mot · GE02K214 · 1991-01-25 00:00:00 — En handbok i etik för politiker I motionen K226 till 1989/föreslog jag attriksdagen skulle begära att regeringen lät utarbeta ettförslag till handbok i etik för politiker. Till min storaförvåning avstyrkte min begäran ochriksdagen avslog den. Utskottets motivering för sinavstyrkan är minst sagt obetalbar och jag återger dendärför:Enligt utskottet skulle av statsmakterna initierade ellerutfärdade regelsamlingar av det slag som föreslås imotionerna K257 och K226 kunna uppfattas som redskapför försök att på ett otillbörligt sätt påverka partiernas inreliv (1990/91:KU1, s 23).Som bekant finns regelsamlingar i yrkesetik för ett flertalyrkesgrupper såsom för läkare, domare, advokater,journalister, bankmän och även företagare. Ingen har härkommit på idén att uppfatta dessa regelsamlingar somredskap för försök att på ett otillbörligt sätt påverka dessayrkesgruppers inre liv!För behovet av etiska regler talar det växandemisstroendet till politiker. I en studie om allmänhetensattityder till politiker --1980 konstateradeTorsten att förtroendet hademinskat med mer än hälften. konstaterade och i studien ''Väljare och val iSverige'' att av de tillfrågade mot år1968 instämde i påståendet att partierna bara ärintresserade av folks röster och inte av folks åsikter.Man har också mätt det s k politikerföraktet genom attfråga om de som sitter i och beslutar tar hänsyntill vad vanligt folk tycker och tänker. 1968 trodde 37procent av de svarande att riksdagsledamöterna negligeradedem. I valundersökningen 1985 hade denna siffra nästanfördubblats. Det betyder att blott en tredjedel av detillfrågade uttalade sitt förtroende för politiker i allmänhet.Politikernas beteende har länge debatterats imassmedierna. Låt mig återge blott ett inlägg, nämligen avUlf Adelsohn, som i en krönika i den 21 mars1988 skrev:Det finns, mig veterligt, ingen annan yrkesgrupp somsmutskastar varandra som politiker. Och som sedan visarupp ett förvånat ansikte över att en stor del av gyttjanfaktiskt också stänker på den som kastar.Frågan om etik i politiken är gammal. Den diskuteradesredan i det antika , då man inte hade vare sig partiereller kandidater, kommunfullmäktige eller parlament.Medborgarna styrde sig själva och folkförsamlingen bestodav minst 5 000, de lagstiftande av 1 000 och folkdomstolen av 500. Medborgarnas dagarfylldes med politisk verksamhet, de hade inte tid medförvärvsarbete och de åtnjöt arvode. I den här situationenställde i dialogen med frågan om intestatskonsten bör anförtros några få, som kan bli skickliga:''Bör den inte liksom läkekonsten och andra yrken kräva enutbildning, så viktig som den är?'' -- Nej, svarar ,det går inte, för statskonsten skall bestå av försynthet ochrättvisa, dvs man beter sig anständigt och fredligt motvarandra och håller överenskommelser. Denna politiskadygd är något som alla måste besitta, annars kan inte en statbestå i längden. Frånvaron av etik och moral leder tillpolitikens korruption och populism (röstfiske).Denna uppfattning anser jag gälla än . Och ettlämpligt sätt borde vara att regeringen lät tillsätta enparlamentarisk utredning, i vilken både rikspolitiker ochkommunalpolitiker inginge och som finge i uppdrag attutarbeta ett förslag till handbok i etik för politiker. Med hänvisning till det anförda hemställsatt begär att regeringen tillsätter enparlamentarisk kommitté med uppgift att utarbeta ettförslag till handbok i etik för politiker.