mot · GE02N42 · 1991-03-06 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:87 Näringspolitik för tillväxt En ekologisk och solidarisk näringspolitik 1. Utgångspunkter och övergripande mål (Prop. kap. 2)1.1 Regeringens tillväxtmål och målRubriken på propositionen betyder rimligtvis attekonomisk tillväxt är det övergripande målet förnäringspolitiken. skall bli rikare. Texten överflödarav värderingsord såsom välfärd, framåtskridande,produktivitet, miljövänlig teknik. Man talar om att det ärtillväxtens innehåll som är det eftersträvansvärda, menåtergår snabbt till att diskutera vilka medel som främjar allslags ''ekonomisk tillväxt''. På flera ställen i texten angeshög tillväxt rent ut som ett centralt ekonomiskt mål (t.ex. s.33).De hästar som skall spännas framför tillväxtekipaget är:utbildningspolitiken, arbetsmarknadspolitiken,kommunikationspolitiken, industristödspolitiken,energipolitiken och jordbrukspolitiken.Teorin är den klassiska. Tillväxt åstadkoms genom ökadarbetsinsats, ökat kapital, god råvaruförsörjning och ökadproduktivitet. Genom skattereformen hoppades regeringensom bekant på ökad arbetsinsats, genom ökat kapital inomkommunikationssektorn hoppas man på ökad produktivitetinom näringslivet i stort. Ökad satsning på teknisk-naturvetenskaplig utbildning skall uppenbarligen ocksåhjälpa till, liksom diverse stödåtgärder genom de statligaverken.Och när man hunnit så långt så är man tillbaka i dengängse nationalekonomiska tankegången: all tillväxt är braoch skall främjas.Tillväxt är ett av alla de gamla grå partierna prioriteratmål. Detta är inte förvånansvärt. Genom tillväxt kan mantala om för alla att de kan få det bättre, konsumera mer, fåmer fritid, mer omsorg o.s.v. Är man inställd på utjämningkan man säga att de sämst ställda skall få lite större andel avtillväxten än de bättre lottade. Det brukar också accepteras.Men utan materiell tillväxt blir det däremot eländigt. Omnågon skall få det bättre så måste någon annan uppoffra sig.Därför är ''nolltillväxt'' ett förhatligt ord för den gamlasortens politiker.Därtill kommer ju att politikerna ofta lyckas inbillapubliken att det är de, och då framför allt det makthavandepartiet, som genom sin visa styrning av landet åstadkommittillväxten. Det saknas inte spår av sådana antydningar helleri denna proposition.Mycket av den ekonomiska tillväxt somnationalekonomerna och kapitalintressena prisar är på vägatt utarma och förstöra mänsklighetens livsbetingelser.Nedanstående citat klargör i ett nötskal vad det är fråganom:En nyfödd svensk baby är ett mellan 10 och 50 gångerstörre hot mot jordens resurser än ett barn fött iBangladesh. Det är ett faktum som vi ofta glömmer när vitalar om miljökrisen. )Svensk produktion och konsumtion i genomsnitt är inteförenliga med global solidaritet och solidaritet medkommande generationer. Om de gamla partierna erkändedetta kunde en konstruktiv politisk debatt uppstå där ävenmiljöpartiet kunde delta.Vi upprepar för fullständighetens skull de fyrasolidaritetskrav som vi menar skall vara vägledande förpolitiken:Solidaritet med djur och naturSolidaritet med kommande generationerSolidaritet med andra folk -- främst u-ländernaSolidaritet med vårt eget folk -- främst svaga grupperMed den bakgrunden är det viktigare att tala om vad sominte bör växa utan i stället minska, som detnaturligtvis är önskvärt med tillväxt på vissa områden. Menutgångspunkten är att politiken skall styra både reduktionoch tillväxt där det ur solidaritetssynpunkt är nödvändigt.1.2 KonkretiseringNär vi kritiserar regeringen för dess oprecisatillväxtfixering bör vi klargöra vad anser skallväxa och vad som tvärtom skall minska.I våra energimotioner har vi entydigt redogjort för hurvi menar att energianvändningen skall reduceras genomeffektivare teknik, sparsamhet och en merenergihushållande samhällsstruktur. Målet skall varafyrfaldigt:a. Eliminering av kärnenergin.b. Minskning av total energianvändning per årtills en halvering uppnåtts.c. Minskning av fossilbränsleanvändningen på25 år.d. Energiförsörjningen skall i huvudsak grundaspå inhemska förnybara energikällor, som är det enda somfår växa.I våra trafikmotioner har vi gång på gång klargjort attenergislösande transportslag som bil och flyg måste minskastill förmån för kollektiv trafik och transport med järnväg,spårväg, trådbuss, fartyg etc.Samtidigt har vi angivit att målet skall vara ensamhällsstruktur som minskar arbetsresor ochvarutransporter. Närproduktion av sådana varor sombehövs för det dagliga livet bör eftersträvas. Varje statligeller åtgärd som leder till ökat pendlande ellertransporterande bör bli föremål för diskussion.I motioner om livscykelspecifikation, avfallshanteringetc. har vi klargjort hur dagens produktion skall förändrasfrån linjära resursflöden -- från råvara till sopstation -- tillcirkulära flöden. Där är produktionen inriktad på:hållbarhet, reparerbarhet samt återanvändning närprodukten slutligen kasseras. Det betyder en minskadmängd varor.Detta betyder att med politik blirexempelvis tillväxten negativ inom vägtrafiksektorn ochpositiv inom kollektivtrafiksektorn. Tillväxten blir negativinom den traditionella energisektorn men positiv för demsom levererar energieffektiv utrustning, och för dem somarbetar med förnybar energi. Negativ för dem somtillverkar köp-och-släng-produkter och positiv för dem somlevererar slitstarka, reparerbara och återvinningsbaraprodukter.1.3 InternationaliseringenRegeringen konstaterar att frihandeln har varit gynnsamför vilket säkert är korrekt. Vidare konstaterar manatt internationaliseringen medfört ''ökad faktorrörlighet''.Därmed avser man väl främst kapital.Internationaliseringens positiva följder understryks:specialisering och stordriftfördelar, exportmöjligheter. Alladessa fenomen hälsas med tillfredsställelse.Utrikeshandelsteorin skapades av nationalekonomernaAdam och och en av dessgrundförutsättningar är att varor är rörliga övernationsgränserna, medan arbetet och kapitalet är nationellaproduktionsfaktorer. påpekade också att handelnmåste vara balanserad, annars kommer utnyttjandet av dekomparativa fördelarna att leda till exploatering.I EG:s inre marknad kommer både arbetskraften ochkapitalet att bli rörliga produktionsfaktorer. Företagenkommer att lägga tillverkningen i de områden där de totalakostnaderna blir lägst. Man kommer att söka sig dit därarbetskraften är billig och miljökraven är låga, och''arbetskraften'', d.v.s. de som vill ha arbete, kan tvingasflytta. Det kommer att leda till både ekologisk och socialdumping om politikerna inte skapar spelregler som hindrardetta.I regeringspropositionen talar man bara om det mananser vara internationaliseringens positiva följder:specialisering och stordriftfördelar samt exportmöjligheter.Alla dessa fenomen hälsas med tillfredsställelse av deborgerliga och deras nya stödparti.Miljöpartiet menar att den syn som regeringen framförpräglas av storindustrins trossatser som regeringen numeraokritiskt tycks svälja. De bör bli föremål för kritisk analys.För det första är storskalighetens och specialiseringensfördelar väsentligt överdrivna, vilket en analys av svenskindustri jämförd med de stora ländernas industri tordekunna visa.Vi menar vidare att nackdelarna medföretagskoncentrationen nonchaleras: minskadkonkurrens, maktkoncentration och därav följandemaktlöshet, alienation, sårbarhet och energislöseri, bl.a. pågrund av en kraftig ökning av transporterna, speciellt medbil. Den socialdemokratiska regeringen väljer att tiga omatt specialisering och stordrift i kombination medinternationell rörlighet och utflyttning till områden medlåga kostnader också kommer att leda till ökande utarmningav det lokala och regionala näringslivet och av människorskunskaper och erfarenheter. Självtilliten ochsjälvförsörjningsförmågan kommer att minska med dennaökande ensidighet. Det kommer att bli en kraftigt ökadsårbarhet i många regioner och lokalsamhällen. Det blirmånga förlorare i en sådan jättelik omställning somförvandlar människorna till produktionsfaktorer på enmarknad med stor arbetslöshet.Genom den intensiva debatten om livsmedelsprisernahar det avslöjats att inte ens förefintligheten av fyra storakedjor för livsmedelsförsäljning garanterar effektivkonkurrens. Och det har påvisats att Elektroluxkoncernensställning på marknaden för ''vitvaror'' i är sådan attkonkurrensen blir mindre effektiv.Vi menar vidare att det är naivt att tro att man skallkunna ha en öppen världsmarknad för jordbruksprodukter.Livsmedelsförsörjningen är för varje folk ett så vitaltintresse att den med all säkerhet kommer att omgärdas mednationella skyddsåtgärder.Det tycks inom regeringen finnas en föreställning om attjordbruk kan betraktas som vilken industri som helst. Vimenar att det är fel. Både socialt och biologiskt ärjordbruket en mycket speciell verksamhet som måstebehandlas med en helt annan varsamhet. Det mestutpräglade försöket att betrakta jordbruket som enindustri -- kolchossystemet -- har visat sin totalaineffektivitet. Men även teknifieringen och specialiseringenhar lett till förödande resultat i många länder inte minst iUSA.Redan nu beräknar man att de alltför industriliknandebrukningsmetoderna inom jordbruket har utarmat vårasvenska jordar till ett värde av . Fördetta är den socialdemokratiska jordbrukspolitiken isamarbete med den jordbrukstekniska utvecklingen, leddav kemikalieindustrin, ansvarig. Regeringen förebådar enproposition om jordförvärvslagen. har redanredovisat sin politik i motion Jo252 ''Bo- och brukarplikt''.Av motionen framgår att vi accepterar förvärv avjordbruksfastighet även av utländska medborgare så längede uppfyller kraven på booch brukarplikt.Detta bör ge regeringen till känna.1.4 EG-anslutningenDen entusiasm som regeringen visat för såväl EG-harmoniseringen som GATT-utvecklingen är påtagligt styrdav starka kapitalintressen. De starkaste betänkligheternanär det gäller EG ligger visserligen enligt miljöpartietsuppfattning på andra områden än näringspolitikens: detgäller demokratin, supermaktsambitionerna,uppbyggandet av nya murar kring ,miljölagstiftningen. Men betänkligheterna när det gällernäringspolitiken är stora. Och de sammanhänger med dendrastiska förändring av maktförhållandena som EG-harmoniseringen medför och som framgår avhur regeringen avvisar miljövänliga förslag med hänvisningtill att de strider mot EG-lagar.I själva verket har regeringen redan försatt landet i ettläge där den demokratiska staten i stor utsträckning är denodemokratiska storindustrins fångar. Det gäller energin,men också skatter, arbetsmarknad och lagstiftning, vilketmed all önskvärd tydlighet framgår av nedanstående citat urtidningen nr 50/1990:--Kärnkraften i kommer inte att avvecklas,försäkrar Storas chef i en intervju i den franskaaffärstidningen de l'Expansion .--Att avveckla kärnkraften skulle skada vår industrigrenoch den är alltför viktig för för att detta skulle fåske, fortsätter och pekar på att branschen haren nettoexport värd .--välstånd beror i första hand på oss. Just därförkommer kärnkraften inte att avvecklas, skatterna ocharbetsgivaravgifterna kommer att sänkas och vi kommer attbli medlemmar i regeringen är er gisslan? frågar den franska tidningen.--Ja, just det, svarar Bo Berggren.Storföretagens inflytande över svensk politik är sådantatt demokratin sätts på undantag. Detta är dock snarastnormalt inom EG. Industrins lobbygrupper har ettdominerande inflytande i i . Det ärdubbelt betänkligt eftersom EG som organisation dessutomlider av ett stort ''demokratiskt underskott''.Därför kommer regeringen inte att ha någon svårighetatt få igenom sin politik. och folkpartietliberalerna är ju än mer övertygade om att ''det som är braför storföretagen, det är bra för ''.De statliga företagen och verken har ju dessutomanammat samma ideologi som den privata företagsamhetenvilket också framgår av denna proposition varsgrundinställning är att den statliga företagsamheten såmycket som möjligt skall efterlikna den privata.Miljöpartiet betraktar denna utveckling som farlig. Fördet första skapas här maktförhållanden som gör att folketsbreda massa och särskilt de marginaliserade grupperna blirmer maktlösa . Storföretagen har aldrig varitintresserade av demokrati. I jobbet har deras ledare aldrigtillämpat den, de behöver inte demokrati för att göra siggällande. Tvärtom är demokratin ofta ett hinder: trög ochineffektiv enligt deras mening.Demokratin är till för de många och de svaga. Här sker --i marknadens namn -- en gigantisk maktförskjutning iEuropa. En maktförskjutning som kunnatiakttas i där demokratin är mer formell änreell.För det andra har storföretagen ''inget samvete'' och ingaandra ideal än vinst och växt. Företagsledarna ansvararinför aktieägarna för vinst och växt och inget annat.Aktieägarna ansvarar inte inför någon. Frågor som jordensresurser, miljön, 's barn, angår företagen baraom staten genom lagar modifierar deras uppträdande.Därför krävs starka demokratiska motkrafter för att enrimlig maktbalans skall uppstå i samhället.Därtill kommer den i Västerlandet förhärskandetekniktron. Tekniktron liksom tillväxttron är en populärlära. Den försäkrar, att man genom teknisk utveckling kanlösa alla problem. Det gäller särskilt på miljöns område.Genom teknisk rening med filter etc. löser tekniken allaobehagliga problem utan att någon behöver uppoffra någoteller förändra sin privata livsstil. Därför blevkatalysatorerna när de väl infördes en mycket populärprodukt. Att de inte löser CO2-problemet är något somman systematiskt förtränger -- inte minst påkommunikationsdepartementet.Detta bör ge regeringen till känna.2. Samband med andra politikområden (Prop. kap. 3)2.1 MiljöpolitikenVi har ovan citerat de fyra solidaritetskraven som börvara utgångspunkten för den konkreta politiskaplaneringen. Eftersom näringslivet är det redskap medvilket vi människor begagnar de materiella resurserna ärnäringspolitiken av stor betydelse för solidariteten bådemed naturen, kommande generationer, fattiga folk ochsvaga grupper i vårt eget land. Vi har gång efter annanframhållit att miljö- och resurspolitiken måste vara medsom en utgångspunkt inom varje departementsansvarsområde.Ur denna synpunkt är propositionen usel.Förbrukningen av ändliga råvaror tas inte upp, relationentill världssamhället i stort och framför allt de fattiga folkenomnämns inte. Miljöfrågorna tas visserligen upp menenbart som ett tekniskt problem som kan lösas med ökadeekonomiska resurser. Man säger visserligen att ''Ettlångsiktigt mål är att all produktion skall vara ren frånbörjan'' men endast för att konstatera att det målet liggermycket långt bort. Inga idéer framläggs hur man skall nå detmålet. Det är för övrigt symptomatiskt att man säger ''allproduktion''. Man har uppenbarligen inte upptäckt att urmiljösynpunkt är konsumtionen ett lika stort problemsom produktionen. har i sina motionerframhållit att det är lika viktigt att produkterna blir föremålför granskning och tillståndsgivning somproduktionsprocesserna.Vår syn på miljöpolitiken i snäv bemärkelse och desssamband med andra politikområden redovisas vidare i vårmotion som avges i anslutning till regeringensmiljöproposition.2.2 UtbildningspolitikenMiljöpartiet behandlar i en separat motion de förslagsom framläggs inom utbildningspolitiken. Vi vill dock ävenhär framhålla att regeringen har ett snävt materialistisktsynsätt på utbildning. Det förefaller som om man betraktarforskningen som hönan som lägger guldägg d.v.s. ökadtillväxt. Vi har ju redan ovan klarlagt att detta synsätt intebara är snävt materialistiskt utan också farligt, den typ avtillväxt som man här i samförstånd med industrin sökerframbesvärja har endast ett kriterium: den skall varalönsam på marknaden och det är ett otillräckligt kriterium.Den måste också kritiskt granskas med utgångspunkt frånsolidaritetskraven. Därför satsar man alltför ensidigt påteknisk och naturvetenskaplig utbildning och forskning.Humaniora tycks vara ointressanta.Miljöpartiet ser gärna ökade insatser påutbildningsområdet, men det skall då röra sig omgrundläggande utbildning och forskning som bland annatkan användas för att medvetandegöra och avvärja de storahot som mänskligheten står inför.2.3 ArbetsmarknadspolitikenArbetsmarknadspolitiken är enligt vår uppfattningalltför snävt inriktad. Vi accepterar i stort sett insatserna påarbetsmiljöområdet sedan nu arbetsmiljöfonden harskapats. I fortsättningen vill vi dock se ett system förarbetsmiljöinsatser inom företagen utan den stora statligaadministration som byggts upp. AMS-politiken medberedskapsarbeten, omskolning och utbildning är nogvärdefull, men om det inte finns några jobb så finnermänniskor naturligtvis omskolningen och utbildningentämligen meningslös. Vi menar att det är riktigt att släppaloss de allmänna investeringsreserverna på 20 miljarderkronor även om man naturligtvis inte vet om deinvesteringar som kommer till stånd är förenliga med en godmiljö- och resurspolitik eftersom statens styrmedel ärotillräckliga.Utöver detta har vi i tidigare motioner föreslagit att 10miljarder skall göras tillgängliga genom försäljningav delar av . Dessa medel skall användas för attöka tillväxten inom de områden som vi menar börprioriteras: kollektivtrafik och inhemsk förnybar energi ochenergieffektivisering. Genom att stå som beställare av nymiljövänlig teknik ger staten ett mycket verkningsfullt stödtill näringslivet som arbetslösheten bekämpas. Viåterkommer till detta.2.4 EnergipolitikenEnergiförsörjningen har ett intimt samband mednäringslivet. Därom är vi eniga med regeringen. Vi menardock att energipolitiken ej skall ha det överordnade måletatt tillfredsställa industrins energibehov tillkonkurrenskraftiga priser, vad nu det kan vara. Det vore ivarje fall rimligt att industrin betalade lika högaenergipriser som i våra viktigaste konkurrentländer. Detgör man inte . uppfattning är attenergiskatterna skall vara höga för att energianvändarnaskall betala sina miljökostnader och för att driva framenergihushållning. Alla energianvändare skall betalasamma skatt. Leder detta till energipriser som allvarligtdrabbar företagens konkurrenskraft bör staten för varje fallta upp frågan om denna industri är så viktig att man bör gåin med särskilda åtgärder för att stödja företaget, vilket dåinte bör rikta sig mot energikostnaden utan snarare bör varaett stöd till arbetskraften jämte stöd tillenergieffektivisering. Vi återkommer till detta i vårenergimotion.3. Utbildning och infrastruktur (Prop. kap. 4 och 5)Dessa delar av propositionen behandlas i separatamotioner.4. Statens affärsdrivande verksamhet (Prop. kap. 6)4.1 Allmänna synpunkterPropositionen diskuterar verksamheten vid de viktigasteaffärsdrivande verken. Den har dock stora brister. Deviktigaste skälen för staten att en gång upprätta affärsverkvar att politiker av olika schatteringar ansåg det väsentligtatt stora naturtillgångar skulle förvaltas gemensamt förmedborgarnas räkning samt att verksamheter avmonopolkaraktär skulle stå under demokratisk kontroll.Detta berörs endast flyktigt.Propositionen är slarvigt utförd. Det saknas endjupgående diskussion av det önskvärda i att staten skall ståsom ägare av väsentliga naturtillgångar. Likaså saknas endjupgående analys av monopolsituationen i de olikaverken. Det är slarvigt att man utförligt diskuterarsoliditetsmålen för vissa verk men inte alls behandlar demför andra.Ett viktigt element som helt försummas är statens rollsom beställare av ny riskfylld teknik genom affärsverken.Denna roll har varit av stor betydelse för utvecklingen inomTelefon AB och inom ASEA både påenergisidan och järnvägssidan. Denna funktion av statlignäringspolitik borde ha varit värd uppmärksamhet. Det harför företagen varit mycket värdefullt att ha staten sombeställare av viktiga referensanläggningar. Hade staten inteställt upp hade kanske företagens utveckling sett heltannorlunda ut. Är det ånyo EG-harmoniseringen som göratt denna aspekt förtigs?Genom bokföringsmässiga ändringar -- uppskrivning avtillgångar -- skall enligt propositionen medel frigöras somskall tillföras investeringar inom kommunikationsområdet:vägar, järnvägar, storstadstrafik. Härigenom skall miljarderkunna inlevereras till statsverket. Detta är givetvis möjligt.Verken har stora dolda reserver. sänks givetvisverkens soliditet och resultatet riskerar att försämras.Naturligtvis är det både önskvärt och möjligt attaffärsverken effektiviseras och förbättrar sin lönsamhet.Hur detta skall kunna ske framgår dock ej av propositionen.Organisationsändringar är inget universalmedel att uppnåeffektivitet, särskilt inte i monopolverksamheter. Eftersomverken trots allt huvudsakligen är monopolföretag finns detdock medel att upprätthålla avkastningskravet: ökade taxoreller minskade insatser när det gäller samhällsservice somman anser olönsam. Det finns risk att det blir en doldbeskattning som dessutom gärna drabbar glesbygdenhårdast.Eftersom en orientering mot en mera snävtmarknadsmässig lönsamhetsmålsättning är påtaglig inomaffärsverk med monopol blir en naturlig följd avbolagiseringen att statens service gentemot glesbygd ochsvaga grupper kommer att försvåras. Det som variten naturlig del av verkets policy blir nu föremål för debattoch förhandlingar mellan staten och det nya heltlönsamhetsstyrda företaget.Genom den bolagisering och ökade självständighet, somregeringen föreslår när det gäller de statliga affärsverken,försvagas den demokratiska kontrollen över statensegendom. Genom regeringens åtgärder under 1980-talethar redan makt och inflytande över den statligaegendomen och affärspolicyn stegvis minskats. När verkenskapitalförsörjning fått ske direkt på marknaden har statensbudget formellt förstärkts utan att någon reell förändringskett. Vi har noterat hur staten genom Nordbankengjort en spekulationsförlust på c:a 5 miljarder, vilketuppenbarligen inte angår . Däremot görregeringen ett stort nummer av att man satsar 750 miljonerper år på energipolitiken -- pengar som dessutom till stor delredan var beviljade av riksdagen.Det är uppenbarligen angeläget att den demokratiskainsynen i statliga aktiebolag förbättras. Det är särskiltviktigt när det gäller bolag som arbetar med viktigaområden inom samhällsservicen. Detta kan ske genomkoncessionsvillkor och avtal men även genom andraregeländringar. Regeringen bör presentera förslag om hurdetta skall ske.Man kan inte frigöra sig från intrycket att regeringentämligen slaviskt följer de signaler som kommer frånverken. Mycket tyder på att verken i fråga om kompetensoch inflytande håller på att bli regeringskanslietkunskapsmässigt och intellektuellt så överlägsna attregeringen har svårt att hävda ståndpunkter som strider motverkens uppfattning.Ekonomisk demokrati -- d.v.s. de anställdas möjlighetatt få inflytande när det gäller företagens ekonomi -- hartidigare varit ett viktigt slagord för socialdemokratin. Iregeringens proposition finns dock inte längre dettabegrepp med. Det skulle vara värdefullt om regeringenklarlade om de planerade ändringarna inom de statligaverken har någon betydelse för den ekonomiskademokratin eller om detta är ett mål som är förpassattill ''historiens skräpkammare''.Som angivits ovan är frågan om monopol ofullständigtbelyst. Det är naturligt att de statliga verken i sin önskan attbli mer självständiga och få ökad makt systematiskt sökernedtona de reella monopolsituationer som existerar inomderas ansvarsområden. De hänvisar vanligen i allmännaordalag till att deras monopol urholkas genom den tekniskautvecklingen. Ingenstans nämns den ökademonopolverksamhet som de bygger upp ochägnar sig åt.Regeringens tystnad på denna punkt sammanhängermöjligen med dess önskan att i större utsträckning kunnaanvända verken som mjölkko för statliga inkomster. Manföreskriver lönsamhetsvillkor som man påstår attverksamheten är konkurrensutsatt.