mot · GE02Ju610 · 1991-01-25 00:00:00 — Brottsligheten mot enskilda människor ökar i vårtsamhälle och särskilt oroande är utvecklingen avvåldsbrotten. Samhällets skydd är otillräckligt och måstesjälvklart förstärkas på lämpligt sätt. Men oavsett allasådana förbättringar nödgas man konstatera att just vid detakuta våldsangreppet finns det ofta inte någon representantför den offentliga ordningsmakten närvarande. Den endatillgängliga skyddsmöjligheten blir då ytterst det privatahandgripliga försvaret.Gällande rättLagstiftaren har i gällande rätt även förutsett dennasituation. Reglerna om nödvärn ger den enskilde rätt attförsvara sig vid angrepp. Dessutom tillerkänns varjemedborgare rätt att komma en medmänniska till hjälp i ensådan utsatt situation. Dessa rättigheter får betraktas somvittgående och nödvärnsrätten behöver nog inte utvidgas.En utökning av nödvärnsrätten skulle kunna leda till attenskilda personer, kanske även medborgargarden, heltskulle ''ta lagen i egna händer'' och därmed åstadkomma envåldsupptrappning i samhället.ProblematikenProblematiken i nödvärnsrätten är i stället följande. Deaktuella lagreglerna 24 kap. 1 och 5§§ i är inte tillräckligt klargörande. Detförefaller som om lagstiftaren inte lyckats tydliggöra sinaintentioner i lagtexten. Särskilt gäller det rätten för allamedborgare att hjälpa en medmänniska som hamnat i ettnödvärnsläge samt möjligheten till straffrihet även vidöverskridande av nödvärnsrätten. Sådan oklarhet skaparalltid svårigheter för rättstillämpningen. Rättspraxis iunderrätterna har också varit ojämn och det påtaladesredan 1982 av . Denna bedömninggäller även för dagens situation och några avgöranden avhögsta domstolen har inte heller refererats efter 1980.Bristerna i rättstillämpningen har numera även vidimeratsav professor . Dessutom harproblematiken ingående analyserats i ett juridisktexamensarbete av jur.kand. och Ann-ChristineHalén vid i denna bakgrund är nödvärnsrätten i starkt behov avförtydligande på åtminstone följande sju punkter.1. NödvärnssituationenDen rättsliga regleringen bör inledningsvis uttryckligenfastslå att en gärning som någon företar i nödvärn icke skallmedföra straffansvar. Härefter måste förutsättningarna föransvarsfrihet närmare anges i lagen. Så sker tydligast genomatt nödvärn beskrivs som vissa bestämda handlingssätt ilinje med nu gällande regel och inte som allmännasituationer som föreslås av fängelsestraffkommittén (SOU1988:7). Däremot bör ordet ''söker'' i gällande regel ersättasmed ett mer neutralt uttryck som inte ''kräver'' särskildavsikt hos den angripne.Vidare bör frågan om nödvärnsrätt vid psykiskaangrepp, exempelvis mobbing, ingå i den av riksdagenbeslutade översynen av gällande straffrättslig reglering avpsykiskt våld.Härutöver krävs en viss proportionalitet mellannödvärnshandlingen samt angreppets beskaffenhet och detangripnas betydelse. Men man bör här också uttryckligenange att hänsyn kan tas till angriparens individuellaegenskaper och psykiska status. Däremot bör inte användas''luddiga'' rekvisit som ''omständigheterna i övrigt''.Nödvärnshandlingar som icke är uppenbart oförsvarigaär nu straffria och bör vara det även i framtiden.2. NödvärnsöverskridandeI vissa fall skall straffrihet inträda trots överskridande avnödvärnsrätten, nämligen om man ''svårligen kundebesinna sig''. Här behövs uppenbarligen en precisering avlagen, som är både svårbegriplig för allmänheten ochsvårtillämpad för domstolarna.Det aktuella rekvisitet gäller alltså kravet på denangripnes självbehärskning i nödvärnssituationen. Här kantillämpas en subjektiv eller en objektiv metod. Lagstiftarentorde ''nöja'' sig med att den angripne inte kunnat behärskasig utifrån sin subjektiva bedömning. Rättspraxis ochrättsdoktrin synes därutöver mer objektivt ''kräva'' att ävenen genomsnittlig person skulle handlat på motsvarande sätt.En sådan diskrepans är naturligtvis oacceptabel.Den rimliga ståndpunkten är att kravet påsjälvbehärskning skall relateras till den angripnespersonliga egenskaper och bedömning. Straffrihet skallalltså inträda för den angripne personen om han svårligenkunnat besinna sig även om en annan person i motsvarandesituation inte skulle ha överskridit nödvärnsrätten.Undantag kan behöva göras vid uppenbart onormalobehärskning.3. BevisregelEn kärnfråga i lagregleringen gäller bevisbördan förnödvärnssituationen, alltså om den angripne skall varaskyldig att bevisa förekomsten av en nödvärnssituation ellerom åklagaren skall bevisa avsaknaden därav.Lagen anvisar ingen lösning. Enligt förarbetena skall ennödvärnsinvändning tas för god så länge den intevederlagts. I rättspraxis synes man tillämpa en fördeladbevisbörda så att viss börda läggs på den angripne innanbördan övergår på åklagaren. Men det är oklart på vilkenpunkt bevisbördan skall övergå.Förslagsvis borde en bevisregel innebära krav på att denangripne gör invändning om nödvärn som inte är osannolikvarefter åklagaren är skyldig att bevisa att nödvärn inteförelegat. En sådan regel bör införas i lagen. Härigenomtorde uppnås en rimlig balans mellan den angripne ochåklagaren i rättsprocessen. Resultatet bör bli att ''osanna''fall bortsorteras utan att man missar de ''sanna'' fallen.4. VillfarelseAnsvarsfrihet eller strafflindring skall kunna inträdaäven i de fall då den angripne på rimliga grunder trodde atthan var i en nödvärnssituation. På denna punkt bör lagenförtydligas så att det klart framgår att sådan villfarelseaccepteras -- oavsett om gärningen ligger inom eller utomnödvärnsrätten. Så bör ske genom en fristående generellregel.5. NödvärnshjälpVidare bör i lagen införas ett särskilt stadgande somuttryckligen och otvetydigt tillerkänner envar som kommerannan person till hjälp i en nödvärnssituation rätt tillnödvärn och då i samma omfattning som om hjälparen självangripits. Detta skulle säkerligen stimulera benägenhet atthjälpa en angripen medmänniska. Det kunde fåbrottsförebyggande effekt på bl.a. gatuvåldet omallmänheten kände till att det är tillåtet att hjälpa enmedmänniska i fara och då vågade göra detta i tryggförvissning om att äga lagens odiskutabla stöd. Det vore junaturligt om i vart fall okynnesvåldsverkaren avhåller sigfrån angrepp om han kan förvänta sig -- förutom kraftfulltförsvar från den angripne -- resolut hjälp från allmänheten.För övrigt är rätten till nödvärnshjälp inte bara en rättsligfråga utan kanske ännu mer än mänsklig fråga om att vågabry sig om en medmänniska i nöd.6. SkadeståndsfrihetDen straffrättsliga ansvarsfriheten vid nödvärn ochnödvärnsöverskridande regleras i . Förfriheten från skadeståndsansvar i dessa fall saknas däremotuttryckliga regler. Därför föreslås att det i skadeståndslagendirekt införs att skadeståndsskyldighet ej skall föreligga vidnödvärn och ej heller vid nödvärnsöverskridande omstraffrihet föreligger.7. Viss lagkonfliktI nödvärnsfallen kan skadeersättning erhållas -- förutomsom skadestånd och försäkringsersättning -- avbrottsskadenämnden enligt brottsskadelagen eller avlänsstyrelsen enligt särskild förordning (1988:842). Dessabåda författningar täcker till synes i vart fall delvis sammatillämpningsområde. Men turordningen mellanförfattningarna är oreglerad och oenighet föreligger mellande tillämpande myndigheterna. Därför bör den inbördestillämpningsordningen mellan författningarna uttryckligenregleras.InformationsfråganDet är viktigt att allmänheten känner till vilken rätt tillsjälvförsvar som nödvärnsreglerna ger. Bristande kunskaphärom kan leda till oönskade effekter -- å ena sidan medföraen omotiverad underlåtenhet att ingripa mot brottsligaangrepp, å andra sidan leda till ett ökat våld genom attvapen och andra tillhyggen används i oträngt läge. Mångamedborgare saknar erforderliga kunskaper om sinarättigheter att ingripa och om dessa rättigheters gränser.Bristande kunskap avhjälps bl.a. genom lämpligainformationsåtgärder. har informationen varit i detnärmaste obefintlig. I samband med lagändring bör det varaen självklarhet att göra en effektiv informationsinsats.Nödvärnsrätt på allas ansvarEtt förtydligande av nödvärnsrätten är ett angelägetbehov. En sådan lagändring är förknippad med mångafördelar. Det handlar då inte bara om att försvara sig motbrott utan också om att bidra till att minskavåldsbenägenheten. Detta bör ligga i allas intresse. I etträttssamhälle bygger nödvärnsrätten på allas ansvar.Skyndsam reformNödvärnsrätten har varit aktuell isamhällsdebatten. Dessutom har en statlig utredning,fängelsestraffkommittén -- efter tilläggsdirektiv den 9 juni1983 -- avlämnat ett betänkande om bl.a.nödvärnsrätt. Kommittén har därvid föreslagit enomredigering av lagtexten för att åstadkomma ettförtydligande av nödvärnsrätten. Emellertid ärlagstiftningsfrågan föremål för regeringensställningstagande. Detta är en orimligt långhandläggningstid. Ärendet får inte längre förhalas utan börnu skyndsamt föranleda förslag till . Ett sådantuttalande bör nu äntligen -- efter ytterligare ett årsfördröjning från regeringen -- göras av . Med hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag tillförtydligande av hela nödvärnsrätten i enlighet med vadsom anförts i motionen,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att lagförslag bör avges medskyndsamhet.