mot · GE02U431 · 1991-01-25 00:00:00 — l990kunde vi glädjas över att visionen av ett aktivt ochfungerande FN också ser ut att äntligen kunna förverkligas.Oväntad reaktion -- därför inte förebyggandeDet var mycket glädjande. Men en viss tragik ligger i attingen verkade ha trott på detta innan. För idén medkollektiv säkerhet är ju att den ska vara fredsbevarandegenom att avhålla från anfall -- den som överväger attackska i förväg veta att angriparen får hela eller åtminstone del av världen emot sig.Det tragiska ligger i att det förebyggande inte kundefungera av det enkla skälet att FN:s reaktion inte kundeförutses. Det är som om en polis stod bakom ett träd ochbevittnade tjugo inbrott men ingrep först mot dettjugoförsta. Hade han ingripit redan från början skulle deflesta tjuvar inte ens ha försökt.Vi måste förutsätta att angrepp föregås av något slagsövervägande av troliga vinster och förluster. Juobehagligare följder angriparen måste räkna med, destomindre sannolikhet för anfall.All erfarenhet visar också att det är oerhört mycketlättare att få någon att avstå från ett anfall än att få honomatt dra sig tillbaka när han väl börjat anfallet. Ju större ellermer självfixerad en angripare är, desto mer prestige hindrarhonom att erkänna att han gjort fel.Det är inte troligt att önskade ett världskrig närhan anföll l939. Han hade tidigare lagtunder sig bit för bit utan att demokratierna ingrep tillförsvar. Men och stod nu plötsligt vidsina ord, vilket deras tidigare uppträdande inte tytt på.Förmodligen hade världskriget kommit ändå, men senare.Hitler verkade inte önska ett stort krig så tidigt.På motsvarande sätt var det kanske när Sovjetinvaderade julen l979. och hansunderhuggare underskattade kraftigt den reaktion somsedan kom från (att man dessutom felbedömdebefolkningens beslutsamhet att försvara sin frihet är mycketvanligt historiskt sett).För en stormakt är det inte svårt att låta bli en vissinvasion. Men det är oerhört mycket svårare att erkännamisstag och dra sig tillbaka. Det skulle i fallet Afghanistanta bortåt ett årtionde, till stor del antagligen för att Moskvasprestigetänkande fick styra.För -- och för framtidenDet är denna mekanism som gör det dubbeltangeläget att verkligen tvinga att lämna . Detförsta -- och självklart i sig helt tillräckliga -- skälet är attKuwait har samma rätt som alla andra av FN:smedlemsstater att vara en fri stat. Men det andra skälet harockså en oerhörd betydelse, nämligen att visa att världen,genom FN, nu menar allvar med principen att inget land harrätt att med vapenmakt inkorporera en annan stat.Det första skälet är alltså , det andra gäller statersom kan hotas oavsett i vilken världsdel deligger.Sverige har ofta talat om små staters rätt till trygghet.Man kan inte lita på välviljan hos härskare -- i så fall skulleinget FN behövas. Vi behöver ett FN som kan sätta kraftbakom principerna.Naturligtvis finns även efter en återvunnen suveränitetför kvar den begränsning i FN:s handlingsförmågasom ligger i vetorätten. Men eftersom den varförutsättningen för att skulle kunna gå med i FN ärdet ur svensk synpunkt inte något som vi rimligen kaninvända emot.Vilken som helst av de fem staterna med vetorätt kanhindra FN från att ingripa mot framtida fredsstörare. Menrimligen är det ändå så att ett kraftfullt uppträdande motIraks invasion försvårar framtida användande av vetot. Attfå någon av de fem att godta ett FN-ingripande motvederbörande själv kommer väl inte i ifråga. Men moralisktblir det mycket svårare att använda vetot för att förhindraett FN-ingripande mot någon annan som anfaller. FNkommer inte att kunna fungera mot alla tänkbaraangripare, men väl emot de allra flesta. Och det vore ettstort framsteg jämfört med vad som i praktiken gällt underårtionden.Ny chans för FNGenom säkerhetsrådets beslut l990 har alltså FN fått enställning som organisationen inte tidigare haft; äntligen ettFN som kan agera utifrån sina grundläggande principer attinte tolera att en stat med våld lägger under sig en annan.Jag går här inte in på en diskussion om vilka åtgärdersom i sig vore mest ändamålsenliga i varje enskild situation.Därom kan det vara delade meningar mellan stater. Detviktiga är då att de argumenten prövas inom säkerhetsrådet,vilket naturligt kan förhindra mycket snabba beslut.Men när säkerhetsrådet fattat beslut är det heltavgörande att så många stater som möjligt är lojala motdetta beslut. För annars undergrävs FN inifrån, om statefter stat agerar mot säkerhetsrådet.Sverige mer än de allra flesta måste känna detta. Delstog det som en svår motgång när NF havererade justdärför att medlemsländer svek förbundet iAbessinienfrågan. Dels har ju kanske mer energisktän någon annan stat under senare årtionden pläderat för attFN måste stärkas genom att medlemsstaterna sluter uppbakom FN och dess beslut och därmed ger organisationenen möjlighet att värna små staters integritet.Mot den här bakgrunden känns det en aning främmandeatt varit så pass snävt mot FN nu när säkerhetsrådetför första gången tagit sin uppgift på allvar när ett litet landvåldtagits.Den svenske statsministerns brev till ärinte i linje med årtiondens svenska utrikespolitik att stärkaFN som värnare av folkrätt och små staters säkerhet.FN:s säkerhetsråd fattade sitt beslut om sanktioner ochtidsgräns för tillbakadragande från för att övertygaangriparen att han måste lämna . Och eftersom Irakär en diktatur är naturligtvis diktatorn nyckelpersonen.Det är då inte särskilt lämpligt att statsministern skrivertill samme diktator utan att bestämt backa upp FN:s beslutmen i stället nämner frågor och initiativ utanförsäkerhetsrådets resolution. Det hade kanske inte gjort såmycket om ett sådant brev kommit från en stat som allmäntvisat sig ointresserad av FN och dess principer. Men Sverigehar ju velat framstå som mönstermedlem i FN.Av jordens miljarder invånare är en enda person viktigareän alla andra att påverka i Kuwait-frågan. Och just till denpersonen skriver den svenske regeringschefen ett brev somkunde tolkas som ett försök att reducera effekten avsäkerhetsrådets beslut. Utländska reaktioner på brevetvisar att det tycks ha uppfattats så.Ytterligare en aspekt är naturligtvis att om avtillfälliga egna intressen tvekar att ge stöd åt FN så kan manju inte gärna kritisera andra länder om de för egna behovgår FN emot. Hela idén med en världsorganisation måstebygga på solidaritet.Medlemmarna gör FNDet är självfallet utomordentlig viktigt att FN får störstamöjliga uppslutning när det ingriper mot en fredsstörare.Sverige har med eftertryck betonat att FNi sig aldrig kan vara en faktor. FN blir verkningsfullt baragenom sina medlemmar, alltså genom att så många sommöjligt är lojala mot FN och stöttar dess beslut ochaktioner.Irak och de grupper som sympatiserar med detta landhar gått in för att försöka förringa säkerhetsrådet genom attutmåla det hela som en ensidig amerikansk åtgärd. Avsiktenär att den vägen söka reducera betydelsen av säkerhetsrådetoch dess beslut.Avgörande i detta läge är naturligtvis att många länderställer upp. I just det här fallet med ökenförhållanden kandet vara svårt för stater att ha relevanta enheter att sända.När skickat ett fartyg till området är båten i sigsjälv inte särskilt viktig. Mer avgörande är den politiskainnebörden, att en demokrati och självständig stat genomdenna handling visar sin solidaritet.Det är viktigt att framhålla att det här främst hadebetydelse som manifestation i syfte att förmå angriparen attlämna utan blodsutgjutelse. Ju fler länder, destostörre politiskt tryck. Misslyckas detta och man tvingastillgripa våld är det förmodligen de FN-allierades militärakraft mer än antalet deltagande länder som avgör.Jag är en smula frågande till den svenska linjen i Kuwait-frågan: att vi ställer upp bara FN uttryckligen begär det avoss men inte annars. Om FN skulle sända en sådan begärantill flertalet eller ett antal av sina medlemmar kan det ju blikontraproduktivt om några säger nej. Dessa staters nejskulle ju då kunna användas i propagandasyfte avmotståndarna till säkerhetsrådets beslut. uttalade att tvångsåtgärder får användas ominte återfått friheten senast den l5 januari så lågsjälvfallet i detta beslut att säkerhetsrådet menade att allasom ställer upp för att möjliggöra en sådana aktion därmedskulle ha givit ett bidrag till att öka sannolikheten för attutrymningen av verkligen kom till stånd före detdatum säkerhetsrådet angivit.FN, och framtidenAtt kunna delta med enheter i FN-operationer är naturligtvis inget som kan improviseras,eftersom geografiska förhållanden kan vara helt annorlundaän de skandinaviska. Inom det svenska försvaret finns docken icke stridande enhet som fått enutomordentlig erfarenhet av verksamhet under mycketolika klimat- och terrängförhållanden, transportdivisionenvid F 7, utrustad med TP 84 . Besättningar ochmaskiner ur den har verkat med hjälparbete iEtiopien och rader av andra aktioner i olika världsdelar.Det ligger i sakens natur att regeringen får en avgöranderoll i utrikespolitiken. och dess ledamöterkommer i bakgrunden, särskilt i frågor som behöveravgöras snabbt. Vad bör stå för är främst denlångsiktiga och principiella inriktningen. Jag tycker detfinns anledning för att betona att de värderingarsom låg bakom redan vid beslut om svensk FN-anslutning bör ligga fast och att det slut gerökade möjligheter för FN att kunna fylla den funktion somförutsattes vid organisationens bildande.Jag har tyckt mig uppleva att regeringens, och då särskiltregeringschefens, uttalanden och handlanden varitmotsägelsefulla under Kuwaitkrisen. Positiv är dock denklara deklaration som utrikesministern avgav införriksdagen den l7 januari : ''Vårt stöd till FN grundas påatt organisationens yttersta syfte är att upprätthållainternationell fred och säkerhet. Uppfyllandet av dennamålsättning kan, i enlighet med , som sista utvägkräva användande av vapenmakt, när andra åtgärder ärotillräckliga. ''Genom sammanbrott finns stora möjligheter attFN kan bli en långt mer aktiv och betydelsefull faktor i deninternationella politiken i syfte att förebygga krig och slåvakt om små staters integritet och om mänskliga rättigheter.Detta förutsätter att betydligt fler stater, och då även destora staterna, visar större intresse för FN och de principersom måste ligga bakom en kollektiv säkerhetsorganisation.Det betyder i så fall att roll i FN relativt settreduceras kraftigt, inte därför att skulle visaminskat intresse utan genom att andra som gjortmycket litet skulle öka sitt.FN:s bestämda ställningstagande efter anfall kanbli en vändpunkt i FN:s historia genom att organisationennu tar det ansvar som grunddokumenten förutsatte. Det varolyckligt att denna handlingskraft inte hade signaleratstidigare, ty då skulle kanske inte ha anfallits. Destoviktigare är därför att FN:s medlemsstater med allatillgängliga medel bidrar till att befrias, dels förKuwaits skull, dels för att detta skulle manifestera för allastater att världsorganisationen har ett ansvar att förebyggaaggression. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att den principiella grunden förden svenska FN-politiken ligger fast,2. att hos regeringen begär en analys avkonsekvenserna för om FN får ökade möjligheteratt spela en reell roll som kollektiv säkerhetsorganisationsamt våra möjligheter att aktivt bidra därtill.