mot · GE02L309 · 1991-01-25 00:00:00 — Arbetstagares lönefordringar i konkurs Enligt 2 § lönegarantilagen utgår betalning för bl.a.fordran som har förmånsrätt enligt 12§ samma lag.Enligt undantagsregeln i 12 § tredje stycketförmånsrättslagen är arbetstagare, som själv eller jämtenärstående ägde väsentlig andel i företaget och som hadeväsentligt inflytande över dess verksamhet, undantagenförmånsrätt för sin lönefordran.Väsentlig andelVad som är väsentlig andel har inte preciserats ilagmotiven. I propositionen till förmånsrättslagen (prop.1970:142 s 137) kan man dock få en viss vägledning. Sålundahar lagberedningen ansett att det i vissa fall skall varatillräckligt med en minoritetsandel -- t.ex. en tredjedel -- iett företag för att vederbörande skall anses äga väsentligandel i det.Högsta domstolen () har i ett beslut (NJA 1983 s 716)utvecklat sin syn på begreppet väsentlig andel. HD anför att''frågan om ett aktieinnehav kan anses som väsentlig andeli fall där innehavet ligger omkring den i motiven angivnastorleken av en tredjedel eller, som i detta fall, inte alltförmycket understiger en tredjedel, får bedömas med ledningav vad sålunda anförts liksom av rättspraxis efterförmånsrättslagens tillkomst. Som en riktpunkt synes dåkunna anges att en andel i de flesta fall får betraktas somväsentlig, om aktierna är så fördelade att arbetstagaren medhjälp av sitt (och närståendes) aktieinnehav allmänt sett fårantas ha påtagliga möjligheter att driva igenom sin vilja påbolagsstämman. Denna förutsättning kan i varje fall inteanses vara för handen om någon annan aktieägare har enbetydligt större andel av aktierna än den för vilkenarbetstagaren svarar, inte heller om två eller flera andraaktieägare har aktieposter av ungefär samma storlek somarbetstagarens. ''Olika typfallDomstolens tolkning ger onekligen vissa möjligheter attgenom en lämplig disposition av aktieinnehavet utesluta attnågon av aktieägarna skall anses ha väsentlig andel. Det ärnumera inte ovanligt att i ett aktiebolag med kanske endasttre arbetstagare, vilka samtliga är styrelseledamöter,aktierna är fördelade med vardera en tredjedel avaktiekapitalet per arbetstagare. Om dessa inte ärnärstående till varandra finns enligt domstolens tolkninginte någon som är undantagen förmånsrätt för sinalönefordringar, trots att obeståndet i de flesta fall kan sägasvara en indirekt följd av deras eget handlande ellerståndpunktstagande.Exemplet kan varieras enligt följande. Antag att tvåarbetstagare i ett bolag äger aktierna respektive . Majoritetsdelägaren får väl anses ha väsentlig andelmen inte minoritetsdelägaren om domstolens resonemangskall följas. Frågan är då om det är rimligt attminoritetsdelägaren skall ha förmånsrätt. Ofta finns detinga andra anställda i bolaget än just aktieägarna som iprincip arbetar för egen räkning.Ett ytterligare problem uppstår om två aktieägare haftvardera . Vem anses i detta fall hahaft påtagliga möjligheter att påverkabolagsstämmobesluten? Enligt 9 kap. 13§ aktiebolagslagen utgöres bolagsstämmans beslut avden mening, som fått mer än hälften av de avgivna rösterna,eller, vid lika röstetal, den mening som ordförandenbiträder. Ordföranden utses emellertid regelmässigt avbolagsstämman, dvs. båda aktieägarna måste således varaeniga om ordförandeposten. I alltför många fall hålles dockinte bolagsstämma eller också finns inte protokollenbevarade. I ett fall som det förevarande kan antingen bådaaktieägarna anses ha väsentlig andel eller ingen av dem.Såvitt vi vet har frågan inte prövats av domstolarna.Flera överlåtelserOm man ser till fastställandet av begreppet väsentligandel enbart ur handläggningssynpunkt förekommer detofta problem med att fastställa vem som har varit aktieägareoch vilka andelstal varje aktieägare haft dåobeståndet inträtt. Det förekommer att aktieägaresinsemellan överlåter aktier när bolagets resultat börjar blidåligt. I regel finns ingen aktiebok i denna typ av aktiebolagmed få anställda. Om aktierna så att säga vandrat fram ochtillbaka mellan delägarna eller om tvist uppkommit gälleratt fastställa om någon haft väsentlig andel i bolaget vid denrelevanta tidpunkten.Bör enbart andelsägande utesluta förmånsrätt?I vissa bolag är det inte ovanligt att endast två makar äranställda. Mannen brukar då ha merparten eller helaaktiestocken medan hustrun eventuellt äger mindre del.Vid konkursutredningen uppges mannen ha svarat för allaviktiga funktioner i rörelsen medan hustrun arbetat medfakturering, ordermottagning, telefonpassning etc. Oftanog finns emellertid skäl för misstanke om att bådamakarna haft väsentligt inflytande över verksamheten. Iregel är det dock nästan omöjligt att utreda de verkligaförhållandena i denna typ av bolag. Följden blir att hustrunfår förmånsrätt för sin uppgivna lönefordran. I realitetenhar makarna arbetat åt sig själva. Med ett konstrueratanställningsavtal via en mellanhand -- ett 50 000-kronorsbolag -- har man uppnått löneskydd åt en avmakarna.Vid KFM i har i ett antal konkurser förekommitmedlemmar av samma familj som yrkat lönegaranti medstora belopp. Man, hustru och fyra söner har en i tagetuppträtt som styrelse i olika småbolag som försatts ikonkurs på yrkande av staten för obetalda skatteskuldersom i några fall uppgått till . Övrigafamiljemedlemmar har haft anställningsavtal med detaktuella bolaget men har naturligtvis inte officiellt haftnågot inflytande över verksamheten i det bolaget. I ett antalkonkurser har familjen på så sätt lyckats få ut lönegaranti ivarje konkurs åt fyra till fem familjemedlemmar. Det kantyckas att jämkning av betalningsrätten enligt 5 kap. 2§ konkurslagen kunde bli aktuell i ett fall som detförevarande. har i ett rättsfall (Ö 505/85,SÖ 4) slagit fast att frågan om betalningsrätt principielltskall avse den nytta som arbetsgivaren haft avarbetstagarens arbete. Under konkursutredningen brukarde inblandade vara rörande överens om att samtligaanställda arbetat mycket hårt i företaget.Ett sätt att undvika alltför orimliga effekter av systemetär kanske att stryka kravet på väsentlig andel och väsentligtinflytande. Antingen ett väsentligt aktieinnehav förarbetstagaren eller närstående eller väsentligt inflytandeborde vara tillräckligt för att vederbörande skall varaundantagen förmånsrätt. Skälet till kravet på både väsentligandel och väsentligt inflytande har uppgivits vara (prop.1970 nr. 142 s 129) att det skulle uppstå svårigheter för ettföretag att i ett kritiskt läge få behålla en dugande personmed väsentligt inflytande om enbart detta rekvisit hadevarit tillräckligt för att undanta förmånsrätt. Mot detta kaninvändas att företagets problem i många fall beror direkt påföretagsledningens agerande eller passivitet.Andra näringsidkareEnligt 12 § tredje stycket förmånsrättslagen gällerundantaget från förmånsrätt personer med väsentlig andeloch väsentligt inflytande. I ovannämnda proposition s 129anges att även juridisk person som inte är näringsidkareomfattas av det föreslagna stadgandet, t.ex. stiftelse ellerideell förening som inte driver någon näringsverksamhet.Uttalandet förefaller märkligt med hänsyn till att dessatyper av juridiska personer regelmässigt inte har delägare.Det brister således i rekvisitet väsentlig andel, vilket gerstyrelseledamöter i en ideell förening möjlighet att åberopaförmånsrätt för lönefordran i föreningens konkurs. VidKFM i har några fall förekommit där föreningenhaft ett fåtal medlemmar och där hela styrelsen varitanställd av föreningen. Om förmånsrätt inte varit åsyftad idessa fall bör det framgå klart av lagstiftningen. Med detförslag vi framfört ovan löses emellertid frågan.Den förmånsberättigade fordringenVissa slag av lönefordringar eller fordringar som är attjämställa med lön är ganska tidsödande urhandläggningssynpunkt utan att förmånsrätt för anspråketegentligen är motiverad ur social synvinkel. Sålundaförekommer det ofta att arbetsgivare tillhandahåller fri fri bensin åt arbetstagaren eller att arbetsgivarenbetalar bensinen men arbetstagaren själv håller bil. Allbensinkostnad ersätts av arbetsgivaren, således även omarbetstagaren utnyttjar förmånen privat för längre resor.Det har förekommit fall där arbetstagaren begärt ersättningför bilresa till för skidsemester underuppsägningstiden. Det lär också förekomma att andra änarbetstagaren utnyttjar dennes bensinkort likaväl som attandra varor än bensin inhandlas på kortet. Eftersom någotskyddsbehov för arbetstagaren knappast kan påvisas i dettafall kan det ifrågasättas om inte förmånsrätten för dessafordringar borde upphöra.Förmånsrätt följer även fordringar på övertidsersättningsom inarbetats under uppsägningstid. Sålunda kankonkursförvaltaren i fall där verksamheten fortsätter efterkonkursutbrottet beordra personalen till övertidsarbete föratt exempelvis säkerställa viss produktion eller utförsäljningav varulager. Följden härav blir att innehavare av fordranmed säkerhet i företagshypotek i regel får större utdelningän vad som eljest blivit fallet medan staten bestriderkostnaden för förfarandet. Socialt betingade skäl kanknappast åberopas för en sådan ordning.Konkursförvaltarens disposition av personalenUnder uppsägningstiden finns kanske inget arbete attutföra för konkursgäldenärens räkning. Arbetstagaren hardock en skyldighet att stå till arbetsgivarens förfogande föratt vara berättigad till uppsägningslön. Denna skyldighethar av vissa konkursförvaltare utnyttjats enligt följande. Ettaktiebolag försätts i konkurs. I konkursboet finns bl.a.varulager och inventarier, som förvaltaren säljer på anbud.Köparen ställer emellertid som villkor att han får hyrapersonalen av konkursboet moterläggande av marknadsmässiga löner och sociala avgifter.Skälet härtill anges vara att köparen inte vill ingå i någotanställningsavtal förrän han konstaterat om verksamhetenär lönsam. Tanken bakom konstruktionen är således attlönegaranti skall utgå till arbetstagarna underuppsägningstiden.Exemplet kan varieras så att två bolag, A och B, försättsi konkurs varvid samma förvaltare förordnas i bådakonkurserna. Båda bolagen har anställd personal.Konkursförvaltaren har sagt upp personalen i bolagen mentänker driva verksamheten vidare i B.Personalen i B räcker emellertid inte till för att färdigställavissa beställningar utan förvaltaren lånar då ut anställda i Aför att arbeta i B. Något vederlag till As konkursbo tänkerförvaltaren inte utge eftersom beslutet att fortsätta driften iB baseras på det faktum att As personal går kvar pålönegarantimedel.Kan de angivna tillvägagångssätten accepteras ilönegarantisammanhang? Det torde stå klart attarbetstagarna har kvar sina anställningar i A så längeuppsägningstiden varar eftersom personalen inte godkäntatt anställningsavtalet överflyttats till en ny arbetsgivare. Urtrygghetssynpunkt är det ingen fördel för arbetstagarna attgå kvar i den gamla anställningen i stället för att få en nyarbetsgivare omgående med den anställningstrygghet somdetta innebär. Syftet med lönegarantilagstiftningen harknappast varit att arbetstagarna skall utföra arbete förannans räkning utan eventuell arbetsinsats underuppsägningstiden har väl förutsatts skola ske förkonkursboets förkovran.Kan invändningar riktas mot förfarandet i övrigt omvederlag utgår? De medel, som inflyter till konkursboet,skall behandlas som en tillgång i boet, vilket innebär attförmånsrättslagens regler skall iakttas vid utdelning ikonkursen. Ersättningen för arbetskraften kan i första handianspråktas för konkurskostnader. Utdelning skall därefterske till borgenärer med förmånsrätt enligt 10--11§§ förmånsrättslagen innan lönegarantifonden fårutdelning. Det är således inte alls säkert att fonden återfårnågot av utbetalda lönegarantimedel. I denna situationkommer också bolagsföreträdarna att få fördel eftersom deine längre riskerar att utsättas för en ställföreträdartalanfrån statens sida.Sammanfattningsvis anser vi att det klart bör framgå,lämpligen i konkurslagen, att förvaltaren inte får utnyttjapersonalen i konkursbolaget till arbete annat än i detta.Lönegarantilagstiftningen fungerar i stort sett bra. Avvad som anförts framgår dock att de som arbetar praktisktmed dessa frågor står inför många problem som börelimineras. Från konkursförvaltarhåll har uttalandenframförts med innebörd att lagstiftningen är väl generös ochenligt vår uppfattning är en översyn av lagstiftningen ihögsta grad befogad.Vid en översyn av regelsystemet bör vissa ändringar skei förmånsrättslagen i enlighet med vad som har anförts imotionen. Ett klart uttalande bör göras vad som gäller ifråga om ideella föreningar och liknande organisationer.Vissa inskränkningar av de förmånsberättigadefordringarna är också önskvärda. Det bör dessutomövervägas om inte övertid skallutgöra massafordran. Konkursförvaltaren bör inte heller fåanvända konkursgäldenärens anställda till arbete utanförkonkursboet.Arbetstagarna skall givetvis ha ett mycket starkt skyddför sina lönefordringar i konkurser. Med de i motionenföreslagna ändringarna i lönegarantilagstiftningen uppnåsenligt vår mening ett skäligt skydd för arbetstagarnasamtidigt som vissa avtalskonstruktioner i fråga omaktieinnehav och inflytande inte längre lönar sig. En direkteffekt blir dessutom att utredningsarbetet medlönegarantifrågorna underlättas betydligt. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en översyn avlönegarantilagstiftningen, konkurslagen ochförmånsrättslagen.