mot · GE02Fö202 · 1991-01-25 00:00:00 — I en kommittémotion från moderata samlingspartiet omförsvars- och säkerhetspolitiken inlämnad anförde vi:Den säkerhetspolitiska situationen just nu präglas merän någonting annat av en mycket stor osäkerhet.Utvecklingen framstår i många avseenden som mycketpositiv, som förändringar sker snabbt ochoförutsägbart. Den stabilitet vi vant oss vid de senastedecennierna har plötsligt förbytts i dramatik. Tron attviktiga politiska förändringar kan avläsas har visatsig vara ogrundad. Den förvarningstid vi tidigare förutsattekan inte längre tas för given.Den återhållsamhet beträffande det förutsägbara som viför lade kan i skenet av vad som senareunder året faktiskt ägt rum vara väl ägnat eftertanke. Under20 års tid har det svenska försvaret kontinuerligt fått se sinförsvarskraft försvagad. Bakgrunden är naturligtvis att denpolitiska majoriteten har trott, eller har velat tro, att detinte föreligger några som helst risker för militäraoperationer som berör vårt land.Denna inställning har inte på något avgörande sättkunnat förändras av de mer realistiska synpunkter somframförts från framför allt moderat håll. Vår åsikt att vi vidangrepp måste kunna försvara vårt land mot de militärastyrkor som trots allt otvivelaktigt finns i vår närhet har intehelt avfärdats, men har endast i begränsad omfattningkunnat hindra en fortlöpande försvagning av vårförsvarsförmåga.Under 1989 började förändringar märkas i Östeuropaoch , förändringar som var hoppingivande imånga avseenden. Politiska förändringar började märkassom tolkades som att stora förändringar snabbt skulle skeäven på det ekonomiska och det militära planet.1990 fortsatte utvecklingen i samma riktning, ochförhoppningarna stärktes ytterligare av attnedrustningsförhandlingarna avancerade bra i Genève.Sammantaget bidrog detta till att skapa en atmosfär avharmoni och optimism, och från många håll framfördesåsikter om att en mer eller mindre total ned- och avrustningvar i sikte ganska snart.Denna atmosfär motsvarades dock inte av den faktiskautvecklingen. Trots allt tal om nedrustning påverkades inteden militära verkligheten. Styrkorna i vår omgivning varoch är ungefär lika stora som . Det är till och med såatt den sovjetiska neddragningen i delvissker genom att stridsvagnar och annan materiel inte allsförstörs utan flyttas utanför den geografiskt bestämda zonsom omfattas av . Det är således fråga om ettavsiktligt kringgående av överenskommelsen, vilket ingeroro.De politiska spänningarna inom har inteförsvunnit, de har tvärtom blivit tydligare . Inteminst i vår omedelbara närhet, i de baltiska republikerna,är den politiska och militära spänningen mycket hög.Ockupationen av strategiskt viktiga byggnader i iLitauen ger otvetydig anvisning om Sovjetunionenshårdnande attityd gentemot den pågåendedemokratiseringsprocessen i framför allt misslyckandeI ett politiskt klimat präglat av den allra största ovisshethade försvarskommittén att slutföra sitt arbete.Det blev allt tydligare att socialdemokraterna gått in idetta arbete med en för oss helt oacceptabel inställning.Nämligen att ett successivt uppbyggt obalansförhållandemellan mål och medel skulle kunna korrigeras medoförändrade ekonomiska insatser och motsvarandeneddragningar av försvarsvolymen. Det förefaller som omregeringen och de socialdemokratiska representanterna ikommittén tog ut den förväntade utvecklingen långt iförväg, genom att anse sig ur en utveckling präglad av storosäkerhet kunna dra långsiktiga och säkrautvecklingstendenser. Det är svårt att förstå varför mantrodde att det skulle vara möjligt att nå enighet kring ennedrustning och besparing på försvarsområdet i dettaklimat, och dessutom i den storleksordning som det kom atthandla om.Efter hand framstod det dock allt klarare attverkligheten inte överensstämde med desocialdemokratiska förhoppningarna. Inte enssocialdemokraterna själva vågade till slut fullfölja sinaursprungliga intentioner. Kommitténs upplösning utan attarbetet hade kunnat slutföras blev ett logiskt slut på ettarbete som bedrivits av socialdemokraterna med felaktigaingångsvärden.För säkerhet var det naturligtvis bättre attarbetet havererade än att den socialdemokratiska linjengenomfördes, vilket till och med regeringen tycks ha insett.I avvaktan på ett långsiktigt försvarsbeslut är det nuangeläget att regeringens på årsbasis formulerade åtgärderi en kommande proposition lämnar sådant ekonomisktutrymme att handlingsfriheten inför ett långsiktigt beslutkvarstår.Med hänsyn till att det fortfarande råder osäkerhetbeträffande den tillsatta försvarsberedningens status,liksom att höstens allmänna val inte möjliggör kontinuerligtberedningsarbete inför ett kommande försvarsbeslut, är detosäkert om ett beslut kan tas ens . Om så skallske torde det vara oundvikligt att uppgiften formuleras påsådant sätt att endast för det militära försvaret oundvikligabeslut behandlas. Mest märkbart skulle vara att vi i en sådansituation lämnar hela civilförsvarssidan till ett separatbeslutstillfälle.Utvecklingen i SverigeDe har den svenska försvarskraftenreducerats, som alla länder i vår närhet stärkt sin.Skillnaden mellan behovet och kapaciteten är därförmycket större än vad som framgår om man bara ser till densvenska utvecklingen.Överbefälhavaren har i sin perspektivplan Försvarsmakt90 (FM 90) erinrat om den pågåendereduceringen av svensk försvarskraft. Han säger att undertiden med oförändrade försvarsanslag har antalet flyg- ochfartygsförband reducerats med och fältarménmed . har antalet anställdaminskat och antalet utbildningsdagar för devärnpliktiga . detta kostar personalen iförsvaret i fast pris 4--mer 1988 ände gjorde 1970, pengar som har måst omfördelas fråninvesteringar. T.ex. inbetalas mer ilönekostnadspålägg (arbetsgivaravgifter) nu än på 1970-talet.I vår omvärld har skett storaförändringar -- men åt motsatt håll. Överbefälhavarenbeskriver också detta i FM 90. Han noterar att undermotsvarande period har de flesta länder i vår omvärld haften real årlig tillväxt av försvarsanslagen med 2--5 procent.De har, säger , kunnat upprätthålla antalet enheter ochefter hand tekniskt förnya dem i större utsträckning än vi.Dessutom redovisas i attjämförbara värden (fast pris) visar att har minskat sina försvarsanslag med 1,5procent medan jämförbara och näraliggande länder somDanmark ökat , ochFinland . har ökatförsvarsanslagen med . FörSovjetunionen saknas jämförbara siffror men ingen tror attde är lägre. Det är mot denna bakgrund som moderatasamlingspartiets motstånd mot föreslagna reduceringarskall ses.Dessutom har försvarsbeslut fattats där ambitionernaöverträffat resurserna. Konsekvensen avunderfinansieringen har blivit en urholkning.Försvarsledningen har tvingats ta resurser där de varitlättast att frigöra, vilket inte alltid självklart har varit där dehar varit lättast att undvara.Utöver dessa endast delvis avsiktliga nedskärningar avförsvaret har majoritet fattat beslut omneddragningar, sammanslagningar och flyttningar avförband och regementen. Åtgärder som i det kortareperspektivet rentav inneburit kostnadsökningar, och av detskälet inte varit motiverade, som åtgärdernaförstärkt intrycket av att planlöshet och beslutsoförmågahärskar i försvarsdepartementet.Vissa av dessa förändringar har varit motiverade av enönskan att utforma fredsorganisationen i närmareanslutning till krigsorganisationen, något som vi hartillstyrkt. Andra åter är föranledda av tvånget att sparapengar, och i dessa fall har inte alltid den försvarspolitiskaaspekten beaktats tillräckligt.FramtidenVarje beslut om försvaret bör ha sin utgångspunkt ivilken försvarskraft vi kan förväntas behöva, och på vilketsätt vi kan uppnå denna. Att, som socialdemokraterna harförsökt göra, börja med önskan att spara pengar ochdärefter se vad som blir kvar av försvaret är en oförsvarligmetod.Man måste därför se på den säkerhetspolitiskasituationen i vår omvärld. Det är då lätt att konstatera attalla länder i vår närmaste omgivning har rustat upp underden tid vi har rustat ned, och den potential de därigenomhar byggt upp finns kvar. Närliggande maktersangreppsresurser är sålunda mycket större än förexempelvis . Den militära utvecklingen kräverdärför att vi har ett försvar som är anpassat till den faktiskahotbilden.När det gäller risken för att en militär konflikt skalldrabba oss eller vårt närområde måste man konstatera attsamtidigt som riskerna för en konflikt mellan öst och väst,mellan WP och Nato, i traditionell mening nästan harförsvunnit så har andra motsättningar kommit i dagen.De starka spänningarna inom gör sig alltmer påminda. Inte bara i Balticum utan också på andra håll,inte minst i de asiatiska delarna, förekommer händelser sommåste anses vara på gränsen till inbördeskrig. Oroligheterförekommer också mellan olika folkgrupper inom såvälJugoslavien som . I flera WP-länder finnsSovjetiska trupper som inte vill bli förflyttade tillbaka tillSovjetunionen. Det förekommer till och med indikationerpå att den militära ledningen i inte önskar etttillbakadragande av dessa trupper.Risken för militära konflikter i vårt närområdeframträder allt mer. Det är därför alldeles för tidigt att utgåfrån att någon grundläggande förändring av vårtsäkerhetspolitiska läge har skett. Vi kan inte ens vara säkrapå att förändringsprocessen inom kommeratt fortsätta, eller att CFE-överenskommelsen kommer attratificeras.Slutsatsen av detta måste bli att även underkommande år behöver ett starkt försvar. I stället för attfortsätta de endast delvis beslutade nedskärningarna måsteförsvarskraften återställas. Detta kommer att kräva attförsvaret tillförs ytterligare resurser. Några möjligheter attminska anslagen finns inte. Vilka, och hur stora, åtgärdersom krävs för att återställa försvarsförmågan till en frånsäkerhetssynpunkt tillfredsställande nivå återkommer vi tilli anslutning till den av regeringen till senare i vår aviseradesärpropositionen om försvaret.ExportfrågornaEn fråga av utomordentligt stor betydelse för detsvenska försvaret är reglerna för export av materiel somklassificeras som krigsmateriel, och reglerna för dennaklassificering. Rimliga regler för exporten är enförutsättning för en livskraftig försvarsindustri, vilken i sintur är en förutsättning för att försvaret skall kunna fåtillgång till de resurser man behöver.De två utredningar som lämnades , SOU 1989:66Begreppet krigsmateriel och SOU 1989:102Utlandssamverkan på krigsmaterielområdet, har ännu intelett till förslag från regeringen. Detta är olyckligt och har ien situation då svenska beställningar ligger på mycket lågnivå ytterligare försvårat den svenska försvarsindustrinssituation. Regeringen bör lämna förslag tillriksdagen i denna fråga. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om försvarets behov av ökaderesurser,[att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vikten av attförsvarsmaterielindustrins exportregler fastställs.1]