mot · GE02K202 · 1991-01-25 00:00:00 — Oron för tillståndet i rättsstaten blir alltmerpåtaglig. Tilltron till regeringens vilja och förmåga attrestaurera vår gamla rättsstat, som vi tidigare kunnat varaså stolta över, sviktar betänkligt.Vid ett av Rättsfonden anordnat seminariumrörande ''Domstolarna och rättsutvecklingen'' uttrycktesålunda en känd i sin inställning påföljande sätt (s 61):Vi har fått mycket lättillgängligt, nästanrevymässigt, illustrerat hur pass självständigt den svenskastatsförvaltningen förhåller sig när den kommer i farlignärhet av politiska maktutövare som inte ser någon gränsför sin maktutövning. Vi har sett höga statstjänstemän urhovrättsmiljö som lägger sig, om ni ursäktar mig, platt påmagen för politisk makt. Det är förskräckande saker vi harsett. Talet om den svenska statsförvaltningens historisktbetingade speciella självständighet i förhållande till denpolitiska makten finner jag inte vara riktigt.I uttalande av Svenska avdelningen av internationellajuristkommissionen () -- för att nämna ytterligareett exempel -- hävdas att utredningen av mordet på OlofPalme och den s.k. visat attrespekten för lagarna sjunkit. Enligt juristkommissionen --som bland sina 300 medlemmar räknar domare, advokater,åklagare och rättsvetenskapsmän -- anses vikten av attlagarna alltid noggrant efterlevs inte längre vara såbetydelsefull. En smidig hantering där ändamålen får helgamedlen tycks vara viktigare. Det har enligtjuristkommissionen också visat sig att existerandekontrollorgan fungerar dåligt.Efter denna svidande kritik granskarjuristkommissionen därefter närmare bl.a. hur kontrollenav normgivningsmakten är beskaffad. Här må följandeåterges:I demokratier av västerländsk typ är det vanligt attdomstolarna har en roll att spela som kontrollorgan övernormgivningsmakten genom att de tilldelats möjligheten attogiltigförklara eller att vägra tillämpa normer som äroförenliga med lagar av högre dignitet eller som tillkommitpå ett med gällande procedurregler oförenligt sätt. I vissaländer har denna uppgift anförtrotts en särskildförfattningsdomstol, i andra hand utövas funktionen av deallmänna domstolarna, i sista hand HD.En lagprövningsrätt av denna typ har ansetts föreliggaäven i och den har i nu gällande regeringsformgrundlagsfästs i 11 kap. 14 §. Denna paragraf innehålleremellertid en väsentlig begränsning av lagprövningsrättensåvitt gäller av beslutade lagar. Tillämpningen avsådana lagar skall nämligen underlåtas endast om felet äruppenbart. Detsamma gäller föreskrifter som beslutats avregeringen. I praktiken har domstolarna i inteutövat denna kontrollfunktion i nämnvärd utsträckning,såsom sker i andra länder.En reell lagprövningsrätt är inte minst viktig med hänsyntill den ökade betydelse som de medborgerliga fri- ochrättigheterna fått genom tillkomsten av dels 2 kap.regeringsformen (RF), dels olika internationellakonventioner som biträtt. De rättigheter somtillförsäkras den enskilde medborgaren i 2 kap. RF blirillusoriska om domstolar och myndigheter närmastovillkorligt måste tillämpa också normer som åsidosätterdessa rättigheter.Juristkommissionens slutsats är att den begränsning avlagprövningsrätten i 11 kap. 14 § regeringsformen somligger i begreppet ''uppenbart'' bör slopas.I ståndpunkten att begreppet ''uppenbart'' bör slopas haräven instämt. Enligt hovrätten utgörlagprövningen vid konflikt mellan vanlig lag och grundlagskydd för den i 1 kap. 1 § första stycket regeringsformenfastslagna folksuveräniteten; remissvar rörande SOU1987:6 (Folkstyrelsens villkor). Det är därför enligthovrättens mening principiellt felaktigt att inskränkanormprövningsrätten till att avse endast uppenbara fel.Att lagprövningsrätten i dess nuvarande form saknarreellt innehåll bekräftas med all önskvärd tydlighet av enartikel i 1988 s. 121 utavprofessor . Artikeln upptar en översiktöver rättspraxis rörande normgivning efter nyaregeringsformens ikraftträdande 1975.Några iakttagelser ur artikeln förtjänar attuppmärksammas. Enligt finns det en markantskillnad mellan regeringsrätten och högsta domstolen (HD)i fråga om den allmänna attityden till normprövningsrätten.Regeringsrätten har, i varje fall när det gällt föreskrifterbeslutade av förvaltningsmyndigheter och kommuner,utövat sin normprövningsrätt med ganska stor frimodighet.Enligt gäller detta omdöme även om manbortser från den bortgångne insatser.Något motsvarande kan enligt inte sägas omHD. Hos HD finner man -- slår professor fast --i stället en strävan att snart sagt till varje pris släta överbrister i normgivningen. Artikeln slutar med den retoriskafrågan: Ser HD som sin främsta uppgift att vara ett värn förmedborgarnas rättssäkerhet eller att fungera som maktensförlängda arm?Den bakomliggande förklaringen till den sålundaframkomna lojaliteten till den politiska makten är -- enligtGustaf (Rättsfonden, Myndigheternas normgivning,1988) -- att domarkåren aldrig sett sig som värnare av rätteni egentlig mening utan i stället uppfattat sig som organ förden offentliga maktens utövning i landet. I anslutning tillGustaf redovisade uppfattning kan det ha sittintresse att ta del av den indelning av domarna i två gruppersom professor gjort i SvJT 1987 s. 264 ff. Denena gruppen kallar Modéer för ''den dynamiske och humanedomaren'', till vilken han räknar bland andra den välkändeborgmästaren . Den andra gruppenbenämns ''den statiske och tekniske domaren'', vilkenkarakteriseras som den lydige juristsoldaten,tjänstemannatypen, positivisten och paragrafslaven.Ämnet skall inte beröras närmare här.Sammanfattningsvis kan av det anförda -- såvitt nu är ifråga -- icke dragas annan slutsats än att begränsningen avnormprövningen till begreppet ''uppenbart'' måsteupphävas. De slutsatser i övrigt som det anförda berättigartill behandlas delvis i annan ordning. Med hänvisning till det anförda hemställsatt beslutar att slopa begreppet ''uppenbart'' i11 kap. 14 § regeringsformen.