mot · GF02So4 · 1991-10-07 00:00:00 — med anledning av förs. 1990/91:17 revisorers förslag angående den svenska hälso- och sjukvården Den svenska vården och omsorgen har byggts upp i storpolitisk enighet med ambition att erbjuda alla ettheltäckande skydd vid svår eller tillfällig sjukdom. Systemetär centralistiskt, i praktiken helt politiskt styrt ävenbeträffande produktionen. Finansieringsformen ärsammansatt av landstings- och kommunalskatter,försäkringsavgifter och statliga bidrag. Den ekonomiskaförvaltningen av medel är integrerad i statens ochkommunernas övriga finanser.Från befokningens synpunkt har systemet fungerattillfredsställande så länge resurser kunnat tillföras i taktmed ökade behov. har det statsfinansiellaläget tvingat fram ekonomiska restriktioner. Resurserna harinte längre kunnat öka med kraven. I detta läge var detlänge politiskt omöjligt att minska olika former av direktakontantersättningar till befolkningen. Kostnader för dessafick stiga med kraven och utan restriktioner. Besparingarnadrabbade därför speciellt vården och omsorgen. Eftersomriksdagen prioriterat den nödvändigautbyggnaden av primärvården, har restriktionerna fåttsärskilt genomslag i vården och omsorgen av de svårt ochlångvarigt sjuka av vilka flertalet är mycket gamla.Restriktionerna fick också genomföras under en perioddå nya stora krav ställdes på vården. Antalet äldre, de mestvårdbehövande, ökade snabbt; ökadeantalet 75-åringar och äldre med . Vi har fått en enorm medicinskutveckling som ställer krav på resurser. Krav ställs på bättrepsykosocialt bemötande av patienterna och deras anhöriga.Möjligheterna till personlig anhörigvård i hemmet hardessutom minskat genom den höga förvärvsfrekvensen.Sverige har världens äldsta befolkning och högsta andelyrkesarbetande kvinnor. I redovisas för närvarandesom sjukvård utgifter för omsorg och omvårdnad, vilka iandra länder inte tas med inom den ramen. I den svenskasjukvården redovisas alla utgifter, vilket inte är fallet imånga EG- och OECD-länder.Genom utvecklingen har resurser för vårdoch omsorg krympt i förhållande till behoven. Eftersomriksdagen inte ändrat sin ambition att ett heltäckandenätverk skall erbjudas alla, har prioriteringar fått styras avbehoven att lösa akuta problem och utan hänsyn tillekonomiska återverkningar på övriga delar av vården. Detär naturligt att i detta läge inom vården prioritera kortvarigtingrepp eller behandling som kan leda till full hälsa framförlångvarig vård och omsorg som inte kan göra det. Utan attnågra övergripande politiska beslut blivit fattade har vårdenav de svårt och långvarigt sjuka och av de äldsta i praktikenblivit lägst prioriterad. Det senaste exemplet är den i sigmycket önskvärda vårdgarantin. Om operation garanterasinom 3 månader måste sannolikt återigen resurser till stordel tas från andra vårdformer som inte är prioriterade.Det är osäkert om den utvecklingen stämmer medriksdagens avsikter och allmänhetens prioriteringar.Utvecklingen är resultatet av att olika delproblem ofta lösesunder opinionens tryck utan att hänsyn tas till helheten. Desvårt och långvarigt sjuka och de mycket gamla har svårt attgöra sin röst hörd i debatten. Till utvecklingen bidrar ocksåuppdelningen av ansvaret för vården, omsorgen ochkontanta ersättningar mellan stat, landsting och kommuner,varvid statens ansvar (för kontanta ersättningar)prioriteras.Ytterligare meningsfulla effektiviseringar är möjliga,främst inom den operativa verksamheten, i intensivvårdenoch vissa öppna vårdformer. Dessa kommer att underlättasgenom avreglering, mångfald och konkurrens. Ökadflexibilitet kommer också i andra avseenden förbättravården. Endast mycket begränsade effektiviseringar ärdock möjliga i vården och omsorgen av de svårt ochlångvarigt sjuka och av de äldsta. kommerkraven att öka främst på dessa vårdformer. Antalet 80-åringar beräknas öka och 85-åringarna -- de i störst behov av vård ochomsorg -- . De äldre mår bättre, men kroniskaåldersjukdomar minskar inte vilket ökar behovet av platserpå ålderdomshem , långvården , servicebostäder , specialiserade vården , och hemsjukvården . Allt enligt bilaga till pensionsutredningen.Vi har fortfarande till stora delar bra vård i . Menlandsting och kommuner har redan ett årligtdriftsunderskott på 20 miljarder kronor.Investeringsbehoven är på många platser grovt eftersatta.Riksdagen bör skyndsamt ta sig an dessa problem ochgöra det med stor öppenhet. Den presenteraderegeringsförklaringen visar att den nya regeringen är starktmedveten om de växande problemen inom sjukvården ochäldreomsorgen. Regeringen har slagit fast att en av dessviktigaste uppgifter när det gäller välfärdspolitiken är attförbättra och förändra vården. Regeringens avsikt attgenomföra en större översyn av sjukvårdens organisationoch finansiering stämmer bättre överens medkristdemokraternas uppfattning än det begränsade uppdragsom revisorer föreslår att en parlamentariskkommission skall genomföra. Ett så begränsat uppdrag kanåter leda till att man löser nya akuta problem utan hänsyntill återverkningar på övriga delar av vården.Olika former av systemförändringar har blivit föreslagnai revisorernas rapport. Vi vill utöver dessa peka på två:Den nuvarande stela indelningen i primärvård,långvård, hemsjukvård, sjukhemsvård, specialiserad vårdm m har ingen motsvarighet i många sjukdomars förloppoch därmed i berörda patienters och anhörigas behov.Liksom i andra länder bör det vara möjligt för enprimärvårdsläkare att besöka ''sin'' patient efter intagningpå ett sjukhus och komma med synpunkter på vården. Påsamma sätt bör det vara möjligt för läkare, sjuksköterskoroch helst också andra verksamma vid en specialistklinik attunder arbetstiden som konsulter besöka ''sina'' patienterinom hemsjukvården, långvården, på ett sjukhem. Dettakan gälla patienter med svåra kroniska sjukdomar sominvalidiserande reumatism, vissa neurologiska åkommor,kroniskt sjuka cancerpatienter m fl. Erfarenheten visar att en på så sätt förbättradvårdkontinuitet ger trygghet åt patienten, de anhöriga ochpersonalen inom långvården, hemsjukvården ochprimärvården.Av praktiska skäl är det nödvändigt att ålägga läkarnauppgifter som sjukskrivning, förtidspensionering,intygsskrivning m m. När det gäller förtidspensionering bör ansvaret äveni praktiken åläggas särskildaförtroendeläkare. Dessa bör ha utbildning om lämpligarehabiliteringsmöjligheter, sociala och psykologiskanackdelar av en förtidspensionering och hur dessa kanundvikas. Även vid övrig långtidssjukskrivning börförsäkringskassan tidigt medverka till rehabilitering.Enligt den rapport om hälso- och sjukvården somriksdagens revisorer utarbetat är bristen på resurser inte ettproblem. Det finns i rapporten inget sakligt underlag förden slutsatsen. Mycket talar för att med de framtida kravsom ställs på sjukvården och äldreomsorgen följer attresurstillskott i någon form kan visa sig vara ennödvändighet.Revisorernas förslag beträffande behovet av enförändrad vårdstruktur, förstärkt primärvård, effektivareslutenvård och bättre uppföljning och utvärdering är steg irätt riktning. Sådana allmänna uttalanden torde dock intevara tillräckliga. Som regeringen nu fastslagit i sinförklaring krävs dessutom en genomgripande översyn av bl a finansieringsformerna.För att synliggöra icke tillgodosedda angelägnasjukvårds- och omvårdnadsbehov bör den av regeringenaviserade översynen av sjukvården och omsorgen omfattaframförallt de vårdbehövande äldre och svårt sjuka med gråsjukdomar, som inte ryms inom den fungerandevårdapparaten eller vårdas på för låg nivå.Systemförändringar är nödvändiga. Mångfald,konkurrens och flexibilitet bör stimuleras. Man får dockinte utgå från att detta är tillräckligt för att tillgodosebefintliga brister, eftersläpningar i investeringar och 90-talets behov.Som regeringen framhåller i sin förklaring, fungerarvälfärdspolitiken inte alltid som den skall och att statenmåste ha det yttersta ansvaret för att alla medborgare gesen grundläggande trygghet vid sjukdom, ålderdom ochhandikapp. Regeringen bör därför skyndsamt initiera denaviserade större översynen av sjukvården, dess organisationoch finansiering. Därvid bör särskilt beaktas de mestutsatta, dvs de svårt och långvarit sjuka och de mycketgamla. Därmed tillgodoses vad regeringen framhåller i sinförklaring, att arbetet skall intensifieras för att skapavärdiga villkor för gamla och sjuka. För att organisationenoch finansieringen av vården och omsorgen skall få enlångsiktig lösning bör man överväga om inte översynen börfå formen av en parlamentarisk beredning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om den svenska hälso- ochsjukvården.