjärnskador iolika former (ofta s.k. MBD-skador). Andra har utvecklatneuroser. Behovet av psykiatrisk kompetens är betydandeinom stora delar av ungdomsvården. Vi är klara över attsträvan efter en differentiering i viss utsträckning kankomma i konflikt med den s.k. närhetsprincipen sominnebär att vården bör ges så nära hemorten som möjligt,men det som f.n. förefaller mest angeläget är att se till att såmånga som möjligt av de berörda ungdomarna får möta enbehovsanpassad och professionellt adekvat behandling.I förening med det andra kravet på att alla ska tas omhand talar detta för att nuvarande upptagningsområden äralltför små. En centralisering bör därför eftersträvas. Dealternativ som kan övervägas är då antingen en regionalorganisation eller en rikstäckande central organisation. Viavstår från att slutgiltigt ta ställning i denna fråga men villförorda att organisationen -- vilkendera lösningen som änväljs -- placeras hos staten snarare än hoskommunalförbund eller regionsvis sammanslutnalandsting. Det främsta motivet för detta ställningstagandeär att en ny organisation måste kunna etableras snabbt ochkraftfullt, vilket gör det tillrådligt att utgå från en redanbefintlig organisationsstruktur.Åtgärder nuFör att förverkliga det förslag som vi här framför krävsomedelbara insatser på flera fronter.En viktiga uppgift är att penetrera de terapeutisk-pedagogiska frågorna. Framstående experter måsteengageras för att överväga innehållet i en differentieradvård. Självfallet måste sedan utrymme skapas försjälvständig lokal utveckling av de olika vårdprogrammen.En annan viktig uppgift blir att överväga ekonomiskaoch organisatoriska frågor kring övergången. Till dettafrågekomplex hör även spörsmålet om huruvida kommunermed tvångsplacerade ungdomar bör åläggas ett visstbetalningsansvar. Relationerna till frivilligvården måstehärvidlag noga övervägas. Om frivillig vård är kostsam förkommunen men tvångsvård är kostnadsfri kan olyckligaincitamentseffekter uppstå.En tredje fråga gäller att överväga hur det framtidastödet till missbrukarvården skall utformas. Som viutvecklat i vår partimotion om missbruksproblemen finnsytterst angelägna uppgifter att lösa såväl inom den öppnasom i den slutna missbrukarvården.Det är angeläget att de nödvändiga förberedelsernainleds . En övergång till det nyasystemet bör enligt vår mening kunna genomföras under år1992. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännaatt huvudmannaskapet för den särskilda ungdomsvårdenbör återgå till staten,2. att som sin mening ger regeringen till kännaatt §12-hemmen bör ombildas till ungdomsvårdsskolor,3. att som sin mening ger regeringen till kännaatt förberedelser för denna övergång börinledas.