mot · GE02A41 · 1991-04-16 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:140 Arbetsmiljö och rehabilitering InledningArbetsmiljö är en av de viktigaste frågorna förframtiden. Otaliga gånger har både den nuvarande och dentidigare arbetsmarknadsministern uttryckt sitt engagemangför arbetstagarnas problem med arbetsmiljön. I valrörelsen1988 var det också ett uppskattat och efterlängtat utspelfrån den socialdemokratiska regeringen att lova krafttagmot arbetsmiljöproblemen. De 400 000 farligaste jobben skulle bort eller göras om -- finnsdet någon på departementet som minns det löftet? ''Osså bidde det en tumme'' (om ens det)! Det är också 100 000-tals arbetstagare.2 a. Kritik av regeringens förslagTrots att den socialdemokratiska regeringensarbetsmarknadsministrar talat omhur viktiga arbetsmiljöfrågorna är för dem, för dearbetande och för samhället, är regeringens förslag tunt.Med de utredningsresurser som en regering förfogaröver, med all den forskning som finns på området, medtillgång till fackliga erfarenheter från det hittillsvarandearbetsmiljöarbetet är det synnerligen anmärkningsvärt inte kunnat prestera en mer djupgående analys ellermer effektiva och långtgående förslag till förändringar.Det är också anmärkningsvärt att man haft så bråttomatt lägga fram propositionen att två avarbetsmiljökommissionens viktigaste förslag, samordningav arbetsmiljölagen (AML) och medbestämmandelagen(MBL) samt differentierade arbetsgivaravgifter, intekommer med. menar att det finns ingentingi regeringens proposition som det är bråttom med eller somkan leda till omedelbara åtgärder. Därför kunde regeringenväntat och lagt en samlad motion. Helhetsbilden hade dåblivit klarare och lättare att överblicka. För inte kan välSAP tro att den liggande propositionen tyder påhandlingskraft eller att den skulle kunna fungera somröstrekryterare i valet?Vänsterpartiets resurser är begränsade och de förslag vilägger fram kommer att behöva utvecklas ytterligare. Menvår utgångspunkt är att arbetsplatserna måste förbättras --det är ovärdigt ett välfärdssamhälle att människor skadas ieller på grund av sitt arbete.2 b. Motionen i sammanfattningVänsterpartiet betonar i sin motion att arbetsmiljön ären fråga om arbetsgivarens makt över de människor somarbetar för honom eller henne. Något gemensamt intresseav en bättre arbetsmiljö finns inte. Arbetsköparens intresseav arbetsmiljöåtgärder är ekonomiskt betingade, dearbetande riskerar sin hälsa och i värsta fall sitt liv.Våra förslag syftar till att arbetstagare ochfackföreningar skall få möjlighet att tvinga arbetsköparenatt vidta åtgärder för att förbättra arbetsmiljön.Vi föreslår bl aatt den fackliga organisationenoch/eller skyddsombuden skall få rätt att stoppa farligtarbete även om det inte föreligger någon akut risk förskada,att den enskilde lönearbetaren skall få möjlighetatt ställa rättsligt skyddade krav på arbetsköparen ochkunna gå till domstol för att få en tillfredsställandearbetssituation,att den enskilde skall kunna vägra attutföra farligt arbete,att arbetsköparen åläggs ett striktstraffrättsligt ansvar för arbetsmiljöbrott om någon ellernågra av hans anställda skadas på grund av arbetet,attarbetsköparen får ekonomiska incitament att förbättraarbetsmiljön genom att systemet med företagsbot utvecklasoch genom att yrkesinspektionerna utnyttjar möjlighetentill vitesföreläggande,att arbetarskyddsstyrelsen måstebli mer offensiv och tänka framåt. Föreskrifterna skall varatvingande, direkt straffsanktionerade och preciserade.Arbetarskyddsstyrelsens (ASS) beslut i tvister skall varaprejudicerande,att brott mot 2 och 3 kap. AML skall kunna åtalas i allmän domstol,attarbetsdagen förkortas,att skiftarbete bara undantagsvisskall tillåtas,att ackord och närvaropremier förbjuds,att arbetsköparen blir skyldig att vidta åtgärder för attförhindra sexuella trakasserier,att medel anslås för attframför allt åtgärdsinriktad information avseendearbetsmiljöproblem verkligen skall nå ut påarbetsplatserna,att regeringen kommer med förslag påhur myndighetsarbetet skall organiseras nu när SAF intelängre accepterar de korporativistiska principerna.Vänsterpartiet anser att propositionen är både vag ochotillräcklig. Det är svårt att förstå att hela denutredningsapparat som drogs igång kringarbetsmiljökommissionen inte kunnat komma längre.3. Så dålig är arbetsmiljön 1989 anmälde 153 000 människor att de skadats i arbetet.Orsaken till skadorna var i 99 101 fall en olycka, d v s en plötslig oväntad och utifrån kommande händelse.Mer långsamt verkande orsaker, det som iarbetsskadeförsäkringen beskrivs som skadlig inverkan, lågtill grund för 54 504 anmälningar. Olycksfallstalen har stagnerat, medanarbetssjukdomarna visar en ständigtökande tendens.Detta är ett fruktansvärt slöseri med mänskliga resurser.Men det mest skrämmande är att läget är ännu värre än vadden officiella arbetsskadestatistiken () ger uttryck för.Undersökningar som gjorts av två visar attbara 25--av de misstänkta arbetsskadorna överhuvudtagetanmäls till som arbetsskador. En statistikmed ett mörkertal om kanske kan knappast anses vara någon statistik alls. Finns detnågot annat jämförbart område, i det offentliga livet, somarbetet ändå är en del av, som har lika dåligt sifferunderlag?För hur många människor är det egentligen som blirsjuka eller sjukare av att arbeta?Men det är inte bara de arbetandes obenägenhet attanmäla sina misstänkta arbetsskador som ger ett stortmörkertal. Den medicinska forskningen ligger tyvärr oftaminst ett steg efter. Det finns många oklarheter vad gälleralla de tusentals kemiska ämnen som används påarbetsplatser runt om i landet, utformning av tekniskahjälpmedel, användandet av datorer, skiftarbeten m m. Vi vet helt enkelt inte i vilken mån de sjukdomar sommänniskor lider av är orsakade av arbetet.I detta avseende har man i ''Arbeten utsatta för särskildahälsorisker'', Kartläggningsgruppens rapport tillarbetsmiljökommissionen (1989), gjort en ambitiöskartläggning. Tyvärr har den inte rönt den uppmärksamhetden förtjänar -- reaktionen från framför allt massmediasrepresentanter var i hög grad att ''detta har vi hört förut''.Naturligtvis har vi hört det förut. Denna typ avkartläggningar kan bara ske med utgångspunkt från dekunskaper som vi redan har. Att hitta ''nya'' samband tarmånga år av forskning. Det är därför vi harArbetslivscentrum, Arbetsmiljöfonden m fl institutioner.Det finns många exempel på hur de arbetande misstänktatt arbetsmiljön gett dem skador men den medicinskasakkunskapen räckte inte till för att ge dem rätt förrän långtsenare. ''Stendammslunga'', asbest, reabränslet,förslitningsskador, fosterskador till följd av modernsarbete, nedsatt hörsel till följd av lågfrekvent buller,vibrationsskador, lösningsmedel -- det finns fler exempel.Vilka bekräftelser får vi ? Det ärviktigt att inte eller myndigheter agerar som omall kunskap redan fanns.Det finns också brister i undersöknings- ochmätmetoder. Det är inte längesedan vi fick veta att detskulle vara ofarligt att arbeta framför de nya bildskärmarna.Men mätmetoderna har bara kunnat uppfånga och mäta tvåtyper av strålning. Det visade sig finnas fler och vad dessahar för konsekvenser vet vi ännu inte.Dessa problem återkommer ständigt ute påarbetsplatserna: Vilken mätmetod mäter vad? Kan man litapå de uppgifter man får? Kan en annan metod ge andrauppgifter? Vad skall vi egentligen leta efter och hur? Bristenpå kunskap blir naturligtvis mest tydlig ute påarbetsplatserna, där människor drabbas av ohälsa ochåtgärder efterfrågas. Men kunskapsbristen är också ettsamhälleligt problem.I detta läge är det viktigt att myndighetspersoner,forskare och arbetsköpare hyser tillit till arbetarna och trorpå de uppgifter som de lämnar. Det är de anställda somkänner förändringarna i sina kroppar och som kan hakännedom om vad i arbetet som kan ha orsakat skadan.Denna tysta kunskap måste tas på allvar. Skaderisker ochsjukdomstecken måste utredas noggrant.Det görs inte . Tvärtom bemöts de arbetande oftamed motstånd eller likgiltighet när de talar om sinasjukdomssymtom eller sin oro. Det är många arbetsköpareoch arbetsledare som hävdar att belastningsskador är utslagav lättja eller på sin höjd anses vara psykosomatiska besvär.I t ex gummiindustrin, vars anställda löper en statistisktsignifikant överrisk att drabbas av cancer, påstårarbetsgivarrepresentanter ofta att det beror på att deanställda röker, på att de motionerar för litet eller äterfelaktigt. Trots att det inte finns några tecken på att dearbetande inom gummiindustrin skulle vara meroaktsamma med sin hälsa än andra fabriks- ochindustriarbetare så anser arbetsköparen att det är andrafaktorer än arbetsmiljön som orsakar ohälsa.Så länge företag och myndigheter har den inställningenså kommer de inte frivilligt att förbättra arbetsmiljön.4. Arbetsmiljön är ett intresse för de anställdaMakten över arbetsmiljön finns hos arbetsköparen på deenskilda arbetsplatserna. Det statsmakten kan göra är attförsöka påverka företagsledningarna och offentligamyndigheter att fatta beslut och vidta åtgärder som står iöverensstämmelse med den politiska linje som riksdagenssammansättning ger uttryck för. Ett sätt att göra det är attstifta lagar som ålägger företagen vissa skyldigheter.I propositionen föreslår nu regeringen attarbetsköparens anvar för arbetsmiljön på arbetsplatsenskall formuleras tydligare. Det är bra. Men fortfarandeundviker regeringen att tala om makten på företagen. Omarbetsköparen struntar i att förbättra arbetsmiljön utövarhan sin makt över de anställda. Det är inget ansvar hanhar -- det är makt.Men lagen och arbetsmiljömyndigheternas arbetefortsätter att förutsätta att ''arbetsgivare och arbetstagare''har ett gemensamt intresse'' av att arbetsmiljön förbättras.Det är inte sant.Företagets ledning har ett huvudsakligt intresse som bl a formuleras i aktiebolagslagens 12 kap 1§ 2 st. Där förutsätts att ett företags huvudsakliga intresse äratt bereda aktieägarna vinster. Företagets verksamhet,organisation m m syftar till att tillgodogöra sig vinster.Att ha en god arbetsmiljö på företaget blir följaktligenbara intressant om det kan öka vinsterna. Ofta kan det det.En dansk studie visar t ex att de svenska restriktionerna beträffandeanvändningen av styren i plastindustrin har lett till attsvensk plastindustri har en jämförelsevis ny och effektivmaskinpark. Speciellt i den begynnande lågkonjunkturenhar det ett stort ekonomiskt värde för företagen.Företagsekonomiska institutionen i harockså gjort undersökningar och utvecklat en metod somvisar hur mycket företagen förlorar på dålig arbetsmiljö.Det handlar om sjukfrånvaro, personalomsättning,produktivitetsförluster m m. När metoden tillämpas på deenskilda företagen visar den ofta mycket stora kostnader förföretagen. blir företagsledningen överraskadöver dessa tidigare osynliga kostnader.Det råder alltså inget tvivel om att en dålig arbetsmiljöoch därav följande hög sjukfrånvaro innebär stora förlusterför företagen. Trots detta kan företagens arbetsmiljöarbetenärmast beskrivas som ett mycket gammalt och trasigtlapptäcke där man fortsätter att lappa och laga därproblemen för tillfället är mest akuta.Orsakerna till företagens dåliga framförhållning ärnaturligtvis många. Men en stor bov i dramat är företagenskortsiktiga vinstkalkyler. Det gäller för företagen att kunnavisa att en satsning ger vinst på mellan tre och . Påsenare tid har man, influerad av företagen i , t o m börjat mäta satsningar och vinster utifrån halvårs-eller kvartalsrapporter.När det gäller dålig arbetsmiljö och hög sjukfrånvaro ärdetta ett för kortsiktigt perspektiv. Konkurrensen, tvångetatt fatta snabba beslut och ett högt uppdrivet tempo gör detockså svårt att göra långsiktiga arbetsmiljöinvesteringar.Och snart befinner vi oss i en lågkonjunktur igen och dåminskar arbetsköparens intresse av att behålla personalen.Men arbetsmiljön och människors hälsa är alltför viktigaför att få styras av konjunkturerna eller av arbetsköparnaensamma. Det har länge varit en viktig fråga för denfackliga rörelsen och den politiska vänstern att försökaförmå arbetsköparna att förbättra arbetsförhållandena förde anställda.Av erfarenhet vet vi att företags och myndighetersintresse av en bra arbetsmiljö är en chimär. Företagensintresse är i första hand att gå med vinst. De arbetandesförhållanden kommer så gott som alltid i andra eller tredjehand.Men det är inte bara vinstintressen som styrarbetsköparnas handlande (eller brist på handlande). Omarbetsköparna tänkte i strikt ekonomiska banor skulle detkanske leda till en bättre arbetsmiljö för de anställda. Menden ekonomiskt rationella människan ''homo econumus'' ären ovanlig företeelse, också i företagsvärlden. Istället styrsmänniskors handlande till stor del av vanor och rutiner. Detbekräftas både i det praktiska livet och av alltfler kritiskasamhällsforskare. Arbetsmiljöarbete har inte blivit någonmer omfattande vana i företagen. Inte heller finns detutarbetade rutiner för arbetsmiljöåtgärder.Sammanfattningsvis kan man konstatera att det är fåarbetsköpare som vidtar åtgärder utan att vara tvungna tilldet. motion syftar till att öka de anställdasoch fackföreningarnas möjligheter att tvinga framförändringar.5. Nej till korporativismenSocialdemokratin har också på arbetsmiljöområdetförsökt påverka utvecklingen genom en korporativistiskordning. Olika statliga eller offentligaarbetsmiljöinstitutioner har fått ett mycket starkt inslag avpartsföreträdare i styrelser, nämnder, arbetsgrupper o s v.Också i det konkreta arbetsmiljöarbetet ute på företagenhar SAP verkat för korporativistiska lösningar iskyddskommittéer och andra delar avskyddsorganisationen.Vänsterpartiet har länge kritiserat de korporativistiskatendenserna i samhället och menat att det dels är principielltfelaktig, dels inte kommer att fungera eftersommotsättningarna i samhället, t ex mellan arbete och kapital, är alltför starka.Det har ironiskt nog visat sig att denna hållning delas avSvenska , . SAF harannonserat sitt utträde ur alla myndighets- ochnämndsstyrelser där de är representerade.De anser att det är principiellt tveksamt att de skall tamyndighetsansvar och att de har lättare att föra fram och fågehör för sina synpunkter på andra sätt.Om nu SAF menar allvar och försvinner från t ex beslutande organ är detta ettbrott mot den princip varpå bl a arbetsmiljöarbetet är uppbyggt. Regeringen haruppenbarligen ingen som helst beredskap för denuppkomna situationen eftersom problemet inte ens nämns ipropositionen.Det finns många frågor kring SAF:s beslut. Vilkakonsekvenser får det, hur resonerar SAF, hur ser enönskvärd utveckling ut? Men inget av detta svararregeringen på. Man förefaller inte ens ha reflekterat överfrågeställningarna.SAF:s agerande kan förklaras på olika sätt. Till att börjamed kan man konstatera att SAF är beredd attställa upp och arbeta för de aktuella myndigheterna. Detkan vara utslag av att man inte heller anser attmyndigheternas arbete är viktigt och att man helst såg attde lades ner, vilket de också förordar när det gäller t ex arbetslivsfonden och arbetsmiljöfonden.Det förefaller också som om SAF är trött på samverkanoch samarbete och hellre vill ha konfrontation. Det är välnaturligt att i första hand se de arbetandes organisationersom en förväntad motpart. Men SAF:s beslut riktar sigockså mot den politiska makten och den linje somregering/riksdag hitintills fört. Hur möter regeringen dennaframstöt?Trots att SAF lämnar styrelserna vill man vara kvar iarbetsgrupper, diskussionsgrupper o s v. Det är troligt att man också kommer ägna sig åt s k lobbying i olika beslutande församlingar. Det innebäratt man osynliggör sitt inflytande och gör sinaställningstaganden och uppfattningar hemliga. Det innebärett allvarligt brott mot den offentlighet som är en avdemokratins mest grundläggande förutsättningar.Offentlighetsprincipen som gäller i alltmyndighetsarbete och som i någon mån öppnat den slutnavärld som näringslivet utgör är ingenting som eftersträvas avarbetsköparna. Tvärtom ses öppenhet och offentlighet oftasom ett hot. SAF:s agerande kan leda till att arbetsplatsernaoch företagen i än högre grad än tidigare sluts för insyn ochinflytande från t ex den politiskt tillsatta statsapparaten.Det är en icke önskvärd utveckling.Vänsterpartiet säger bestämt nej till korporativistiskaprinciper, men beklagar att det var () och inte fackföreningsrörelsen som agerade först.Vänsterpartiet undrar nu hur det socialdemokratiskaregeringspartiet skall bemöta detta frontalangrepp mot enav dess ledande principer i samhällsbyggandet. Vi avvaktarmed spänning svaret.6. Hur skall arbetsmiljölagens intentioner förverkligas?1974 års arbetsmiljölag betonade regler och straff mer äntidigare. , arbetarskyddsstyrelsen(ASS) och yrkesinspektionerna (YI) fick utökadebefogenheter och det ställdes krav på attarbetarskyddsstyrelsen skulle utfärda detaljeradeföreskrifter för att fylla ut ramlagens bestämmelser.Men både yrkesinspektionen ocharbetarskyddsstyrelsen har anpassat sig till en mycketförsiktig strategi gentemot arbetsköparna. Normgivandetgår långsamt framåt och arbetarskyddsstyrelsen är mycketobenägen att föreskriva straff för brott mot de utfärdadeföreskrifterna.De föreskrifter som arbetarskyddsstyrelsen utfärdar ärdessutom alltför vaga till sin karaktär. Föreskrifterna skrivsoftare med ''bör'' än med ''skall''. Det förefaller som omarbetarskyddsstyrelsen därmed tar avstånd från sina egnaföreskrifter och är rädd att de skall vara orimliga ellerkanske t o m mindre viktiga. Föreskrifterna bör vara formuleradepå ett sådant sätt att företagens skyldigheter klart framgår,gärna med preciserade värden och gränser. Det stöder deanställda i deras kravställande och förhandlingar medarbetsköparen som yrkesinspektörerna får kännaett mer aktivt stöd från verksledningen.Det är också viktigt att den som inte bryr sig om att följaverkets föreskrifter straffas för detta. Det kan reglerasgenom att verket i högre grad än nu föreskriver straff förbrott mot de enskilda bestämmelserna.Men det är troligen både bättre och effektivare omriksdagen tar sitt politiska och lagstiftande ansvar och infören särskild lagregel i arbetsmiljölagens 8 kap. Den kan t ex formuleras som att den som inte följerarbetarskyddsstyrelsens föreskrifter eller på annat sättbryter mot arbetsmiljölagens 2 och 3 kap. skall dömas till böter eller fängelse. Det skall räckaatt arbetsköparen är oaktsam eller likgiltig för att han skallkunna fällas. Det skall inte krävas uppsåt, som är etthårdare och mer svårbedömt rekvisit. Talan skall föras iallmän domstol.Tvister om hur arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter skalltolkas kan fortsätta att föras till arbetarskyddsstyrelsen.Men besluten bör vara prejudicerande och utformas på ettsådant sätt att de underlättar tolkningen och tillämpningenför framtiden.Redan när den nya arbetsmiljölagen infördes ochförändrades i i mitten och slutet av 70-talet påpekadevänsterpartiet (vpk) att detaljerade och straffsanktioneradebestämmelser var viktiga för arbetsmiljöarbetet ute påarbetsplatserna. Erfarenheterna visar att vi redan då haderätt; fackliga företrädare säger sig ha betydligt lättare att fågehör för sina krav om ASS har utfärdat bestämda normer.Huruvida straffsanktionering skulle vara ännu bättre ärsvårt att säga. I detta avseende har ASS bara utnyttjat sinabefogenheter i en handfull bestämmelser av ganskaformalistisk karaktär.Yrkesinspektionerna kritiseras både från fackligt hålloch i olika forskningsrapporter för att vara alltför eftergivnamot arbetsgivarna. Det tar ofta innan ett företag fårbesök av en yrkesinspektör. har t om antalet besök ute på arbetsplatserna minskat.Enligt yrkesinspektörerna är arbetsmiljöerna överlagmycket bra. Eller hur skall man tolka det faktum att manbara lade 338 förelägganden under ? Och att bara150 av dessa förenades med vite? Då är det väl att märka gjorde 41 610 arbetsplatsbesök.Det faktum att inspektörerna trots allt lade 14 173 inspektionsmeddelanden tyder dock på att man trotsallt är ganska missnöjd med förhållandena ute påarbetsplatserna. Men att man fortsätter med sin ''mjukastrategi''.Inspektionsmeddelanden är inte något som regleras ilagen. Det är helt enkelt en sorts meddelande om attinspektören inte är nöjd med företagets arbetsmiljö. Menett sådant meddelande har inga rättsliga effekter och kaninte åberopas i t ex domstol av lönearbetare eller andra intressenter.Inspektionsmeddelanden blir helt enkelt ett sätt föryrkesinspektionerna att slippa lämna förelägganden ellerförbud.Användandet av inspektionsmeddelanden, det lågaantalet förelägganden, bristen på straffsanktionerade reglerm m, bekräftar att arbetarskyddsverket orienterar sig bortfrån sin roll som kontroll- och tvångsinriktad myndighetmot frivillighet och lämpor.Frivillighetslinjen har gamla traditioner, som har levtkvar i det nya verket och i tillämpningen av den nya lagen.Det är inte bra och gamla traditioner är svåra att bryta. Mendet finns fler och större problem.Ett svårt hinder att forcera är den avvägning mellanekonomiska intressen och de anställdas arbetsförhållandensom måste göras. T ex gör arbetarskyddsstyrelsen i sitt föreskriftsarbete ensorts ''cost-benefit''-kalkyl. Det innebär att man värderarkostnaden för en åtgärd i relation till den nytta denåstadkommer. Man tittar då också på den marginellanyttoeffekten, vilket i praktiken innebär att man värderarmänniskors hälsa i pengar. ''En åtgärd kostar vilket räddar 100 människor från att skadas. Attytterligare förbättra skyddet så att 125 människor förblirfriska kostar .'' Är effekten då tillräckligt stor i förhållande tillkostnaden? Resonemanget är mycket cyniskt, men ansesvara realistiskt och verklighetsförankrat. Det ifrågasättssällan av dem som arbetar i t ex arbetarskyddsverkets styrelse.Riksdagen måste ta avstånd från denna typ avresonemang. Människors hälsa kan inte värderas i pengar.Kan åtgärder vidtas så skall det göras!Men det är inte bara arbetarskyddsverkets fel. Det är tillstor del en följd av arbetsmiljölagens ramlagskaraktär. Manrör sig mellan två poler -- brukarintresset ochlönsamhetsintresset. Då är stödet ''utifrån'' speciellt viktigt.Arbetarskyddsverket och dess tjänstemän behöver få hjälpmed motivation, engagemang och moralisk kraft. Det är änviktigare nu i den begynnande lågkonjunkturen. Det måstet ex göras klart att det inte är yrkesinspektörernas uppgiftatt slå vakt om jobben. Det får andra göra.Yrkesinspektörernas uppgift är att se till attarbetsmiljölagens intentioner efterlevs och uppfylls. Detkan kännas otacksamt och det kan hända att de arbetandeockså reagerar negativt på åtgärdsförslag om arbetsköparenspelar ut arbetsmiljön mot arbetslöshet.Därför måste regeringen vara konsekvent i sinainstruktioner och arbetsordningar och i kontakter medarbetarskyddsverket och ställa krav på en hårdare linjegentemot företagen. Det räcker inte med allmäntformulerade önskemål i en proposition.Vänsterpartiet föreslår att regeringen låter utreda hurarbetarskyddsverkets ''mjuka'' linje och frivillighetsstrategiskall kunna brytas. måste kunna levaupp till sin roll av tillsynsmyndighet och börja använda sigav sina långtgående befogenheter.Det är också viktigt att arbetarskyddsverket får klart försig att det är andra instanser, t ex arbetsmiljöfonden, som i första hand skall ge råd,initiera kunskapsinsamlande och sprida information. Ävenom föredragande statsråd poängterar attarbetarskyddsverket är en kontrollinstans och inte enrådgivare, pratar statsrådet på andra ställen om attyrkesinspektörerna i vissa fall kan fortsätta med sinrådgivande verksamhet. Det är viktigt att vara konsekventoch vi föreslår att regeringens inkonsekvenser på dettaområde påpekas av riksdagen.Yrkesinspektionerna skall alltså se till att de politiskabeslut om arbetsmiljön som fattats efterlevs. De kan inteensamma kontrollera alla företag. Ett nära samarbete ochgoda kontakter med de anställda är därför viktigt.Inspektörerna bör finnas tillgängliga för kontakter även påobekväma arbetstider.