mot · GE02U246 · 1991-01-25 00:00:00 — En bärande tanke ibarnkonventionen är däremot att genomförandet är eninternationell angelägenhet. Den övervakande kommitténskall därför inte bara påtala missförhållanden utan ocksåhjälpa till att finna en konstruktiv lösning när rättigheterinte kan uppfyllas p.g.a. fattigdom.Kopplingen till biståndet är avgörande förkonventionens framtid. Det har bidragit till att fattiga statervågat acceptera konventionens långtgående krav. Attkonventionen är ett globalt ansvar innebär attförverkligandet är en uppgift för oss alla.Vi har ett stort ansvar att göra konventionen känd ibiståndsländerna. Barn och ungdomar bör också få ökaduppmärksamhet vid fördelning av biståndsmedel. Engenomlysning bör därför ske av barn-och ungdomsfrågornai varje biståndsland.SIDA:s handlingsprogram för kvinnoinriktat biståndhåller nu på att omsättas i praktisk handling. Dettahandlingsprogram måste genomsyra SIDA:s verksamhet ivarje led. Handlingsprogrammets huvudlinje är:attbiståndet i sin helhet blir mera kvinnoinriktat,attspeciella kvinnoprojekt kommer till stånd näromständigheterna motiverar det,att kvinnor på såvälgivar- som mottagarsidan ges möjlighet att aktivt delta ochmedverka i biståndets utformning i stort och i planering,genomförande och utvärdering av enskilda biståndsinsatserochatt biståndsinsatser som befaras få negativakonsekvenser för kvinnors möjligheter till ekonomiskt ochsocialt framåtskridande och självständighet inte kommer tillstånd eller om de redan existerar inte får fortsatt stöd.Särskilda s.k. kvinnohandläggare, som vi längeförespråkat, har tillsatts på våra biståndskontor iprogramländerna. Problemet är att dessa oftast ärlokalanställda och därmed har lägre status än utsändpersonal. En nackdel är att lokalanställda inte har sammakontakt med SIDA som de anställda som verkat iSverige. Många arbetar också bara deltid med s.k.kvinnofrågor. Vi menar att kvinnohandläggarna normaltskall vara utsänd personal och att en övergång till ett sådantsystem successivt skall ske.Ett problem vid en bedömning av kvinnobiståndet är attstatistiken inte är uppdelad på kvinnnor och män. Viföreslår att en målsättning för all statistik omutvecklingssamarbete skall vara att där det är möjligt göraden uppdelad på kön.SIDA:s kvinnoenhet bör förstärkas. Detta är nödvändigtbl.a. för att den skall kunna fungera som sekretariat förSIDA:s kvinnoråd, KIB. Kvinnoenheten har en viktigkoordinerande roll. Den bevakar att svenska åtagandenförverkligas, SIDA:s handlingsprogram för ettkvinnoinriktat bistånd tillämpas och att dess riktlinjerefterlevs. Det är angeläget att kvinnoenheten får resurseratt göra den utvärdering av handlingsprogrammet somenligt planerna skulle gjorts efter fem år.Översynen av kvinnors roll i det svenska biståndet somgjorts av UD visade att de olika biståndsmyndigheternasförutsättningar att bedriva kvinnoinriktat bistånd är väldigtolika. Det är angeläget att de utarbetar praktisktinriktade strategier för att visa hur man kan ta hänsyn tillkvinnoaspekterna. för kvinnor,UNIFEM, som syftar till att stärka kvinnors integration iutvecklingsprocessen bedriver ett framgångsrikt arbete. Viföreslår en höjning av det svenska stödet med 2 milj.kr.7. Våra samarbetsländer 7.1 Principer för val av nya mottagarländerVid val av nya samarbetsländer skall de biståndspolitiskamålen vara styrande. Målet demokratisksamhällsutveckling bör framhållas i högre grad än hittills.Vid val av nya samarbetsländer bör ytterligare någraaspekter vägas in:tidigare kunskaper och erfarenheterfrån landeticke-statliga svenska erfarenheter ochverksamhet i landet (t.ex. missionen)svenskbiståndsnärvaro i andra länder i regionenregionövergripande inriktning av det svenska biståndet iandra länder i regionen (t.ex. miljö/markvård).möjligheterna att bedriva ett framgångsrikt bistånd motbakgrund av den utvecklingspolitik -- inte minst vad gällermarknadsekonomi -- landet bedriver.7.2 Systemet med programländerSystemet med programländer innebär att en betydandedel av det svenska bilaterala biståndet koncentreras till ettbegränsat antal länder, f.n. 18. Det hindrar inte att antaletländer som tar emot svenskt bistånd är betydligt fler. BITS:s samarbetsländer -- ett 20-tal -- som främstär hämtade ur kretsen medelinkomstländer. Stödet tillländer utanför programlandskretsen har på senare årexpanderat kraftigt.Systemet med programländer innehåller en radkomponenter:Långsiktighet i samarbetet.Biståndetplaneras och genomförs i en dialog med mottagarlandetsmyndigheter där deras och våra prioriteringar bryts motvarandra. Ett landperspektiv anläggs.Riksdagen pekarut vissa länder som huvudmottagare.Riksdagen sätterupp landramar som står till förfogande och vars beloppreserveras till kommande budgetår om det inte utnyttjas.Biståndskontor i 17 av 18 programländer (undantaget ärKap ).Dessa inslag är inte en gång för alla givna.Långsiktigheten är ett bärande inslag i systemet menlikafullt kan samarbete avvecklas (med somsenaste exempel). Landramar kan ha olika utformning.Ursprungligen var tanken att de skulle rymma allt biståndtill landet utom det som förmedlas av enskildaorganisationer. ligger åtskilligt bistånd tillprogramländerna utanför landramen (t.ex.katastrofbistånd, vissa miljöinsatser, betalningsbalansstödoch insatser via SAREC och IMPOD).Systemet i stort har en rad fördelar. Vi bygger upplandkunskap. Koncentration minskar bördan påadministrationen. Det är ingen tillfällighet att vårt systemväcker avund i länder som med över 100mottagarländer. har inflytande över vilka ländervi samarbetar med och vilken omfattning det samarbetethar. U-landet har inflytande över biståndets innehåll, vilketi princip -- men inte alltid i praktiken -- minskar risken förfelsatsningar. Biståndet blir i högre grad behovsstyrt, intebara utbudsstyrt. Man behöver inte hasta fram projekt föratt utnyttja tillgängliga biståndsmedel innan de dras in.Men systemet rymmer också en del problem:Det kange en schematisk uppdelning i programländer och icke-programländer som inte motsvarar verklighetens behov.Felet är enligt vår mening att statsmakterna inte har haften mer nyanserad syn på icke-programländer och anlagt ettlandperspektiv när biståndet till dessa utformats. drabbat Filippinerna.Det är utrikespolitisktkomplicerat att avveckla ett programlandssamarbete ochsystemet blir därför oflexibelt.Detta problem uppstår med all sannolikhet så fort vi harambitionen att ha ett långsiktigt samarbete med länder ochinte bara skapa projektöar. En möjlighet att ökaflexibiliteten är att tydligare ange en bortre tidsgräns vidvilken ett samarbete skall omprövas. En allmänt ökadrörlighet i programlandskretsen som vi förespråkat skulleockså något kunna minska dramatiken i dessa beslut.Detkan medföra att för stora summor i landramsmedelkanaliseras genom mottagarlandets administration, när detär andra delar av samhällena som borde utvecklas.Det avgörande här är dock vilket innehåll landramen gesoch vilka kompletterande instrument som existerar bl.a. förutveckling av enskilda organisationer och privatföretagsamhet. Det faktum att inklusive svenskaprogramländer sinsemellan är mycket olika måsteåterspeglas också i landramarnas innehåll.Folkpartiet liberalerna menar att programlandssystemetbör finnas kvar som ett viktigt inslag i det bilateralabiståndet. Det bör kunna modifieras efter hand som nyaerfarenheter vinns och situationen i förändras.Tidpunkter för omprövning av programlandsstatus böroftare anges. Rörligheten i programlandskretsen bör nukunna ökas. En nödvändig flexibilitet åstadkoms ocksågenom användning av andra biståndsinstrument bl.a. förnäringslivsutveckling och enskilda organisationer.Vi ifrågasätter inte värdet av att ha en anslagspost förprojektbistånd till vissa tillgänglig för tillfälligainsatser. Däremot förlorar biståndet i långsiktighet ochtydlighet om alltför omfattande insatser, summor ochländergrupper behandlas under ett klumpanslag av dennatyp. Regeringens tvekan inför beslut om nya programländerbidrar till en sådan oklarhet.Bedömningen av om ett biståndssamarbete skallfortsätta måste innefatta flera hänsyn bl.a. om biståndet äreffektivt och når sina målgrupper, om det kan bidra till atten utsatt nation kan stärka sitt oberoende, om enskildaorganisationer som är verksamma i mottagarlandet harbehov av ett biståndssamarbete på statlig nivå som stöd ochkomplement till sin egen verksamhet och om vi harrealistiska möjligheter att genom vårt bistånd bidra till endemokratisk samhällsutveckling. Det är alltså fråga om enavvägning som måste göras från fall till fall.Det måste finnas mycket starka särskilda skäl om ettland med ett stabilt totalitärt system skall få finnas kvar ikretsen av programländer. Enbart fattigdomskriteriet ärinte tillräckligt. På samma sätt måste länder bedömas, däromfattande och systematiska kränkningar avgrundläggande mänskliga rättigheter -- inklusive tortyr --varit en del av vardagen. I vilken riktningutvecklingen går måste tillmätas stor betydelse.Bistånd bör avbrytas bara när de förutsättningar somsamarbetet vilar på dramatiskt förändras. Avveckling kanske över en längre tidsperiod. Den bör ske i ordnade formerså att inte biståndets innehåll och trovärdighet sombiståndsgivare tar skada. Gällande avtal skall fullföljas. Omdet är nödvändigt skall enstaka projekt kunna drivas vidareäven efter att landramen avskaffats och övrigtsamarbete upphört. Avvecklingen bör föregås av tydligasignaler i dialogen mellan givare och mottagare.7.3 Enskilda samarbetsländerCosta har en unik ställning i Centralamerika.Landet avskaffade sin armé , har en långdemokratisk tradition och bedriver en ambitiösutbildningsoch välfärdspolitik. Under president landet en central roll i ansträngningarna att skapafred i . En oklok ekonomisk politik byggdbl.a. på statliga företag bidrog till den skuldbörda landet nuhar dragit på sig. Politiken har emellertid lagts om ochbilden är nu mera gynnsam.Det finns starka skäl att ge bistånd till har ett utsatt läge i en krigshärjad region.Avskogningen har gått oerhört långt (bara en liten del avden skog som fanns när spanjorerna kom är kvar).Utlandsskulden är tung. Efter vad vi kan bedöma har desvenska biståndsinsatserna via SIDA och BITS haft högkvalitet. Den valda modellen med ett regeringsbeslut, enindikativ tvåårsram och insatser via såväl SIDA som BITShar dock bäddat för komplikationer. Till detta bidrarbristen på lokal representation.Costa kan sägas ha en väl hög BNP per capita föratt bli programland. Å andra sidan rymmerprogramlandsformen fördelar i detta fall. Att göra CostaRica till programland skulle bli en stark markering tillförmån för demokratin och den utvecklingspolitik som förs.Dessutom skulle ansvaret entydigt läggas på SIDA. Viföreslår därför att blir nytt programland ochtilldelas en landram på 40 milj.kr.Filippinerna hör till gruppen mellaninkomstländer meden BNP per capita på . Befolkningen på ca55 milj. växer snabbt. Urbaniseringen som är en följd avstor arbetslöshet på landsbygden skapar stora socialaproblem. De ekonomiska klyftorna är mycket stora.Förhållandena på landsbygden ligger till grund för dealltjämt pågående väpnade oroligheterna på vissa öar.Under tid kördes ekonomin stadigt i botten.Behoven är stora. Det är angeläget att understödja landetssköra demokrati. Det finns alltså starka biståndspolitiskaskäl att ge bistånd till . skallproblemen ingalunda underskattas. Den kritik somAmnesty riktat i fråga om övergrepp mot mänskligarättigheter, bl.a. i inbördeskrigets spår, måsteuppmärksammas. Kupphoten mot den demokratiskt valdaregeringen är ständigt närvarande.Regeringens politik gentemot varpåfallande oengagerad vid tiden närmast efter att landetövergick till demokrati. Det är t.ex. betecknande attSverige inte gjorde några utfästelser inom ramen förPhilippine Aid Plan. Enligt vår mening har det svenskabiståndet varit för litet, för smalt -- eftersom det istort sett inte har någon fattigdomsinriktning -- och förkortsiktigt. Med tanke på fattigdom och svagaadministration skulle landet passa bättre in i SIDA:s än iBITS:s mottagarkrets.Det hindrar inte att det bistånd som har givits innehålleren rad värdefulla inslag såsom karteringsverksamhet tillstöd för jordreformen (BITS) och utveckling av filippinskmöbelindustri (IMPOD). Vi välkomnar de ansträngningarsom BITS nu gör för att utöka biståndssamarbetet medFilippinerna.Vi föreslår att biståndssamarbetet med Filippinernasuccessivt utvidgas. bör reserveras för detta.Färdriktningen bör vara att blir nyttprogramland. Ett sådant beslut bör följas av åtgärder i syfteatt åstadkomma en långsiktig kunskapsuppbyggnad iSverige om . Samarbetet bör utöver det somredan gjorts bl.a. innehålla sociala insatser och utvecklingav förvaltningen. Däremot bör man mot bakgrund avkorruptionen undvika att kanalisera stora summor genomadministrationen. I stället är det viktigt att etablera ettfungerande samarbete med lokala enskilda organisationeroch uppmuntra svenska folkrörelser att bedriva ett liknandestöd.Vidare bör SAREC få i uppdrag att utvecklaforskningssamarbete med och tilldelaserforderliga resurser för detta.Nepal är utsatt för en mycket omfattande miljökatastrofgenom skogsskövling och markerosion påbergssluttningarna. Detta är också en avhuvudanledningarna till de stora översvämningarna iIndiens och särskilt floddeltan. Landet hör tillvärldens fattigaste.En rad multilaterala organisationer såsom görvärdefulla insatser i . stödjer bl.a.vattenprogram, kvinnogrupper och barnhälsovård. FAO ärett av de organ som ger miljöbistånd. Av svenskabiståndsorgan har SAREC nu engagerat sig i vissa projekt.Enligt vår mening bör söka former för ett ökatbistånd till . Ett framtida programlandssamarbete börinte uteslutas. På kort sikt bör ett mer avgränsat stöd varaaktuellt. Detta kan lämpligen utgå i form av multi-bi-bistånd dvs. svensk finansiering av insatser som utförs avmultilaterala organ. I första hand bör miljöinsatser kommai fråga.Den sovjetiska ockupationen och inbördeskriget iAfghanistan har slagit sönder och skövlat ett redan tidigaremycket fattigt land. har genom katastrofbiståndsökt stödja offren för kriget. Detta bistånd bör fortsätta ochutvecklas -- inte minst med tanke på den påbörjade om änmycket osäkra sovjetiska reträtten. Stödet till bl.a.UNHCR:s arbete med de afghanska flyktingarna måsteockså öka. arbete är vidareutomordentligt värdefullt. De insatser som görs frånsvensk sida innebär en god grund för framtida svensktbistånd den dag ett oberoende kunnatåterupprättas.Biståndet till har mycket långa traditioner,alltsedan missionens första insatser på 1800-talet.Upprepade svältkatastrofer har motiveratomfattande insatser både för att avhjälpa akut nöd ochförebygga nya tragedier.Under 1980-talet har den nuvarande regimen i AddisAbeba med sin politik alltmer försämrat förutsättningarnaför fortsatta utvecklingsinsatser och bidragit till attframkalla de omfattande svältkatastroferna. Någondemokratisk samhällsutveckling har inte kunnat skönjas iEtiopien som helhet, vare sig eller underden nuvarande marxistiska regimen. Övergreppen motsåväl enskilda som befolkningsgrupper är omfattande ochväldokumenterade. Krigföringen bl.a. i bidrar i höggrad till svältkatastroferna.Det är angeläget att noga följa utvecklingen i Etiopienvad gäller krigföringen i , respekten för mänskligarättigheter och våra möjligheter att nå resultat för attbedöma programlandssamarbetets framtid. Svenskt biståndbör i än högre grad ges till offren för kriget i , såvälinne i landet som i flyktinglägren utomlands.Mot bakgrund av vad vi vet finns det skäl att gebiståndet till en utpräglat katastrofinriktadkaraktär med tonvikt på förebyggande och beredskap.Biståndet bör i så stor utsträckning som möjligt förmedlasvia kanaler vid sidan av regimen. Den landram på 100milj.kr. som regeringen föreslår bör användas på detta sätt.Folkpartiet liberalerna har under en följd av år föreslagitatt borde bli nytt programland. Vår bedömning harvarit -- och är -- att möjligheterna att bidra tillåteruppbyggnad, försoning och demokrati är sådana att ettomfattande bistånd bör ges. Även aids-epideminsförödande verkningar pekar i samma riktning. Vivälkomnar förslaget att avsätta en landram för . Viförutsätter att detta innebär att därmed kommer attutgöra ett programland för biståndet. I enlighet medSIDA:s förslag föreslår vi en landram på 120 milj.kr.Till regeringens konkreta förslag beträffandelandramarna vill vi göra följande kommentarer.SIDA har i sitt tillägg till anslagsframställningen starktförordat att de föreslagna ökningarna av biståndet tillprogramländerna inte skulle ifrågasättas. att Gulf-krisens verkningar riskerar att rasera deansträngningar många länder nu gör för att strukturera omsina ekonomier. Vår utgångspunkt är därför att normaltgodta SIDA:s förslag till landramar.I görs en rad värdefulla fattigdoms- ochmiljöinriktade biståndsinsatser med svensk finansiering.Det är anmärkningsvärt att regeringen väljer att frysalandramen. Liksom SIDA föreslår vi att den höjs med 35milj.kr.I övrigt föreslår vi -- i linje med SIDA:s äskanden --ökade landramar till , , ,och och ökade resurser förregionala insatser i . I avvaktan på denfortsatta utvecklingen beträffande demokrati och mänskligarättigheter är vi beredda att godta regeringens förslagbeträffande , , och . Enhöjning av biståndet för regionala insatser i på 20milj.kr. utöver den nivå regeringen föreslår kan istället varamotiverad.Inte minst i fråga om finns det starka skäl förregeringen att understryka att biståndets fortsattaomfattning har ett starkt samband med dendemokratiseringsprocess som har aviserats.Utvecklingen i avviker på ett markant sätt frånbilden av demokratisering och frigörelse som i övrigt gjortsig gällande på den afrikanska kontinenten det gångna året.Som regeringen framhåller har toleransen mot politisktoliktänkande minskat. Mot den bakgrunden finner vi skälatt minska landramen med 25 milj.kr. i förhållande tillregeringens förslag.När kriget i upphörde vardet naturligt att landet gjordes till mottagare av svensktbistånd. Den väg landet slog in på efter kriget var emellertidutomordentligt olycklig i många avseenden. Den centralaekonomiska planeringen orsakade svåra ekonomiskaproblem, som grundläggande mänskligarättigheter negligerades.På senare år har en del ekonomiska reformer -- ''doimoi'' -- genomförts som minskar den centrala styrningenoch ger ökade möjligheter till enskilda initiativ. På detekonomiska området pågår otvivelaktigt en ''perestrojka''.Vietnam drog sig också slutligen ur hösten 1989.Situationen beträffande mänskliga rättigheter ochdemokrati förtjänar emellertid fortfarande kritik.Det finns en stark vietnamesisk efterfrågan på svensktbistånd vad gäller övergång till en mer marknadsorienteradekonomisk politik. En ökad ekonomisk frihet kan inom sigbära fröet också till en ytterligare politisk liberalisering.Mot denna bakgrund bör inte nu avvecklaVietnam som programland. Ett begränsatprogramlandssamarbete bör fortsätta ,varefter frågan bör prövas på nytt. Det fortsatta biståndetbör till större del inriktas på överföring avkunskaper vad gäller företagsdrift, ekonomi och offentligförvaltning. Likaså bör ett starkt stöd ges till demokratiskutveckling, t.ex. utbildning av journalister, i den mån dettaär möjligt. Vidare bör bistånd ges till miljö och hälsovård.En landram på 225 milj.kr. bör ge utrymme för nödvändigainsatser.Mekongkommittén gör värdefulla insatser, inte minst påmiljöområdet, i samma region. Vi föreslår en höjning avanslaget med 6 milj.kr.Cuba tillhör kretsen avsamarbetsländer för BITS. Den förändringsprocess som nupågår efter det kommunistiska systemets sammanbrott iöststaterna har i lika liten utsträckning satt spår på Cubasom i . är bara det kommunistiska partiettillåtet. Oliktänkande sätts i fängelse utan rättegång.Yttrandefriheten är näst intill obefintlig. De senastutsmugglade uppgifterna visar att tortyr är vanlig ikubanska fängelser och att bara under första halvåret 1990nästan 500 personer fängslades av politiska skäl.Mot den bakgrunden bör bistånd till från BITSinte komma ifråga förrän en utveckling mot demokratiskarättigheter inletts. I stället bör stöd ges till de organisationersom aktivt arbetar för ett demokratiskt t.ex.Kommittén för mänskliga rättigheter på och dennybildade tvärpolitiska Demokratisk Plattform. böravvecklas som reguljärt samarbetsland för BITS.Cuba behandlas utförligare i en särskild motion till dettariksmöte.8. Multilateralt biståndDet multilaterala biståndet utgör en viktig del avSveriges utrikes- och biståndspolitik. För svensk del är detmultilaterala biståndet genom FN:s olika biståndsorgan ettuttryck för den stora vikt vi vill lägga vid FörentaNationernas arbete för fred och utveckling i världen.För ett litet land som är det viktigt att stärka detmultilaterala samarbetssystemet. Om vi tror på bärkraften ivåra värderingar utgör det en plattform, där vi i dialog medandra kan verka för demokrati och samarbete.För många utgör det multilaterala biståndet ennödvändig motvikt mot de kortsiktiga politiska hänsyn somofta styr särskilt stormakternas bilaterala bistånd.Vissa utvecklingsproblem kan bäst lösas genomsamordnade eller regionala insatser. Det kan t.ex. gällakatastrofeller flyktingsituationer, utrotande av smittsammasjukdomar, miljöproblem och forskning. Endast ett starktmultilateralt system kan ta på sig dessa uppgifter.Liksom det svenska bilaterala biståndet har demultilaterala biståndsorganisationerna en starkfattigdomsinriktning. Biståndet går till de fattigasteländerna och man söker nå fattiga befolkningsgrupper.Detta gäller särskilt Internationella utvecklingsfonden,, , UNDP och ,UNICEF.Det ökade anseende som det multilaterala samarbetethar fått har ännu inte avsatt några spår iform av ökade anslag från de stora i-länderna. Utvidgaderesurser ter sig särskilt nödvändiga i när många , inte minst i , har slagit in på mödosammareformprogram. De multilaterala organisationerna har härspelat en aktiv roll, men det behövs tillskott av yttreresurser för att ge dessa strukturanpassningsprogram ett''mänskligt ansikte''.Det finns dubbelt så många flyktingar i världen somvid . Till detta kommer 14 miljoner somär flyktingar i sitt eget land. ,, bistår direkt sju miljoner flyktingar. Fördetta disponerar man resurser som motsvarar en krona per flykting och dag.I det svenska demokratimålet innefattar vi försvar avmänskliga rättigheter. Världens flyktingar är en grupp, varsmänskliga rättigheter ofta trampats under fötterna.UNHCR måste få resurser att skydda dem mot övergreppoch klara deras överlevnad.Den utomordentligt allvarliga flyktingsituationen ivärlden och den ekonomiska kris UNHCR befinner sig imotiverar kraftigt utökade svenska bidrag. Organisationenhar tvingats friställa av sin personal. Dess situation ärsärskilt osäker mot bakgrund av att den helt finansieras avfrivilliga bidrag från givarländerna. Vi föreslår en höjningmed 100 milj.kr. utöver regeringens förslag.Den människosyn och de ambitioner som ligger bakomde svenska biståndspolitiska målen återspeglas i deövergripande dokument som definierarutvecklingssamarbetet inom FN, t.ex. den fjärdeutvecklingsdekaden. UNDP har 1990 kommit med en --fortsättningsvis återkommande -- rapport ommänsklig utveckling. Där lyfter man fram icke-ekonomiskaindikatorer på mänsklig utveckling som läskunnighet,barnadödlighet och medellivslängd. Rapporten är enuppfordran till handling, men utgör också endokumentation över de framsteg som gjorts och som lättöverskuggas av den akuta ekonomiska krisen.