mot · GE02A23 · 1991-03-14 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:113 En ny jämställdhetslag, m.m. SammanfattningJämställdhet är en fråga om attityder hos både kvinnoroch män. Endast indirekt kan sådana attityder påverkasgenom politiska beslut. Ett viktigt inslag är docklagstiftningen om jämställdhet på arbetsmarknaden.Regeringen lägger nu fram förslag till en revideradlagstiftning. I vissa avseenden är detta förslag otillräckligt.Ett av de grundläggande felen med nuvarandelagstiftning är att jämställdhetsombudsmannen i realitetenhar ett mycket begränsat arbetsområde. JämO har endasttillsyn över den lilla del av arbetsmarknaden därkollektivavtal saknas.I en ny lagstiftning bör denna uppenbara brist rättas till.JämO bör få tillsyn över att jämställdhetslagstiftningen ochjämställdhetsavtal tillämpas på ett riktigt sätt på helaarbetsmarknaden.För att detta tillsynsansvar skall kunna motsvaras av enmöjlighet att följa upp och driva enskilda ärenden bör denenskilde fackföreningsmedlemmen kunna välja att, i t.ex.en diskrimineringstvist, låta sig företrädas av JämO.Ett sådant utvidgat ansvar skulle ha stor betydelse förjämställdhetsarbetet inom arbetslivet.Det kommer att innebära väsentligt utökadearbetsuppgifter för JämO. Vi föreslår därför enförstärkning av JämOs resurser.Jämställdheten främjas inte genom att ställa formellakrav som saknar praktisk betydelse. Regeringens förslagom att en jämställdhetsplan skall tas fram på allaföretag med mer än tio anställda är ett exempel på enonödig och omotiverad regel. Förslaget bör därför avslås.2. InledningJämställdhet är i grunden en fråga om att bekämpafördomar, att motverka att människors beteenden styrs avschablonbilder. I ett jämställt samhälle skall var och enbedömas utifrån hennes eller hans personligaförutsättningar, inte utifrån stereotypa uppfattningar.För att uppnå detta måste de traditionella könsrollernatill stor del brytas ner.Trots att jämställdheten gjort mycket betydandeframsteg på den svenska arbetsmarknaden under de senastedecennierna präglas i realiteten de flesta yrken ocharbetplatser av en könsmässig uppdelning. En sådanuppdelning kan inte enbart motverkas genom enlagstiftning som reglerar arbetsgivarens skyldigheter vidtillsättning av tjänster och liknande förhållanden. Det ärockså nödvändigt att angripa könsrollernas negativaeffekter både på de enskilda individerna och på samhället istort utanför arbetsplatserna.Vi har i motion 1990/91:A808 understrukit utbildningensbetydelse för att skapa en jämnare könsfördelning inom allayrken. Det är viktigt att hela utbildningsväsendet ger sittstöd till dem som söker sig till icke-traditionellautbildningar. Att till exempel fler kvinnor söker sig tilltekniska utbildningar är betydelsefullt inte bara för deenskilda individerna utan också för att som helhetdärigenom kan dra bättre nytta av en kreativitet som mångakvinnor aldrig får möjlighet att fullt utveckla. Detförutsätter även att kvinnors möjligheter inte hindras avsubjektiva bedömningar. Könsneutral och objektivbedömning av prestation skulle sannolikt leda till attkvinnors kompetens bättre kan tillvaratas i olikasammanhang. Kvinnors självförtroende skulle öka ochdärmed deras förmåga och utvecklingsmöjligheter.Könsrollerna utanför arbetslivet påverkar i hög gradkvinnors förmåga att på jämställda villkor deltaga iarbetslivet. Jämställt arbetsliv förutsätter också jämställtfamiljeliv. Även om relationen mellan män och kvinnor harförändrats under är det fortfarandei nästan alla relationer kvinnan som får utföra den störstaoch tyngsta delen av hemarbetet. Det är naturligt attkvinnor under sådana förutsättningar har mycket svårareatt kunna göra sådana insatser i arbetslivet att debefordrings- och lönemässigt kan utvecklas på samma sättsom manliga kollegor.Men många familjers möjlighet att själva finna enpassande arbetsfördelning mellan de två parternaundergrävs av att barnomsorgssystemet i ärutformat i enlighet med den offentliga sektorns krav pålikformighet. Om det offentliga barnomsorgsmonopoletbryts och familjerna själva tillåts finna former förbarnomsorgen ökar också förutsättningarna att skapaförhållanden som möjliggör för bägge föräldrarna attkombinera ansvaret för barnen med skyldigheter påarbetsplatsen.3. Regeringens lagförslag 3.1 Nuvarande jämställdhetslagstiftningDen nuvarande jämställdhetslagstiftningen, som träddei kraft , tillkom under den borgerligatrepartiregeringen, trots starkt motstånd frånsocialdemokraterna. Socialdemokraterna önskade inte enlagstiftning som enligt deras mening kunde inskränkafackföreningarnas inflytande.Dessvärre kom detta synsätt också att få ett genomslag iden antagna lagstiftningen. I realiteten är stora delar av dennuvarande jämställdhetslagen underordnad dekollektivavtal som sluts mellan fackliga organisationer ocharbetsgivare.Systemet med kollektiv, avtalsmässig reglering avarbetsvillkor är starkt förankrat på den svenskaarbetsmarknaden. Det är därför rimligt att de praktiskaarrangemangen kring jämställdhetsarbetet kan regleras ikollektivavtal. Man skulle inte heller tro att de centralaparterna, vare sig på arbetstagar- eller arbetsgivarsidan,medvetet skulle försöka ingå kollektivavtal som missgynnarkvinnorna. För arbetsgivarna vore detta irrationellt,eftersom det ligger i arbetsgivarnas intresse att, genom attkunna rekrytera både män och kvinnor till en arbetsuppgift,få ett större utbud av arbetssökande, och därmed störremöjlighet att välja den för arbetet mest lämpliga personen.Även om den kvinnliga representationen i de flestafackförbundsledningar är mycket dålig i förhållande tillkvinnornas andel av medlemskåren, borde det med tankepå det allmänna opinionsläget vara svårt för ett fackförbundatt öppet utforma ett kollektivavtal så att kvinnormissgynnas. Erfarenheterna från de nuvarandejämställdhetsavtalen är dock negativa, vilket ävenregeringen i propositionen erkänner. I stället för att ipraktiken reglera hur lagens intentioner skall kunna följashar kollektivavtalen delvis använts för att ersätta lagensregler med till intet förpliktigande allmänna fraser.Systemet med så kallad semidispositivitet i denarbetsrättsliga lagstiftningen, det vill säga attkollektivavtalsslutande parter i ett kollektivavtal kankomma överens om villkor som står i strid med dengenerellt gällande lagstiftningen, bygger på lagstiftarensförtroende för att de kollektivavtalsslutande parternatillsammans tar ansvar för att uppfylla lagens intentioner. Iallmänhet är så också fallet.På jämställdhetsområdet har det emellertid visat sig attparterna inte alltid uppfyllt detta ansvar. Utredningenföreslog därför att avtalens innehåll skall hålla minst sammastandard som lagen.Med hänsyn till att den arbetsrättsliga strukturen iSverige i hög utsträckning bygger på semidispositivitet bördock inte denna princip uppges. En materiell prövningskulle dessutom vara svår att göra.Riksdagen bör emellertid uttala att syftet medkollektivavtalen bör vara att stärka och utvecklajämställdhetsarbetet.För att JämO skall ha möjlighet att inför parterna påtalaproblem med kollektivavtal bör kollektivavtal beträffandejämställdhetsarbetet, som helt eller delvis ersätter deaktuella bestämmelserna, insändas till JämO. Det innebärinte någon rätt för JämO eller jämställdhetsnämnden attpröva avtalets innehåll, utan är endast ett sätt för JämO attfå överblick över det avtalsreglerade jämställdhetsarbetet.JämO bör i första hand få till stånd frivilligaöverenskommelser med de centralaarbetsmarknadsparterna om detta.Ett viktigt problem med den nuvarande och avregeringen föreslagna fortsatta ordningen är att JämO intehar något tillsynsansvar för den del av arbetsmarknaden därdet finns kollektivavtal om jämställdhet. Det har fått tillföljd att JämO ägnat avsevärd energi att kartlägga den fördet stora flertalet kvinnor förhållandevis ointressantaarbetsmarknaden hos exempelvis fondhandlare ochadvokater, i stället för att titta på förhållandena inom tillexempel de stora industri- och serviceföretagen och deoffentliga vård- och servicemonopolen.Vi har redan i vår motion 1990/91:A808 framhållit attJämO bör ha tillsynsansvar för hela arbetsmarknaden.JämO bör således ha möjlighet att kontrollera i vilken månde ingångna kollektivavtalen verkligen fullföljs. Det finnsnämligen anledning att tro att även när intentionernamellan de avtalsslutande parterna är goda det på denenskilda arbetsplatsen kan vara enkelt för arbetsgivare ocharbetstagarrepresentanter att gemensamt komma överensom att mer eller mindre medvetet misstolka avtalet.För att detta tillsynsansvar skall motsvaras av enmöjlighet att följa upp och driva enskilda ärenden bör § 46ändras så att den enskilde fackföreningsmedlemmen skallkunna välja att låta sig företrädas av JämO. Regeringen börskyndsamt återkomma med förslag till erforderligaändringar i lagen om jämställdhet i arbetslivet ocheventuella konsekvensändringar i annan arbetsrättsliglagstiftning.En sådan ändring bör kunna göras så att lagen kan trädai kraft /92.JämO kommer givetvis inte att ha möjligheter att aktivtkontrollera förhållandena på alla arbetsplatser utan måsteliksom arbeta efter en stickprovsmetod och utifrån defall som kommit till hennes kännedom. För att klara detutökade tillsynsansvaret behövs det dock utövade resurser.I det fall tillstyrker den av oss föreslagnautvidgningen av tillsynsansvaret bör enligt vår meningriksdagen också tillskjuta medel utöver regeringens förslag.Dessa medel bör motsvara kostnaderna för ytterligaretvå tjänster jämte kostnader för utökat tillsynsarbete,sammanlagt 1 000 000 kronor.4. JämställdhetsplanerI regeringens förslag ingår att varje arbetsgivare som hartio eller flera anställda skall åläggas att upprätta enplan för det jämställdhetsarbete som arbetsgivaren avser attbedriva . I planen skall ocksåredovisas hur föregående års åtgärder genomförts. Detta ärett utslag av meningslös byråkrati.På de allra flesta större arbetsplatser skulle regeringensförslag innebära att bestämmelserna om enjämställdhetsplan skulle kunna tecknas bort genom ettkollektivavtal. Så skulle säkerligen ske på större delen avarbetsmarknaden. Kvar skulle bli ett antal mindrearbetsplatser där det saknas kollektivavtal om jämställdhet.Att på sådana arbetsplatser kräva att en skriftlig planupprättas kommer i många fall att famstå somabsurt. Eftersom planen, enligt lagstiftningen,uppenbarligen inte skall insändas till någon myndighet,måste man ju fråga sig hur regeringen har tänkt attefterlevnaden av lagen skulle kunna kontrolleras. Men omen sådan kontroll kan ske skulle jämställdhetsplanenantagligen snabbt reduceras till en ren formalitet.Enligt vår mening bör därför någon generell plikt attutforma jämställdhetsplan inte införas. bördärför avvisa regeringens förslag till 10--11 §§.Om det däremot kommer tilljämställdhetsombudsmannens kännedom attjämställdhetsarbetet på en enskild arbetsplats är särskilteftersatt, bör jämställdhetsombudsmannen ha rätt att frånföretaget begära en särskild redovisning av genomfört ochplanerat jämställdhetsarbete. Det kan gälla företag elleroffentliga arbetsgivare som genom sin storlek eller andraförhållanden är viktiga för det vidare jämställdhetsarbetet.En sådan bestämmelse bör intagas i lagen i stället för de avregeringen föreslagna 10--11 §§. Denna regel bör inte varasemidispositiv. Regeringen bör även på detta områdeåterkomma till med förslag.4.1 SkadeståndSkadestånd i jämställdhetsärenden utgår i princip enligtsamma regler som skadestånd i andra arbetsrättsliga tvister.Vi har kritiserat detta förhållande, somger möjlighet för arbetstagarorganisationer att erhålla storasummor i så kallat ideellt skadestånd. Vi har föreslagit attfrågan om skadeståndens utformning och vem det skalltillfalla skall prövas av den tilltänkta arbetsrättsligautredningen.Riksdagen bör ge regeringen till känna vikten av attskadeståndsreglerna behandlas i den kommandeutredningen av de arbetsrättsliga reglerna.4.2 JämställdhetsnämndenEtt tecken på i vilken utsträckning nuvarandejämställdhetslag har tillämpats är möjligen attjämställdhetsnämnden inte har haft någraarbetsuppgifter. Regeringens förslag innebär attjämställdhetsnämnden skall finnas kvar, men att desssammansättning och övriga uppgifter inte skall lagregleras.Det är inkonsekvent. Antingen bör jämställdhetsnämndenavskaffas och frågan om utdömande av vite och dyliktöverföras på något annat organ, eller bör nämnden finnaskvar, men då bör också dess sammansättning och uppgifterregleras i lag. Det är viktigt att det råder rättssäkerhet ävenpå detta område. Enligt vår mening bör därförJämställdhetsnämndens verksamhet och sammansättningregleras i lag. Regeringen bör även på detta områdeåterkomma till med förslag. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att uttalar att syftet med kollektivavtal inomjämställdhetsområdet skall vara att stärka och utvidgajämställdhetsarbetet,2. att hos regeringen begär förslag tilländringar i jämställdhetslagen i enlighet med vad imotionen anförts om JämOs tillsynsansvar,3. att beslutar avslå 10--11 §§ i regeringensförslag till jämställdhetslag,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om skadeståndsfrågorna,5. att hos regeringen begär förslag till ändringi jämställdhetslagen så att jämställdhetsnämndensverksamhet och sammansättning regleras,6. att , vid bifall till yrkande 2 ovan, tillJämställdhetsombudsmannen m.m. för /92anvisar ett reservationsanslag av .