mot · GE02So510 · 1991-01-25 00:00:00 — Kvaliteten i omvårdnaden är viktig och dess betydelseunderstryks av att antagitkvalitetsmål för hälso- och sjukvården. Alla medlemsstaterhar förbundit sig att skapa metoder för att säkrakvaliteten.Samtidigt ökar kritiken inom vården och av vården.Sjuksköterskorna som arbetsledare befinner sig mittemellan. De är medvetna om vikten av kvalitetssäkring ochlika medvetna om den ökande kritiken. Och är demaktlösa. De kan inte på egen hand göra de förändringarsom krävs för att tillgodose WHOs mål. De upplever attpolitiker och administratörer lyssnar dåligt eller inte alls påderas förslag till lösningar grundade på praktiskaerfarenheter.Detta bidrar till att sjuksköterskor och undersköterskorarbetar med en ständig känsla av otillräcklighet.Vad innebär omvårdnad?Omvårdnad är att hjälpa patienten att bli frisk, att måväl trots sjukdom eller att få en fridfull död. En människasalla dimensioner berörs, fysiska, psykologiska, sociala såvälsom kulturella och andliga. Utmärkande för denprofessionella omvårdnaden är (citat ur 1990:15):att sjuksköterskan skall kunna identifiera vilkapatientens behov är -- även de outtalade och omedvetna --och kunna föra en dialog med patienten om dessa behov.Sjuksköterskan har vidare att utföra givna ordinationer ochutifrån sin medicinska kompetens och erfarenhet bedömapatientens tillstånd, vidta lämpliga åtgärder och kalla påexperthjälp när så erfordras. Sjuksköterskan har sålunda etteget medicinskt yrkesansvar, i vilket integrerashandlingsberedskap.Omvårdnadens betydelse för patientens välbefinnandehade klart för sig. haromvårdnaden negligerats och nedvärderats. Till viss delberor detta på den kunskapssyn och den tradition som råderi samhället och på att omvårdnad av hävd varit kvinnorsområde.Omvårdnadsarbete bygger till stora delar påförtrogenhetskunskap, det kallas också tyst kunskap.Omvårdnaden saknar också entydiga begrepp för dearbetsuppgifter som ingår; t.ex. hur identifieras patientensomedvetna behov (se ovan citatet från )? Ja,det går knappast att definiera entydigt, det beror ju påvilken relation som finns mellan sjuksköterska och patientoch i vilken situation de är. Detta är säkert bakgrunden tillatt forskning och utveckling i omvårdnad har släpat efter.Vi vet att brister i omvårdnaden leder till onödigt fysisktoch psykiskt lidande för människor som behöver vård,förlängda vårdtider eftersom patienterna blir otrygga,försämrad rehabilitering och sämre livskvalitet både förpatienten och dennes anhöriga.I hälso- och sjukvårdslagen framhållesomvårdnadsarbetets betydelse för vårdkvaliteten liksombetydelsen av trygghet och kontinuitet.För att nå en högre omvårdnadskvalitet krävs mångaförändringar. Vårdutbildningarna behöver förlängas ochinnehållet anpassas till dagens situation och dagensproblem. Antagningsreglerna till vårdutbildningar börförändras så att de som har personliga förutsättningar förvårdarbete antas till utbildning.Det krävs bra och kontinuerlig personalfortbildning. Vimåste kunna fånga upp något äldre personer som vill sadlaom och utbilda sig för ett vårdyrke och anpassaregelsystemet efter det. Och vi behöver enansvarsfördelning som speglar det faktiska ansvaret.Huvudmännen måste satsa helhjärtat påvårdorganisationens och ledarskapets utveckling vilket blirmer och mer viktigt för att utveckla och behålla goda ledare.Omvårdnadsforskning måste utvecklas och hitta former föratt sprida arbetet med vårdens metodutveckling ochresultat.VårdetikEtik och människosyn ställs på sin spets inom medicinskvård och omvårdnad. Det kräver en utbildning som ger deteoretiska kunskaperna men som också ger praktiskt ochkänslomässigt kunnande. Teori och praktik måste vara välintegrerade i en personligt genomtänkt humanistiskmänniskosyn. Vårdpersonal ställs inför frågor om liv ochdöd. Deras människosyn och livsåskådning är heltavgörande för hur de kan hantera frågorna. Kraven påpersonalen ökar inte minst när de ställs inför ''nya''religioner och synsätt vid omvårdnad av våra invandrare.Etik, människosyn och mänsklighetsideal förblirteoretiska begrepp om de inte under utbildningen fylls medkonkret innehåll dvs. relateras till de dagliga, praktiskaarbetsuppgifterna som t.ex. matning, lavemangsgivningeller helavtvättningar i sängen. Det är vid matning av enpatient, som inte vill äta eller inte själv kan äta, som ordensjälvbestämmande och integritet testas i praktiken.Personalen förväntas också ge livsmod till sjuka och trösttill ledsna och sörjande anhöriga vilket är psykiskt mycketkrävande.Förändrad antagning till vårdutbildningarVi måste våga ta konsekvenserna av att vårdyrken inteär yrken bland alla andra. De kräver speciellaförutsättningar av sina utövare. För att bli bra kliniskaläkare, bra sjuksköterskor och undersköterskor krävsförutsättningar och förmåga att utveckla ettmedlevande/inkännande (empatiskt) förhållningssätt.Empati kräver mänsklig mognad, sensibilitet och beredskapoch vilja till relation med patienter.Därför är det viktigt att den betygsberedning somarbetar också ser över antagningskraven tillvårdutbildningarna med avseende på vad de kräver avförmåga och vilja att utveckla och behålla en empatiskinställning till patienter.Tidigare fanns en s.k. prövotid som innebar att den somville bli sjuksköterska fick hospitera två à påen vårdavdelning innan han eller hon bestämde sig. Det gavmöjlighet för en ung människa att testa sig själv förebeslutet att starta en utbildning.Bredda rekryteringsbasenDet bör finnas flera vägar än vårdlinjen för dem som villutbilda sig till vårdyrken. Då kan rekrytering av äldremänniskor som arbetat inom helt andra branscherintensifieras. Detta är än viktigare när ungdomskullarnaminskar och vårdens behov av personal måste säkerställas.Det innebär att inslagen av individuella studiegångar måsteöka.Forskning i omvårdnadDet bör vara en angelägen uppgift att utveckla enkvalificerad omvårdnadsutbildning som leder tilllicentiatexamen i omvårdnad. måste landstingenutveckla tjänster som kräver en sådan bakgrund.Det finns fortfarande inte någon vårdfakultet i landettrots att omvårdnadsforskning är etablerad sedan länge.Omvårdnadsforskning är av nödvändighettvärvetenskaplig, vilket kräver speciella organisatoriskalösningar. Eftersom egna fakulteter inte finns, hänvisasforskarna till medicinsk och samhällsvetenskaplig fakultet.Därmed riskerar omvårdnadsforskning att betraktas somhjälpdisciplin och har svårt att utveckla de egnakaraktärsämnena. försvåras dettvärvetenskapliga perspektivet.Det är därför angeläget att nu uttalar att detär dags att gå vidare och utveckla fakulteter föromvårdnadsforskning. Regeringen bör presentera förslagmed denna innebörd i nästa forskningspolitiskaproposition.Personalpolitik som verktyg att förändra strukturer ivårdenDet finns starka samband mellan vårdens utveckling,möjligheterna att göra nödvändiga strukturförändringaroch personalutveckling. De landsting som har detta klart försig kommer att kunna hantera såväl dagens problem somframtidens krav och behålla sin personal.Självklart innebär en god personalpolitik ocksåkonkurrenskraftiga löner och en bra arbetsmiljö.Strukturomvandlingen bör till stor del kunna ske isamarbete med personalen och med hjälp av fortbildning.Fortbildningen kommer att öka i betydelse, vilket kan sesi en rad utredningar och betänkanden som tagitställning till.Samlat ledningsansvarVi behöver ledare för hälso- och sjukvården som tarledarskapet på allvar och har det som sin huvuduppgift.Landstingen bör kunna söka chefer/ledare bland personersom har kunskaper, erfarenheter, utbildning och lust förledarskap. Det kan vara läkare men det kan också varapersoner med andra bakgrunder. F.n. finns i landet ungefär155 personer som inte är läkare, de flesta kvinnor, som ärledare för kliniker och vårdcentraler.Riksdagen har fattat beslut om ett samlat ledningsansvari hälso- och sjukvården men betonade att det är landstingensom tar beslut om vilka sektorer/ kliniker som kräver samlatansvar.Socialstyrelsen har utarbetat riktlinjer för landstingen.Riktlinjer som, enligt min uppfattning, inte följerintentionerna i beslut.Landstingen kommer att inse detta när riktlinjerna skallanvändas i praktiken. Inte minst när de måste ta ställningtill att avveckla bra och fungerande ledare med enda skäletatt de inte är läkare. Det är viktigt att ger tydligasignaler till vårdens många kvinnor om att fort- ochvidareutbildning för ett framtida ledarskap är önskvärt ochmöjligt.Riksdagen bör ta ställning till om de riktlinjer somutarbetats av följer intentionerna i beslutetom samlat ledningsansvar.Parvård/egensköterska ger högre omvårdnadskvalitetDagens vårdorganisation är uppbyggd främst för attstödja den medicinska vården. Högt arbetstempo, ökadanvändning av avancerad teknik, stort vårdbehov hos deflesta patienter och hög personalomsättning ställer enormakrav på vårdpersonalen. Brister i organisationen kan i vissmån överbryggas av kunnig och intresserad personal meninte hur långt som helst.Det s.k. rondsystemet lever forfarande kvar på mångahåll. Rondsystemet bygger på en industriellt inspireradmodell för arbetsfördelning och den passar inte ivårdarbete. Den ger ingen möjlighet till kontinuitet mellanpatienter och vårdare och betyder att ingen vårdare har enhelhetsbild av patienten. Organisationen är därmed etthinder för möjligheterna att skapa relationer och därmedatt ge trygghet för patienterna.På många håll i landet drivs försök i syfte att förändraoch förbättra vården. På en del kliniker arbetar personaleni parvård på andra drivs egensköterskemodellen. Parvårdinnebär att ett par bestående av undersköterska ochsjuksköterska har ansvar för alla arbetsuppgifterna runt enpatient. I egensköterskemodellen har samma sjuksköterskaansvaret för patienten under hela vårdperioden.Båda modellerna ökar kvaliteten påomvårdnadsarbetet, läkare poängterar att detta spararmycket tid och att avdelningsarbetet flyter lugnare ochsmidigare. Sjuksköterskorna får bättrad information ompatienterna och mera tid att dokumentera omvårdnaden,vilket har ökat patienternas trygghet. Undersköterskornafår använda sina kunskaper bättre. De har ett större ansvaroch tid till sina arbetsuppgifter, bl.a. beroende på attrapporttiderna minskat.Utveckling av vårdavdelningar för omvårdnadSverige har internationellt sett ett högt vårdplatsantal iförhållande till invånarantalet. Vårdplatserna ingårdessutom i högre grad än i jämförbara länder isjukhusklinikernas organisation och sektioneras ofta eftersubspecialiteter. Detta medför att de vårdplatser som finnsvid ett sjukhus inte alltid utnyttjas på ett effektivt sätt.Samma sjukhus kan ha tomma kirurgplatser och samtidigtha överbeläggningar på medicinkliniken.Omvårdnad är i många fall inte knuten till en vissmedicinsk specialitet. Behov av omvårdnad avgörs av andrafaktorer än diagnosen, såsom grad av sjuklighet, ålder,allmän förmåga att klara sitt dagliga liv etc. Flera sjukhusprövar nu om en förändring av vårdplatsernas organisationkan öka vårdkvaliteten och höja produktivitetengenom att organisera storkliniker.I andra länder utvecklas s.k. nursing care units vilketbetyder enheter/avdelningar för omvårdnad. Det innebäratt det är sjuksköterskor som ansvarar för avdelningen ochatt olika läkare kan lägga in sina patienter där. Det gerflexibilitet och ett tydligt ansvar för den som lederavdelningen.AvslutningBrister i omvårdnaden leder till sämre effektivitet i denmedicinska vården. Det kan uttryckas i kvalitetstermer somonödigt fysiskt och psykiskt lidande och därmed sämrelivskvalitet för patienterna och deras anhöriga. I termer avproduktivitet innebär dålig omvårdnad att vårdtidernaförlängs. Dålig omvårdnad ger personalen dåligt samvetesom bidrar till stress och flykt från vårdyrket.Det är därför en angelägen uppgift att ge omvårdnadenbättre utvecklingsmöjligheter och bättre organisation för attnå en högre kvalitet. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om uppföljning av beslutet omsamlat ledningsansvar,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att det i nästa forskningspolitiskaproposition bör finnas förslag om en stärkt organisation föromvårdnadsforskningen,3. att hos regeringen begär förslag tilluppföljning av vad gör för att nå WHOs mål omkvalitet i vården.