mot · GE02A223 · 1991-01-25 00:00:00 — SammanfattningRegeringen bär ansvaret för den ökande arbetslösheten.Hade den ekonomiska politiken lagts om skullesituationen inte behövt bli så här allvarlig. Det tidigarerekordet i öppen arbetslöshet är . Med storsannolikhet kommer socialdemokraterna att slå sitt egetrekord redan under innevarande år. Det är ett uselt betyg åtden förda politiken.Arbetslöshet får aldrig vara ett medel i den ekonomiskapolitiken. Arbetslöshet är alltid slöseri med resurser,mänskliga såväl som ekonomiska.Arbetsmarknadspolitikens huvuduppgift är attunderlätta för de arbetssökande att snabbt hitta och taarbeten på den öppna arbetsmarknaden samt att hjälpaarbetsgivarna att snabbt fylla vakanserna.Arbetsmarknadspolitiken skall fungera som ett smörjmedelpå arbetsmarknaden.En effektivt fungerande arbetsförmedling är enförutsättning för att arbetsmarknaden skall fungera. För attöka mångfalden kräver vi att arbetsförmedlingsmonopoletslopas.Målet för arbetsmarknadspolitiken måste vara att varjeperson som blir arbetslös skall ha möjlighet att snabbtkomma tillbaka till arbetslivet. Detta innebär attarbetslinjen måste hävdas. Geografisk rörlighet börstimuleras men främst bör yrkesmässig rörlighetåstadkommas.Därför kräver vi en ökad satsning på lärlingsutbildning,förbättrade regler för starthjälpen, mer flexibla arbetstideroch allmän arbetslöshetsförsäkring.Förutom detta måste ökade insatser riktas mot utsattagrupper på arbetsmarknaden -- handikappade, invandrareoch flyktingar.Regeringen bär ansvaret för den ökande arbetslöshetenSverige befinner sig i en allvarlig ekonomisk kris.Dessa problem är ingalunda nya. Under en följd av år ekonomiska utvecklingen kännetecknats avalltförlåg tillväxt,alltför höga pris- och kostnadsökningar,otillräckligt sparande,brist på förnyelse inom denoffentliga sektorn.Det är anmärkningsvärt att regeringen inte tidigareförsökt bryta denna negativa utveckling. Problemen hardolts av en osedvanligt lång internationell högkonjuktur.Men har effekterna slagit igenom.Det centrala stabiliseringspolitiska problemet består i attlöneökningarna sedan devalveringen 1982 har varithögre än i våra konkurrentländer. Detta har successivtmedfört en urholkning av svenska företags internationellakonkurrenskraft och det visar sig nu i form av en snabbtökande arbetslöshet.I november 1990 registrerade ,, den högsta varselsiffran någonsin.Antalet kvarstående lediga platser rasar i en takt sompåminner om 1930-talets recession. minskadeantalet lediga platser med 270 000. Dessutom minskadesysselsättningen i industrin på sju år.Prognoserna pekar på en minskning avsysselsättningen och en mycket markant uppgång avarbetslösheten.AMS prognoser tyder på en arbetslöshet på ,eller 150 000 personer, . Många andrabedömare menar att arbetslösheten kan stiga till både 4 . Regeringens egen bedömning är attarbetslösheten i frånvaro av ett stabiliseringsavtal uppgårtill i slutet av 1992.Det tidigare rekordet i öppen arbetslöshet är frånvintern 1983 då arbetslösheten översteg . Med storsannolikhet kommer socialdemokraterna att slå sitt egetrekord redan under innevarande år. Det är ett uselt betyg åtden förda politiken.Arbetslöshet drabbar i första hand de svaga gruppernapå arbetsmarknaden och de mest utsatta delarna av landet.Ungdomars arbetslöshet, särskilt för dem som saknarutbildning efter , ligger på en betydligt högrenivå än för befolkningen i övrigt. Många invandrare ochflyktingar är redan nu arbetslösa. Erfarenhetsmässigt fårpersoner med handikapp av olika slag svårare att finna ettarbete när arbetslösheten är hög.Särskilt förödande är långtidsarbetslöshet. Den enskildehamnar i ond cirkel utan arbete eller annan sysselsättningoch förlorar tron på sig själv och möjlighetenatt över huvud taget få ett arbete. Den sociala utslagningenökar, och i dess spår kan missbruksproblemen öka.Samhällets kostnader för vård blir höga.Erfarenhetsmässigt drabbas glesbygdslänen hårdare änövriga landet. Bedömningarna nu tyder på att även de länsom haft goda tider högkonjunkturkommer att få stora problem. Det kan också vara delvis nyagrupper som drabbas t.ex. privat anställda tjänstemän,arbetare hos underleverantörer i främst Syd- ochVästsverige och anställda på orter med stor andel offentligsysselsättning.Hade regeringen lagt om den ekonomiska politiken i tidskulle situationen inte behövt bli så här allvarlig. På våren1988, då det var uppenbart för alla att arbetsmarknaden varöverhettad, föreslog vi från liberalernas sida enstramare finanspolitik i kombination medtillväxtstimulerande åtgärder. Vi var trots den föreståendevalrörelsen beredda att medverka till de nödvändigaåtgärderna. Det avvisades av regeringen. Den hävdadetvärtom före valet att reformer inte behövde finansieras.Regeringen försöker nu skylla ifrån sig påarbetsmarknadens parter. Självklart har parterna ett ansvarför lönekostnadsutvecklingen, men det grundläggandeansvaret åvilar statsmakterna, vars uppgift är att föra ensådan ekonomisk politik att överhettning påarbetsmarknaden undviks. De högalönekostnadsökningarna är inte främst en följd avträffade löneavtal utan av den allmänna överhettningen påarbetsmarknaden som har drivit upp både avtal ochlöneglidning. Ansvaret vilar alltså tyngst på regeringen.Försöken att skylla ifrån sig på parterna emotsägs ocksåi sak av regeringens egen ekonomiska analys. Denna visar,vilket vi också har påpekat åtskilliga gånger, att det är fleraårs brister i den ekonomiska politiken som harkulminerat i en akut kris.För att dämpa lönekraven till en nivå som är förenligmed full sysselsättning och fast växelkurs har regeringentillsatt en förhandlingsgrupp -- Rehnberggruppen. Dennahar haft till uppgift att få arbetsmarknadens parter att enasom ett centralt stabiliseringsavtal. Detta har inte lyckats.Nu diskuteras i stället en partiell lagstiftning för att tvingadem som avvisat stabiliseringsavtalet att godta detsamma.Vi avvisar denna tanke. Vi utvecklar skälen därtill i vårekonomisk-politiska motion. I den motionen behandlasockså våra förslag till institutionella förändringar för attunderlätta lönebildningen.Arbetsmarknadspolitikens uppgift och inriktningEn grundläggande tanke i liberalernas politikär att arbetslöshet aldrig får vara ett medel i denekonomiska politiken. Arbetslöshet är alltid slöseri medresurser, mänskliga såväl som ekonomiska.Den allmänna ekonomiska politiken har till uppgift attskapa förutsättningar för full sysselsättning på den öppnaarbetsmarknaden. Detta sker genom åtgärder som påverkarutbudet av arbetstillfällen och utbudet av arbetskraft. Denekonomiska politiken måste inriktas på att skapaförutsättningar för näringslivets expansion och ennödvändig flexibilitet. Det handlar helt enkelt om att skapariktiga jobb.Arbetsmarknadspolitiken är ett nödvändigtkomplement till den allmänna ekonomiska politiken. Desshuvuduppgift är att underlätta för de arbetssökande attsnabbt hitta och ta arbeten på den öppna arbetsmarknadensamt att hjälpa arbetsgivarna att snabbt fylla vakanserna.Arbetsmarknadspolitikens uppgift är kort sagt att fungerasom ett smörjmedel på arbetsmarknaden.Den svenska arbetsmarknaden har enligt mångainternationella studier hög flexibilitet ochanpassningsförmåga. Denna bör ha ökat ytterligare genomskattereformen och bör kunna öka än mer genom den av ossi det följande föreslagna nya inriktningen avarbetsmarknadspolitiken.Allmän rörlighet har underlättats av skattereformen ochdet ökade utbytet av högre lön -- både lön som morot förnytt bättre arbete för individen och lön som medel att dratill sig folk för företagen.Arbetsmarknadspolitikens uppgift som smörjmedelinnebär att de viktigaste medlen är arbetsförmedling ochannan informationsspridning, rörlighetsstimulanser samtutbildningsinsatser som ökar de arbetslösas möjligheter attta lediga jobb. Även anpassning av de ledigaarbetstillfällena så att de bättre passar de arbetslösa är ettviktigt medel.För att undvika att en individ hamnar i denåtervändsgränd som långtidsarbetslöshet innebär måste allade arbetsmarknadspolitiska insatser som är möjliga prövas.Detta kommer att ställa stora krav på arbetsförmedlarna.De insatser som är aktuella är introduktionsstöd, jobb-sökar-aktiviteter och arbetsprövningen inom ramen förarbetsmarknadsinstitutet. Även beredskapsarbeten måstekunna komma i fråga men bara som ett sista alternativ.Passivt kontantunderstöd är naturligtvis nödvändigt undersöktiden men i övrigt bara en sista utväg.En väl fungerande arbetsförmedlingEn effektivt fungerande arbetsförmedling är enförutsättning för att arbetsmarknaden skall fungera.En brist är förbudet mot privataarbetsförmedlingar. Vi har kritiserat detta. Regeringen harlänge aviserat att ett förslag om en förändradarbetsförmedlingslag skall presenteras för . Nusägs att detta skall ske i vår. Vi anser att förslaget börinnebära att arbetsförmedlingsmonopolet avskaffas.En ökad mångfald inom arbetsförmedlingsområdetskulle ytterligare stärka den flexibilitet ochanpassningsförmåga som utgör en förutsättning för en välfungerande arbetsmarknad.Detta krav på mångfald inom arbetsförmedlingsområdetinnebär inte att vi gör avkall på kraven på en effektivoffentlig arbetsförmedling. De offentliga förmedlingarnabör tillhandahålla en god service över helaarbetsmarknaden. Därför behövs kännedom om alla ledigaplatser för extern rekrytering och ett väl utbyggt kontorsnätmed god teknisk utrustning.När en sådan service finns tillgänglig för alla utan avgiftfinns det stora fördelar med privata förmedlingar somkomplement. Det skulle förbättra servicen till såvälarbetssökande som arbetsgivare och innebära enstimulerande utmaning för de offentliga förmedlingarna.Argumenten för ökad mångfald inom den offentligasektorn är relevanta även för detta område: valfriheten ökarför den enskilde som möjligheterna ökar för deanställda att få utlopp för sin kreativitet. Vi upprepar därförkravet på ett avskaffande av arbetsförmedlingsmonopolet.En annan brist i den gällande lagstiftningen är attgränsdragningen mot uppdragsverksamhet är otydlig. Vianser att det måste göras en distinktion mellan företag varssyfte är att förmedla arbete och företag som säljertjänster. Arbetsförmedlingslagen borde begränsas till attgälla personer som är arbetssökande och alltså inteanställda. Vi anser t.ex. att den verksamhet som skrivbyråerbedriver har ett stort värde för flexibiliteten i arbetslivet.Dessa serviceföretag har blivit allt vanligare som svar pånya behov i samhället. Den tjänst de säljer är att utföra mereller mindre tillfälliga uppdrag åt kunderna. De kan lösatillfälliga behov av arbetskraft dåarbetsbelastningen är stor. Kunderna finns såväl inäringslivet som i den offentliga förvaltningen. De anställdai serviceföretagen har samma trygghet som arbetskraften iövrigt.Det finns ingen anledning att genom lagstiftning hindraderas verksamhet. Tvärtom måste lagstiftningen vara sådanatt serviceföretagen kan fortsätta att verka och fungera somsmörjmedel i samhällsmaskineriet.Rörlighet på arbetsmarknadenMålet för arbetsmarknadspolitiken måste vara att varjeperson som blir arbetslös skall ha möjlighet att snabbtkomma tillbaka till arbetslivet. Detta innebär attarbetslinjen måste hävdas.Dessutom måste den tyngdpunktsförskjutning som skettunder 80-talet fortsätta. I första hand innebär det att deutbudsstimulerande åtgärderna måste prioriteras.Insatserna måste inriktas på aktivt arbetssökande, rörlighethos arbetskraften och höjande av arbetskraftenskompetens. Geografisk rörlighet bör stimuleras men främstbör yrkesmässig rörlighet åstadkommas.Yrkesmässig rörlighetUtbildningsinsatser måste vara det viktigaste. Studierutförda av statens industriverk visar att svenskaindustriarbetare har sämre grundutbildning än sina kollegori de största industriländerna. I saknar hälften avindustriarbetarna gymnasieutbildning. Det innebär att detinte bara är utbildning i form av kortaarbetsmarknadspolitiska insatser som behövs utan en mersystematisk satsning på utbildning som höjer arbetskraftenskvalitet.Detta gör det nödvändigt att betona skolans ochforskningens kvalitet och förmåga att leva upp till de kravsom 2000-talets näringsliv och offentliga sektor ställer.Kunskapernas relativa betydelse ökar i ett högteknologisktoch komplicerat välfärdssamhälle.Forsknings- och utbildningspolitiken måste bidra tillständig kunskapstillväxt och kompetenshöjning. Forskningär en väsentlig strategisk faktor för den internationellakonkurrenskraften.Folkpartiet liberalerna redovisar i två andra motionerom skolan och om forskning och högre utbildning riktlinjeroch förslag som skulle bidra till att skolan och forskningenutvecklas i rätt riktning. Bland annat föreslår vi att delar avlöntagarfondernas avkastning skall användas för attfinansiera högre utbildning och forskning.Regeringen föreslår nu en massiv satsning påarbetsmarknadsutbildning. Det är bra. är detviktigt att påpeka att en arbetssökande även underpågående arbetsmarknadsutbildning måste vara beredd attta ett lämpligt arbete. Annars finns naturligtvis en risk föratt även arbetsmarknadsutbildningen i sig innebär eninlåsning. Länsarbetsnämnderna måste alltså hålla även dearbetslösa som placerats i utbildning aktuella förerbjudande om ''riktiga jobb''.Dessutom föreslår regeringen en stor satsning påutbildning i företag. Naturligvis är det viktigt attutbildningsinsatser görs för redan anställda. Primärt ärdetta naturligtvis en uppgift för företagen, men vi motsätteross inte att visst statligt stöd också ges. Riksrevisionsverkethar dock konstaterat att statsbidrag till utbildning i företagtidigare inte har haft så stor betydelse för hur företagenväljer att organisera sin utbildning. Därför är det av vikt attregeringen utvärderar resultatet av den utvidgadesatsningen på utbildning i företag.Samtidigt som en satsning sker på utbildning av redananställda måste också insatser inriktas på att öka antaletlärlingsplatser i företagen. Vi föreslår därför en vissomfördelning så att utrymmet för lärlingsplatser ökar.Skolöverstyrelsens utvärdering av den försöksverksamhetsom tidigare bedrevs med lärlingsutbildning visar att denvarit en av de mest framgångsrika metoderna att förmedlayrkesutbildning. Därför är det beklagligt att regeringen i såliten utsträckning arbetar för att denna form av utbildningstimuleras. Lärlingsutbildning behandlas tvärtom mycketnegativt.Genom att kringgärda inrättandet av lärlingsplatser meden mängd bestämmelser och förbehåll har regeringenmedverkat till att antalet lärlingsplatser minskat. Detta hardärefter använts som ett argument motlärlingsutbildningen. Enligt vår mening visar detta stor bristpå förmåga och vilja att angripa allvarliga strukturellaproblem som arbetslöshet bland ungdom.På orter där elevtillgången eller strukturen på ortensnäringsliv inte medger att vissa yrkesinriktade studievägarinrättas bör lärlingsutbildningen kunna vara ett alternativtill gymnasieutbildning. Statsbidrag bör utgå med 75%första utbildningsåret, andra året och tredje året.Vidare bör gränsen för lärlingsplatser undanröjas.Anställningsformen upplevs som ett av de störstahindren mot att anställa lärlingar. Vi föreslår därför attmöjlighet att provanställa lärlingar skall införas. Viåterkommer i samband med att regeringen presenterar sinproposition om den nya gymnasieskolan till dessa frågor.Vi vill också framhålla att en snabb teknisk utvecklingoch därav följande strukturomvandling inte är ett hot motexisterande jobb utan en nödvändighet för att värna denfulla sysselsättningen. Därav följer också behov avåterkommande utbildningsinsatser, så att arbetstagarna kanta de nya arbetstillfällen som uppkommer.Geografisk rörlighetInte bara yrkesmässig utan även geografisk rörlighet ären viktig del av arbetsmarknadens flexibilitet. Medgeografisk rörlighet menar vi att en person som är arbetslösvia arbetsmarknadspolitiska insatser skall stimuleras attflytta till en annan ort för att ta arbete på en annan ort.Detta innebär inte att vi förordar någon ''flyttlass-politik''.Rörligheten på arbetsmarknaden beror på många olikafaktorer. Studier tyder på att bostadssituationen, antaletbarn i skolåldern och makens/makans möjlighet tillsysselsättning har stor betydelse. Mäns och kvinnorssysselsättningsgrad är i det närmaste lika hög. Detinnebär att bägge två måste kunna få arbete på en ort för attfamiljen skall kunna flytta.Det arbetsmarknadspolitiska stöd som finns för att ökarörligheten på arbetsmarknaden är det s.kmerkostnadsbidraget samt flyttningsbidrag i form avsökanderesor. Användningen av dessa bidrag är litenjämfört med andra insatser på arbetsmarknadspolitikensområde.För närvarande krävs två månaders arbetslöshet för attmerkostnadsbidraget skall utgå. Vi menar i likhet medAMS att det är viktigt att arbetslöshet blir så kortvarig sommöjligt. Det är därför olämpligt att genom krav på tvåmånaders arbetslöshet försvåra snabba tillträden tillanställningar för sökande som kan ta arbete på annan ort.Villkoret för bidrag bör i stället vara att den arbetssökandeär eller riskerar att bli arbetslös.Arbetstillfällenas rörlighetKrav på rörlighet gäller självklart inte baraarbetstagarna. Även arbetstillfällena måste anpassas tillarbetskraftens geografiska belägenhet liksom desskompetens, önskemål om arbetstid, arbetsinnehåll m.m.En aktiv arbetsmarknadspolitik fyller en viktig funktiongenom att utjämna skillnaden mellan olika regioner.När lokaliseringspolitiken tillkom varett av argumenten att den skulle understödja ett rationellareresursutnyttjande. Överhettning och bristsituationer iexpansionsområden skulle åtgärdas genom att man viaoffentliga insatser understödde expansion i de delar avlandet där outnyttjad kapacitet fanns.Lokaliseringspolitiken byggde främst på att statengenom selektiva bidragssystem skulle styraindustriföretagens investeringar till de delar av landet därman upplevde problem. Vi anser att erfarenheterna visar atten sådan politik bara har begränsad framgång.Regionalpolitiken måste i stället ha en mobiliseringspolitiskutgångspunkt. Regional balans skall uppnås genom att stödtill lokal mobilisering, enskilda initiativ och skaparanda. Ivår regionalpolitiska motion utvecklas närmare riktlinjernaför en sådan politik.En flexibel arbetstid är ett sätt att anpassa de ledigaarbetstillfällena till arbetskraftens önskemål, så attuppkomna vakanser snabbare fylls.I förra årets finansplan fördes ett resonemang omflexibilitet och valfrihet vad gäller utnyttjande av semesteroch förläggning av arbetstiden. Vi anser att en sådanflexibilitet är en förutsättning för en väl fungerandearbetsmarknad. Lagstiftning om en sjätte semesterveckaskulle minska möjligheterna till sådan flexibilitet iarbetslivet och därmed individernas valfrihet. Vi anserdärför att det beslut om två dagars längre semester somriksdagen har fattat bör rivas upp när de intjänade dagarnahar tagits ut.Det är angeläget att regeringen återkommer tillriksdagen med ett mer genomarbetat och övergripandeförslag om nya regler för såväl semester som arbetstid. Nuaviserar arbetsmarknadsministern att direktiv till en sådanutredning förbereds inom . Det viktigasteär att arbetstidsreglerna förändras så att kravet påflexibilitet i arbetslivet och individernas krav på valfrihettillgodoses. Med tanke på det omfattande arbete som skettinom ramen för arbetstidskommittén ochsemesterkommittén måste det nya arbetet kunna bedrivasskyndsamt.Kvinnors arbetsmarknadKvinnors insatser på arbetsmarknaden har en avgörandebetydelse, inte minst för att vård och omsorg om gamla ochsjuka skall fungera. har vi -- inte minst istorstadsområdena -- kunnat se många exempel på attpersonalbrist inom bl.a. hemtjänst och barnomsorg gör detsvårt för samhället att erbjuda den sociala servicemänniskor har rätt att begära. Utan en hög kvinnligförvärvsfrekvens skulle det vara svårt att upprätthålla ochutveckla fungerande välfärdssystem.Sverige har en hög procent yrkesverksamma kvinnor(), men har vi den blandjämförbara länder mest könsuppdelade arbetsmarknaden.Kvinnor arbetar framförallt inom den offentliga sektorn ochmän inom den privata. Endast 8--av arbetskraftenarbetar i yrken med jämn könsfördelning.Strukturomvandlingen på arbetsmarknaden kan leda tillatt nya grupper blir arbetslösa. Förändringen innebär attmånga arbetslösa måste vidga sina perspektiv inom nyayrkesområden. Inte minst kommer det att gälla mångakvinnor i administrativa yrken. När nu många kvinnorriskerar att förlora sina arbeten är det viktigt attarbetsförmedlingarna via vägledningsinsatser visar nyayrkesområden för dessa kvinnor och viaarbetsmarknadsutbildning hjälper kvinnorna att få denkompetens för andra yrken när så behövs.Den offentliga sektorn och särskilt den socialatjänstesektorn är starkt dominerad av kvinnor.Offentliga alternativ är kraftigt subventionerademed skattemedel medan enskilda alternativ ofta får lägrebidrag. Kvinnor som vill arbeta med vård, omsorg ochutbildning har ofta små möjligheter att välja mer än enarbetsgivare -- den offentliga sektorn.Det är dags för en valfrihetsrevolution också för alla demsom arbetar med omsorg och vård! När bidragsregler ochlagar ändras så alternativen släpps fram, skapas valfrihetockså för dem som producerar tjänsterna, vilket ärbetydelsefullt inte minst för alla de kvinnor som görbetydelsefulla insatser inom t.ex. vårdyrken och utbildning.Men många människor kommer bättre till sin rätt som egnaföretagare. De som arbetar inom de -- alltför få -- enskildaalternativ som finns vittnar ofta om kortare beslutsvägar,större inflytande och större arbetsglädje än i den offentligasektorn.Ökad konkurrens om personalen kan också leda till enmer vital arbetsmarknad, med bättre anställningsvillkor ochstörre respekt för personalens yrkesstolthet och kunskaper.I liberalernas partimotion om den offentligasektorn behandlas detta ytterligare.Utsatta grupper på arbetsmarknadenUtöver den grundläggande uppgiften förarbetsmarknadspolitiken som vi redogjort för finnsinsatser som är mer permanenta. Dit hör att ökamöjligheterna för grupper som har svårigheter att etablerasig på arbetsmarknaden.Invandrares och flyktingars arbetsmarknadI vår invandrar- och flyktingpolitiska motion finns en radförslag för att underlätta och effektiviseraflyktingmottagningen och för att få till stånd en humanareflyktingpolitik. I denna motion behandlar vi de frågor somrör invandrarnas och flyktingarnas situation påarbetsmarknaden.Arbetslösheten är högre bland invandrare ochflyktingar. I en situation med ökad arbetslöshet är detta engrupp som drabbas hårt. Detta sker trots att flyktingar ochinvandrare ofta har både arbetslivserfarenhet ochyrkeskunskaper från sitt hemland. Många har också engedigen utbildning, ibland på universitetsnivå, bakom sig. ISverige har vi i hög grad misslyckats med att ta tillvara dessaresurser vilket är till men såväl för individen som för landet.För den enskilde flyktingen eller invandraren blirresultatet besvikelse över att man uppenbarligen inteefterfrågar hans/hennes yrkeskunskaper och arbetsinsatseri . För det svenska samhället innebär det ett slöserimed såväl mänskliga som ekonomiska resurser.Vi vill understryka att det inte är acceptabelt attinvandrade akademiker -- ibland med utbildning inomyrken där vi har problem med arbetskraftsbrist --har mycket svårt att få en tjänst inom det offentliga på grundav att deras examina inte anses jämställda med svenska ellerbedöms som ofullständiga.Inom AMU:s utbud av kurser bör invandrarna erbjudaspåbyggnads- och kompletterande utbildning. Detta ärviktigt framför allt för många unga som har tvingats avbrytasin utbildning i hemlandet eller haft en mycket kortskolgång där liksom för dem som p.g.a. bristandesvenskkunskaper m.m. inte har kunnat bygga på sinutbildning. Invandrarkvinnornas situation bör särskiltuppmärksammas i fråga om skola och vidareutbildning.Vi föreslår också att asylsökande ges möjlighet att fåtillfällig sysselsättning. Detta förslag är i första handmotiverat av humanitära skäl. Icke desto mindre kan sådantarbete i förlängningen påverka möjligheterna för deasylsökande att få arbete.