mot · GE02Bo225 · 1991-01-25 00:00:00 — Åtgärder för lägre boendekostnader I. SammanfattningI föreliggande partimotion läggs förslag om en strategiför lägre boendekostnader. I motionen slås fast att engrundläggande förutsättning för ekonomisk och socialgrundtrygghet i boendet är ett bevarat statligt grundansvarför finansiering av byggande och boende om alla skallkunna få möjlighet till bra bostäder i en god miljö. Då kangrundläggande sociala mål som rättvisa och solidaritetmellan de boende ligga fast och samhällets stöd påbostadssektorn riktas till de grupper som främst behöverstöd.Utvecklingen har inneburit alltkraftigare pris- och kostnadsökningar på bygg- ochbostadsmarknaderna. I motionen konstateras att orsakernatill den explosionsartade utvecklingen mot allt högreboendekostnader är bl a följande: Den fördaekonomiska politiken har förstärktkoncentrationsutvecklingen i samhället. Det har bl amedfört bostadsbrist och långa bostadsköer i överhettadeområden med snabbt stigande pris- och kostnadsutvecklingsom följd. Bostadspolitiken har präglats av ryckighet ochkortsiktighet. En inkonsekvent regeringspolitik ochmotstridiga beslut med ständiga ändringar iförutsättningarna för byggande och boende har skapat storosäkerhet hos såväl byggmarknadens aktörer sombostadskonsumenterna. Val av finansieringsalternativför skatteomläggningen har inneburit en kraftigt ökadbeskattning av boendet. Det hittillsvarandebostadsfinansieringssystemet har varit kostnadsdrivandeberoende på att tillräckliga motiv saknas för byggherren attpressa produktionskostnaderna. Detta har lett till enonödigt stor ekonomisk belastning för både samhälle ochindivid. Produktionskostnadsprövning ochdetaljreglering av byggandet har skapat onödig byråkratioch långa handläggningstider för ärenden med betydandefördyringar som följd. Lågt eller negativthushållssparande har medfört att möjligheterna till egenekonomisk insats omöjliggjorts och behovet avlånefinansiering vid anskaffande av bostad därmed ökat.En strategi för lägre boendekostnader måste därförinnefatta följande: Politik för decentralisering, lägreränta och stabilt penningvärde, Stabilare regler påbostadsmarknaden, Lägre beskattning av boende, Nyoch förenklad bostadsfinansiering, Ökad konkurrens ochmångfald, Åtgärder för ökad marktillgång, Ökatenskilt ägande och sparande, Stimulanser förmiljövänligare och effektivare energianvändning.II. InledningEn politik för ekonomisk grundtrygghet innebär bl a attförutsättningar måsta skapas så att alla människor kan få enbostad och ekonomiskt bära kostnaderna för sitt boende.Enskilt sparande måste främjas för att underlättamöjligheterna för fler att kunna äga sin bostad.Målet för bostadspolitiken måste därför vara att allamänniskor skall ha tillgång till bra bostad till rimlig kostnadi god miljö. Detta mål uppfylls inte , framföralltberoende på att kostnaderna för byggande och boendeunder stigit kraftigt.Boendekostnaderna bedöms , somen följd av bl a skatteomläggningen, stiga med ,oavsett upplåtelseform. De allmännyttiga bostadsföretagen() har angett att månadskostnaden för en normaltrerumslägenhet 1991 kommer att ha ökat med mer än 1000kr jämfört med . Kostnadsökningarna som en följd avskattereformen svarar för av denna ökning.Utvecklingen mot allt högre boendekostnader leder tillatt allt fler får allt svårare att ekonomiskt bära kostnadernaför sitt boende. Byggandet minskar och allt fler blirbidragsberoende. Valfriheten i boendet inskränks ochsegregationen ökar. Sammantaget innebär detta att bådeden ekonomiska och sociala grundtryggheten i boendetförsämras, framförallt för dem som står i begrepp att skaffasig sin första bostad.Om de sociala målen skall kunna uppfyllas och enekonomisk grundtrygghet skapas, måste ett statligtgrundansvar för finansieringen av byggande och boendefinnas. För att staten skall kunna bära detta ansvar, är detnödvändigt att boendekostnaderna hålls på en rimlig nivå. Iannat fall riskerar behovet av transfereringar ochsubventioner att öka till nivåer som samhället inte förmåratt bära. Detta får till följd att en situation med bådebostadsbrist och tomma lägenheter uppstår.Nyproducerade lägenheter blir så dyra att ingen har råd attbo i dem. Utvecklingen visar att dennasituation redan är ett reellt problem. På bostadsmarknadenhar uppstått en situation som kan jämföras med vad som iekonomiska sammanhang brukar betecknas som''stagflation'' -- dvs en situation med både hög arbetslöshet(boendekostnader) och inflation (subventioner).III. BakgrundOrsakerna till den explosionsartade utvecklingen motallt högre boendekostnader är många. Vi vill i motionenkortfattat peka på några faktorer som bidragit till dennautveckling.Koncentrationsdrivande ekonomisk politikDen förda ekonomiska politiken har förstärktkoncentrationsutvecklingen i samhället. Det har medförtstora problem på bostadsmarknaden. I överhettadeområden har efterfrågan på bostäder överstigit tillgången,vilket drivit upp fastighetspriser och produktionskostnader,med spridningseffekter till landet i övrigt och en höginflation som följd.Ryckig socialdemokratisk bostadspolitikDen socialdemokratiska bostadspolitiken har präglats avryckighet och kortsiktighet. Motstridiga politiska beslut harskapat stor osäkerhet kring förutsättningarna för byggandeoch boende hos både byggmarknadens aktörer ochbostadskonsumenterna.SkatteomläggningenDen beslutade inriktningen av finansieringen avskatteomläggningen har inneburit betydande skärpningarav bostadsbeskattningen.Finansieringen av skatteomläggningen, d v s den ökadekapitalbeskattningen och den breddade indirektabeskattningen, får ett direkt genomslag påboendekostnaderna. Det konstaterar även föredraganden ibudgetpropositionen. (/91:100, bil 13 s 17)Av den sammanlagda kostnaden för skattereformen, ca93 miljarder kr, finansieras nära genomökade boendekostnader, dvs med nära per personoch år -- beräknat på den förvärvsarbetande befolkningen.Detta skall jämföras med att inkomstskattesänkningen förinkomsttagare med ca /år i årsinkomst är /. Denna skattesänkning skall även täckaandra kostnadsökningar till följd av skatteomläggningen.Detta exempel illustrerar tydligt att stora grupper inte tålytterligare höjda boendekostnader. Finansieringen avskatteomläggningen har redan resulterat i att allt fler blirbidragsberoende och bedöms ytterligare 100 000barnfamiljer bli bidragsberättigade. Detta är nästan enfördubbling av antalet bidragstagare. Den skärptabeskattningen av boendet leder således till en kostnads- ochhyresökning på bostadsmarknaden, som i första handdrabbar redan tidigare utsatta grupper. Det gäller bl a låg-och medelinkomsttagare som får liten eller ingen del avinkomstskattesänkningarna men också nyblivna villaägare,ofta unga familjer, som drabbas av höga räntor och ökadmoms.Den ökade indirekta beskattningen leder således till enkraftigt ökad ''rundgång'' och ökat inflationstryck, vilketlångsiktigt kommer att urholka skattereformen.Finansieringen av skattesänkningarna måste därförframöver få en mer fördelningspolitiskt acceptabel profil.Den indirekta beskattningen av nödvändig konsumtion sommat och boende måste därför sänkas.BostadsfinansieringssystemetDet hittillsvarande bostadsfinansieringssystemet harvarit kostnadsdrivande. Dess konstruktion har intestimulerat till kostnadseffektiva lösningar i byggandet,eftersom samhället täckt dessa kostnadsökningar genomökade subventioner.Riksdagen har därför beslutat ominförande av ett nytt bostadsfinansieringssystem, det s kräntelånesystemet. Enligt vår uppfattning finnsgrundläggande systemfel i räntelånesystemet som innebäratt inte heller detta system långsiktigt löserfinansieringsproblemen inom bostadssektorn.Vi anser att ett räntelånesystem, med den beslutadeinriktningen, medför betydande risker för att samhälletsintresse av att driva en antiinflationspolitik minskar,eftersom låg inflation vid ett högt ränteläge riskerar attmedföra en betydande ekonomisk belastning påstatsbudgeten. Statens subventioner kommer därmedkraftigt att öka i takt med att samhällsekonomin förbättras.En sådan effekt är en indikation på att systemet intekommer att vara långsiktigt stabilt.Räntelånesystemet är därför inte någon lösning påproblemet med de kraftigt accelererande statligabostadssubventionerna. Vid ogynnsamma lägen med högarealräntor, stora utbetalningar för utfallandekreditgarantier och ökade skatteavdrag för stora räntelån,finns uppenbara risker att statens kostnader förbostadsfinansieringen med räntelånesystemet kommer attbli mer omfattande, t o m kostsammare i jämförelsemed vad utfallet skulle bli om dagens räntebidragssystembibehålls oförändrat.Det är inte möjligt att, utan att kraftigt försämratryggheten i boendet för många människor, lägga ytterligareen finansieringsbörda direkt på de enskilda i denstorleksordning som införandet av räntelånesystemetinnebär.För den enskilde innebär principen med räntelån att deräntebidrag som utgår i fortsättningen i stället skall tasupp som lån på den ordinarie kreditmarknaden. Därmedkommer en stor del av räntan på bostadslånen att skjutaspå framtiden i form av en växande skuld. Skulden når sittmaximum efter ungefär en då skulden ungefärfördubblats. Om värdestegringen på fastigheten intemotsvaras av skuldökningen uppstår en förlust vidförsäljning. Den risken är särskilt stor i områden därvärdeökningar av fastigheter är låg som på landsbygden ochi regionalpolitiskt utsatta områden.Följden blir att många inte vågar bygga eller förvärvahus i sådana områden där värdestegringen är mindre änskuldutvecklingen för fastigheten. Det kreditgarantisystemsom skall mildra denna effekt ger inte tillräcklig garanti ochinnebär en individuell prövning i en särskild kreditnämndsom öppnar för godtycke och ökad byråkrati.Räntelånesystemet får därigenom en starktkoncentrationsdrivande effekt och förvärrar obalansernaoch de bostadsproblem som finns. Det ökade ekonomiskarisktagande som räntelånen innebär, medför att byggandetkraftigt kommer att minska på landsbygden och på mindreorter. Effekten blir en ännu kraftigare styrning av boendetoch byggandet till de mest expansiva områdena. Dettamedför i sin tur att utanför dessa områden kommer intenågra nya industrier att kunna etableras.Utbildning och vård kommer inte att få tillgång tillnödvändig personal, med ökande köer som följd.Näringslivets förutsättningar försämras och möjligheternaatt bedriva företagande över hela landet försvårasytterligare.Räntelånesystemet är också fördelningspolitisktorättfärdigt. I ett system med räntelån som växer medinflationen och i takt med eller mer än värdestegringen påbostaden kommer det inte att finnas ekonomiskt utrymmeför särskilda topplån eller pengar för reinvesteringar. Alltekonomiskt utrymme täcksin av den växande skulden.Det kommer att utestänga många barnfamiljer ochandra med små och normala inkomster från att bo i egenbostad. Enbart de som har egen betydande förmögenheteller de som har möjlighet att skaffa sig kapitalstarkaborgenärer kan satsa i en egen bostad. Den ökadesegregation som blir följden av detta kommer därmed attöka samhällets kostnader för bostadssektorn som indirektslår tillbaka på de boende i form av högreboendekostnader.En skuldökning som ligger nära eller övervärdestegringen på fastigheten kommer att i kombinationmed den nu införda successiva höjningen avfastighetsskatten att pressa upp kostnaderna inyproducerade hus. Denna kombination av fastighetsskattoch skuldökning gör att månadskostnaden för ett hus medräntelån, som är gammalt, kommer att bli betydligthögre än vad månadskostnaden blir för ett nyproducerathus. Därmed kommer det inte att finnas någon återhållandefaktor i räntelånesystemet på kostnadsökningen inyproduktionen. Det är en av orsakerna till att dethittillsvarande system nu har förkastats.Räntelånesystemet är således ingen lösning påproblemet med de växande bostadssubventionerna.Riksdagens beslut om införandet av räntelånessystemet bördärför rivas upp.Centerns förslag till strategi för billiga och bra bostäderPolitik för decentralisering, lägre ränta och stabiltpenningvärdeEn långsiktigt uthållig ekonomisk politik som tar till varade resurser av människor och kapital som finns i hela landetär grundläggande för möjligheterna att skapa regionalbalans och därmed en balanserad pris- ochkostnadsutveckling på bygg- och bostadsmarknaden. Enekonomisk politik måste därför föras som bryter denpågående koncentrationsutvecklingen i samhället.Bostadsmarknaden är vidare en av de mestgenomreglerade och konkurrensskyddade sektorerna iekonomin. Enligt vår uppfattning måste konkurrensen ökaom pris- och kostnadutvecklingen skall kunna dämpas ochdärmed de offentliga utgifterna för bostadssubventionerminska.Minskade bostadssubventioner förutsätter också att enekonomisk politik förs som medför stabilt penningvärdeoch låga räntor eftersom räntenivån är helt avgörande förstorleken på bostadskostnaderna.Det bör också understrykas att det ursamhällsekonomisk synpunkt är helt egalt om bostadsstödetfinansieras över statsbudgeten eller inte. I detta hänseendeär det ingen skillnad mellan det nuvarandebostadsfinansieringssystemet och räntelånesystemet.För en mer balanserad bygg- och bostadsmarknad krävssåledes betydande insatser för att utveckla hela landet ochen omläggning av den ekonomiska politiken. Vi tar uppdessa frågor i bl a partimotioner om satsningar för enbevarad och utvecklad infrastruktur i hela landet, offensivarbetsmarknads- och näringspolitik samt den ekonomisk-politiska motionen.Stabilare regler på bostadsmarknadenDagens ryckighet på bostadsmarknaden måste ersättasmed en politik som ger klara förutsättningar för byggandet,jämnare byggproduktion, mindre reglering och stabilarespelregler på marknaden. Därför måste de bostadspolitiskabesluten bygga på långsiktighet och stabilitet.Politiska beslut, som ger kraftiga variationer ibyggnadsverksamheten, leder till omställningar inombyggbranschen som driver upp kostnaderna. Beslut somavser att stimulera en övergång till nyproduktion frånombyggnation eller tvärtom måste vara långsiktiga. Detgäller även beslut som syftar till utnyttjande avbyggverksamheten som en utjämningsfaktor vidkonjunktursvängningar och i växlingar mellanbostadsbyggande och infrastrukturbyggen.Långsiktighet och stabilitet i bostadspolitiken är ocksånödvändigt om en så jämn aktivitet i byggandet som möjligtskall kunna åstadkommas. En förutsättning för attkapitalkostnaderna långsiktigt skall kunna minimeras ärsåledes att en prioritering mellan skilda typer avbyggprojekt kan ske vad avser tidpunkten för igångsättning.Det måste även gälla byggen som är avsedda att tillgodoseangelägna sociala mål, t.ex. inom barnomsorgen ochäldreboendet.Att ställa om byggverksamheten tar . Dennedgång i nybyggnationen av bostäder som kan förväntasinom måste redan nu mötas med bostadspolitiskaåtgärder. För att stimulera till en successiv övergång tillökad ombyggnadsverksamhet bör därför den garanteraderäntan för ombyggnadsprojekt sänkas och fastställas likamed nybyggnadslåneräntan. Detta bör ges regeringen tillkänna.På liknande sätt bör den nedgång i den allmännakonjunkturen som är mötas med satsningar på ett ökatinfrastrukturbyggande. Vi lägger bl a mot denna bakgrundi en partimotion förslag om betydande satsningar för attförbättra infrastrukturen över hela landet.Lägre beskattning av boendet byggmomsenEnligt vår uppfattning måste en reduceringsregel imomssystemet införas i syfte att lindra beskattningen avnyttigheter som mat och boende. Detta innebär attskatteplikten för tillhandahållande av produkter ochtjänster i samband med boende och byggande av bostädersänks till fr o m den 1/7 1991.På samma sätt bör momsen för tillhandahållande avfastighetstjänster, sophämtning, vatten och avloppsreningreduceras och beslut om införande av full momspå dessa tjänster rivas upp.EnergibeskattningenInförande av mervärdeskatten på energi ger enbetydande snedvridning av skattebelastningen mellanföretag och individer som kraftigt drabbar boendet. Enligtvår mening bör därför beslut om införande avmoms på energi upphävas och ersättas av punktskatter påenergi fr o m den 1/7 1991, vilka delvis läggs iproduktionsledet. En sådan förändring avenergibeskattningen innebär att de enskilda hushållen börkunna få minskade kostnader för sitt boende.FastighetsskattenEn av de centrala uppgifterna för bostadspolitiken är attmedverka till en rimlig omfördelning av kostnader mellandet yngre och äldre bostadsbeståndet. Räntelånesystemetär exempel på ett mycket resurskrävande sätt att omfördelakostnaderna mellan yngre och äldre bostäder.De stora bostadsföretagen skulle själva kunna klara enomfördelning mellan nyare och äldre bostäder men detskulle ge dem en monopolliknande ställning påbostadsmarknaden, som genom brist på konkurrens skullemedföra dyrare bostäder. Egnahemsägarna skulle lämnashelt utan omfördelningsstöd.Mycket mer kostnadseffektivt är ett system medbegränsade räntebidrag till de yngre bostäderna, somdirektfinansieras med fastighetsskatt på de äldrebostäderna, eftersom fastighetsskattens nivå är en faktorsom direkt påverkar boendekostnaderna för den enskilde.Den bör därför kunna utnyttjas som ett bostadspolitisktinstrument inom ramen för bostadsfinansieringssystemet isyfte att balansera boendekostnaderna över tiden.För att minimera rundgången av skattemedel börföljande regler gälla: Fastighetsskatt tas inte ut på enfastighet så länge den är berättigad till räntebidrag.Fastighetsskatten börjar tas ut när räntebidragen upphöroch höjs successivt så att den nått maxhöjd ochdär ligger kvar under byggnadens återstående livstid. Förny- och ombyggnad gäller samma räntebidragsregler menvid ombyggnad reduceras utbetalt räntebidrag av utgåendefastighetsskatt. För villor och bostadsrätter reducerasräntekostnaden genom gällande skatteregler.Kostnadsneutralitet mellan villa/bostadsrätter och hyreshuserhålles genom anpassning av räntebidrag ochfastighetsskatt.En skärpning av fastighetsskatten i kombination med enförändring av taxeringsvärdena kan ge dramatiska ökningarav boendekostnaderna för boende i fastigheter i vissastorstadsområden och för skärgårdsfastigheter därefterfrågetrycket är stort. Detta förhållande får inte tillåtasslå igenom i orimliga boendekostnadsökningar för deenskilda boende. En noggrann utvärdering och uppföljningav fastighetsskattens konsekvenser för boende i dessaområden av de förändrade taxeringsvärdena måste därförgöras från regeringens sida.Vad som här anförts om utnyttjande och inriktning avfastighetsskatten som bostadspolitiskt instrument bör gesregeringen till känna.Ny och förenklad bostadsfinansieringEtt nytt system måste, vad avser ekonomiskt risktagandeför boendet, vara likvärdigt i alla delar av landet. Det måsteockså verka kostnadsdämpande. Det måste utformas så attdet är den enskilde själv som skall kunna påverka kostnaderoch kvalitet i sin boendemiljö samt främja eget sparande.Grundtrygghet i boendetEtt reformerat bostadsfinansieringssystem måste byggapå att ett statligt grundansvar för finansieringen avbyggande och boende skapas, så att alla kan ges möjlighettill goda bostäder.Vi föreslår därför införande av ett system som erbjuderen ekonomisk grundtrygghet i boendet. Ett enhetslån införssom bygger på att en bassubvention ges -- lika för alla -- normalbostad, t ex för maximalt 120 kvadratmeterboendeyta vid byggande av småhus respektive förflerfamiljshus avvägd i förhållande till lägenhetsyta ochantal rum per lägenhet. Möjligheter att få lån till socialtmotiverade om- och tillbyggnader måste även finnas.Vill den enskilde välja en yta och standard som betyderen dyrare lösning skall det vara möjligt, menmerkostnaderna får då finansieras av den enskilde på annatsätt än med statliga lån. Ett sådant system erbjuder alla attbo med baskvalitet. Enligt vår uppfattning innebär ettsådant system, liknande den konstruktion som gäller förbarnbidrag ''lika för alla'', att en dyr och omfattandekostnadskontroll som stoppar upp projekten undviks.Kontrollen kan i stället läggas hos byggnadsnämnderna ochhos dem som tar risken att låna ut pengar till bygget.Länsbostadsnämnderna kan då avskaffas.Genom ett sådant system undviks såväl avigsidorna medräntelånesystemet som problemen med det nuvaranderäntebidragssystemet. Ett system med enhetslån erbjudersåväl möjligheteter till en bättre prioritering som fördelningav stödet. Det hamnar kort sagt där det bäst behövs.Därmed kan grundtryggheten stärkas somsystemet blir stabilt över tiden. Fler bostäder kan ocksåbyggas med samma statliga totalsubvention. Ett sådantstödsystem kommer därför också att räcka till en störrevolym nyproducerade bostäder än vad det nuvarandesystemet gör.Omfördela kostnaderna solidariskt mellan nyare ochäldre husVidare måste, som ovan nämnts, en omfördelning avkostnaderna mellan nyare och äldre hus ske, i syfte attminska den ekonomiska belastningen för ägare till nya hus,ofta unga familjer. En sådan omfördelning över tiden kandock inte lastas över på det enskilda hushållet såsomregeringens förslag om räntelån innebär, eftersom ettsådant system kan leda till icke acceptabla låneskulder --skuldfällor -- för den enskilde. Omläggningen måstesolidariskt bäras av alla.Ett sådant ekonomiskt trygghetssystem för boendet kanbyggas upp och kopplas till det nuvaranderäntebidragssystemet genom den princip om enhetslån ochbibehållet räntebidragssystem och utnyttjande avfastighetsskatten som vi föreslår.Beräkningsunderlaget för räntebidraget börschabloniseras så att det motsvarar kostnaden för en''normalbostad''. Räntebidragets storlek bestäms av ettfåtal faktorer, såsom bostadsytan (max 120 kvm) ochbostadens standard och funktioner. I samband medbyggnadslovet prövas också rätten till räntebidrag.Finansieringen sker på öppna marknaden.Statlig/borgen lämnas till 75--avräntebidragsunderlaget. All finansiering överräntebidragsunderlaget är byggherrens ensak.Begränsningen av räntebidraget till en normalkostnadskulle medföra en stark prispress på byggmarknaden. Storakostnader sparas genom minskad byråkrati och förkortadehandläggningstider.Om minskningen av räntestödet genom upptrappning avde statliga garanterade räntesatserna kopplas samman meden differentiering av fastighetsskatten, med lägre eller ingenfastighetsskatt i nyare hus och en högre i äldre hus, somovan föreslagits, uppnås denna effekt. Enkelt uttrycktbetyder det att ingen eller låg fastighetsskatt utgår för nyahus som har höga räntor och amorteringar men stiger föräldre hus när räntekostnaderna är lägre. De ökadeskatteintäkterna från äldre hus används för att finansieraräntesubventioner till nyare hus.Riksdagen bör mot denna bakgrund upphäva tidigarebeslut om införande av räntelånesystem (1990/91:BoU4)och hos regeringen begära ett nytt förslag med utgångpunktfrån vad som ovan skisserats.Ökad konkurrens och mångfaldKonkurrensen inom byggsektorn måste stärkas ochmångfalden av företag inom bygg- ochbyggmaterialbranschen öka.Inom byggindustrin och byggmaterialindustrin har enbetydande koncentration skett under en följd av år. Enfördjupad samverkan sker mellan olika intressenter ibyggprocessen och koncentrationen tenderar att öka.Ökad konkurrens och större mångfald av företag inombyggoch byggmaterialbranschen medverkar till att dämpakostnadsökningarna.Konkurrenslagstiftningen måste ses över och skärpas föratt främja konkurrensen inom byggsektorn.Skattelagstiftningen skall utformas så att skattefördelar vidsammanslagningar av företag begränsas.Vi vill också understryka vikten av att s kförhandlingsentreprenader motverkas, där t ex enindustrigrupp genom en överenskommelse med en kommunfår ''monopol'' på ett stort projekt. Erfarenhetsmässigtmedför detta ökade produktionskostnader och betydandefördyringar vid utnyttjandet.Åtgärder för ökad marktillgångBristen på byggklara tomter driver upp priserna.Kommunerna har planmonopol och måste därför ta ettstörre ansvar för en god planberedskap. En sundkonkurrens håller tomtpriserna nere.