mot · GE02Fö25 · 1991-04-24 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:169 Ett nytt prövningsförfarande vid ansökan om vapenfri tjänst Propositionens förslag om avskaffande av dethittillsvarande prövningsförfarandet vid ansökan omvapenfri tjänst är en följd av att en enig riksdag i höstasbegärde en sådan förändring. Fyra motioner låg bakom närförsvarsutskottet förklarade sig berett att ''frångå sintidigare restriktiva inställning till att avskaffa det nuvarandeprövningsförfarandet''. I propositionen refereras argumentfrån en av motionerna, nämligen folkpartietskommittémotion 1989/90:Fö713 som angav att enmålsättning med prövningsförfarandet bör vara atthuvudansvaret för ställningstagandet vilar på denenskilde -- och inte på en utredare.Tusentals svenska män har dömts till fängelse därför attderas eget samvete hindrat dem från att bära vapen. mellan stat och den enskilde har ofta diskuterats iden svenska . Den första motionen i ämnetväcktes 1898, av -- en av det svenskafrisinnets stora pionjärer i . FrikyrkomannenByström samarbetade nära med , bl.a. ireligionsfrihetsfrågor och sociala ämnen.Jacob väckte sin motion i närindelningsverket och värvade trupper ännu utgjorde kärnani försvaret medan värnplikten mer sågs som ettkomplement. kom härordning somavskaffade indelningsverket och kraftigt utökadevärnpliktsutbildningen.Beväringssystem -- med tolv dagars övningstid -- hadeinförts . I denna och följande beväringsförfattningarfanns en möjlighet för Kungl. Maj:t att i ömmande fallmedge befrielse. Samvetsskäl torde ha varit sällsyntaundantag, men sjukdom i familjen kunde vara ett skäl. Densom ägde tillgång skulle vid befrielse lega annan karl i sittställe. riksdag beslöt utöka övningtiden till 42dagar, och då togs Konungens rätt att medge befrielse bort.Byström ger i sin motion en rad exempel på unga mänsom dömdes till fängelse därför att de vägrat bära vapen. ''Vid närmare eftertanke borde det dock stå klart för defleste, att det är orätt att ådöma dessa ungdomar, som ansesig följa sitt samvetes röst, bestraffning, enärsamvetsfriheten synes betryggad i grundlagens bud:''Konungen skall ingens samvete tvinga eller tvinga låta'. ''Om man i ett historiskt perspektiv ser propositionensförslag som det slutliga genombrottet för tanken att det ärden enskilde och inte staten som bäst kan avgöra ''samvetetsröst'' känns det naturligt att göra en återblick på nära ettsekels debatt. Vi har därför som bilaga till vår motion fogatden urspungliga motionen av . Igrunden är det ju samma princip som legat bakom närliberaler -- men efterhand även enskilda socialdemokrater --motionerat om en mer liberal inställningtill vapenvägran.Den mest uppmärksammade talaren i debatten efterByströms motion var . Denne ''folktribun'' varju främste reformivrare (hansstora socialpolitiska motion 1884 var första riksdagsframstötför såväl arbetarskydd som folkpension). Han slogs förrösträtt, likhet inför lagen och mycket annat. varstark försvarsvän, därför att han uppfattade de ryska ochtyska diktaturerna som hot mot . Han var inom ochutom kraftfull agitator för att skulleövergå till ett värnpliktsförsvar och lämna indelningsverket.Tanken på värnplikt och demokrati drevs parallellt. VictorRydberg, , och folkbeväpningen som ett sätt att både förstärkaförsvaret och förhindra att det användes mot den egnabefolkningen. De inledde med skarpskytterörelsen menmålet var värnpliktsförsvaret i ett land med allmän och likarösträtt.Adolf var den kanske kraftfullaste av pionjärernaoch ideologerna bakom övergång tillvärnpliktsförsvar. Att just blev den sommest effektfullt talade för motion fick därför storbetydelse.Hedin var alltså mycket stark förespråkare för värnplikt.Men som liberal var han utomordentligtangelägen om den enskilda människans integritet. Haninsåg mycket klart att om man driver värnpliktstanken såhårt att ett antal engagerade ungdomar döms till fängelsegörs dubbel skada. Dels innebär det att samhället görövergrepp mot dessa ungdomar, dels kommervärnpliktssystemet att misskrediteras. Att ha ungdomar ifängelse för värnpliktsprincipens skull blir i längden ett förhögt pris.Man kan beklaga att det tagit nära innan dennainsikt nu äntligen får fullt genomslag. harstarka krafter motsatt sig en liberalisering, med hänvisningtill att värnpliktsprincipen gör att man måste vara restriktiv.Värnpliktspionjären insåg att det snarare vartvärtom.Värnpliktsvännen uttryckte det så här: ''Nuär det visserligen så, att jag för min del icke kan förstå, attsamvetsbetänkligheter skola möta mot lagens bud: du skallöfvas i vapnens bruk till försvar av dina närmaste, för allt,som är dig kärt och dyrbart, för ditt land. Jag kan icke förstådet. Men hvad rätt har väl jag att sätta mitt omdöme överandras, att förklara, att mitt samvete är ett upplyst samveteoch de andras ett vilsefört samvete -- hvad rätt har jagdertill? ''I motioner i början av det nya seklet återkom Byströmmed motioner i ämnet, och både han och andra motionärerciterade då ur Hedins tal vid den förstariksdagsbehandlingen.I samband med härordning uttalade riksdagenatt truppbefälhavare kunde bemyndigas att medgevärnpliktig med samvetsbetänkligheter att inom förbandetfullgöra annan tjänst än vapentjänst. 1917 tillsattekoalitionsregeringen med liberaler och socialdemokrater enutredning om ''lindring i bestämmelserna för samvetsömmavärnpliktiga'' (med som en av ledamöterna).Resultatet blev provisoriska lag som skulle medgeatt berörda värnpliktiga skulle få fullgöra sinvärnpliktstjänstgöring utan att vare sig övas i vapnens brukeller bära vapen eller ammunition. infördes enpermanent lag om vapenfri tjänst, och godtogs ävenicke-religiösa samvetsbetänkligheter. Man hade också öppnat för att tjänstgöring kunde ske utanförkrigsmakten, alltså civilt arbete för statens räkning. Detfanns därför vapenvägrare både i uniform och civilarbetstjänst.1943 tillkom en ny och hårdare lag. Diskussionen genomårtiondena har rört förutsättningarna för vapenfri tjänst,prövningsförfarandet och tjänstgöringens art och längd.Folkpartiriksdagsmännen (under många årordförande i ),och i Norrlångträskarbetade för en human behandling, medanmotioner från högerhåll föreslog inskränkningar. De senarefick framgång i samband med vinterkriget, då riksdagenbeslöt att möjlighten att få civilt arbete överlämnades till demilitära myndigheternas medgivande. Däremot avslogs etthårdare förslag om att de samvetsömma skulle användas tillminröjning.Under 50-talet vidgades tjänstgöringsområdena. 1951ratificerade konvention om skydd förde mänskliga rättigheterna liksom . I dessafanns bestämmelser om tanke-, samvets- ochreligionsfrihet, vilket fick påverkan på den svenskavapenfrifrågan.Efter utredning infördes en ny vapenfrilag 1966,innebärande vissa liberaliseringar. 1973 tillkallades en nyutredning. I denna reserverade sig folkpartisten för ett avskaffande av prövningsförfarandet. (SOU1977:7). Man kan säga att det är inriktningen från dennareservation som därefter fullföjts i rader av motioner frånliberalt håll, senast kommittémotion 1989/90:Fö713, som lågbakom när gjorde en helomvändning ochgick med på att avskaffa låg mellan reservation och riksdagensprinciputtalande att prövningsförfarandet börslopas.1978 beslöt om ändringar i 1966 årsvapenfrilag. Propositionen kan kan sägas ha varit enkompromiss mellan majoritetsförslaget utredningoch reservation. Trepartiregeringen ladefram ett förslag som visserligen behöll ettprövningsförfarande, men det betonades att den enskildesuppgifter var det viktiga och att utredningar i dendittillsvarande formen inte längre skulle göras.1978 års riksdagsbeslut kunde ses som en kraftigliberalisering. Men verkligheten blev en annan.Myndigheterna fortsatte ungefär som tidigare ifråga ommetodik och utredande kring de enskilda. 1989 tillkalladesen särskild utredningsman för att utvärderavapenfriprövningen sedan lagändringen. Han konstaterade(SOU 1990:81) att den av beslutade förändringeninte fick praktiskt genomslag. Följden blev princiellanämnddiskussioner i bedömningsfrågor, vacklandebeslutspraxis i nämnden och obetydliga förändringar avutredarnas arbetssätt och bedömningar. Med andra ord: depraktiska konsekvenserna av lagändringen lät vänta på sig.Den sammanfattande bedömningen blir att ''först mot slutetav har de intentioner helt förverkligats som fannsbakom vapenfrireform''.Från liberalerna har förslagen om slopandeav hittillsvarande prövningsförfarande förts fram vidupprepade tillfällen. I har man redan slopatprövningsförfarandet, med goda erfarenheter.Den grundläggande principfrågan bakom ett sekelsliberala insatser på området har varit att stateninte kan mäta enskilda människors samvete och personligaövertygelse. Därför blir det absurt om en myndighet ska hatolkningsföreträde framför individen om vad samvetetsäger. En statsmakt kan vidta tvångsåtgärder mot enskilda,men hela tanken att staten ska kunna mäta den enskildessamvetsdjup är orimlig.Med detta synsätt är det alltid fel att tvinga någon tillvapenbruk mot vederbörandes övertygelse. I den förstamotionen uttryckte denna tanke så:''Men här kan icke vara fråga om, huru stort deras antal är,som lida, utan om principen; ty är det orätt att döma t.ex.ett tusen personer, för att de hysa samvetsbetänklighetermot krigstjensten, så är det principiellt lika orätt att dömaen. ''Vi kan konstatera att andra ser frågan mindreprincipiellt. Ett tydligen avgörande argument bakom attriksdagsmajoriteten ändrade uppfattning tycks varaden påtagliga ökningen av andelen män som inte genomförvärnpliktsutbildning. Av en årsklass män under senare årgenomgår militär utbildning, medan 3l procentav olika skäl inte gör det. Varför lägga ned så mycketarbete, byråkrati och krångel på gruppen som av principskälsäger nej till vapenutbildning, som mångdubbeltfler undantas från samma utbildning på långt lösare boliner?Som praktiskt resonemang må det te sig logiskt, men dengrundläggande tanken är för oss likväl den principiella,alltså respekten för den enskilde.Från liberalt håll har förts fram tanken attinföra en totalförsvarsplikt där militära och civila personal-och utbildningsbehov får konkurrera på lika villkor. Denhittillsvarande militära värnplikten för män har ju inneburitatt man sedan krigsåren utbildat l00 000-tals fler unga mänän som varit motiverat utifrån behovet att bemanna desvenska krigsförbanden. Dessa övriga har alltså utbildatsenbart för en ''princips'' skull, inte utifrån verksamhetensbehov. Det tragiska är att detta i sin tur gjort attcivilförsvaret inte fått tillgång till behövligt antal yngre,vilket gjort att det svenska civilförsvaret är ''förgubbat'' ochtill största delen mycket svagt utbildat för sina uppgifter.Vi hälsar med tillfredsställelse att regeringen avser attinom kort tillsätta en utredning som får göra en totalgenomgång av personalbehov och utbildningsbehov, alltsåför både militära och civila delar av totalförsvaret. Detinnebär ett bättre utnyttjande av såväl människor sompengar om man går över till en totalförsvarplikt.Man kan av många skäl beklaga att frågan om vapenfriainte avjorts . Med propositionens förslagförsvinner det gamla systemet att staten gjorde utredningarom enskildas samvete och övertygelser. Vidriksdagsbeslutet lyftes särskilt fram vad som sades i fp-motionen om att systemet gynnar dem som har lättast att''tala för sig'', alltså att det ger verbalt begåvade bättreförutsättningar än andra att få sina ansökningar beviljade.Utskottet och tog också äntligen hänsyn till att''sökande kan uppleva prövningen som kränkande''.Propositionen är alltså ett resultat av riksdagsbeslutet ihöstas. Det hittillsvarande prövningsförfarandet avskaffas.Utredningsförfarandet upphör.Vapenfristyrelsen bör reduceras till ett minimum ifrågaom resurser för handläggning av ansökningarna.Med det nya förfarandet bestäms antalet vapenfria ettvisst år av hur många som söker. var det denadministrativa kapaciteten hosvapenfrinämnden/vapenfristyrelsen som till stor del styrde.Om antalet sökande ökade ledde det till en längre kö av ickeavgjorda ärenden. Sådan kö ska inte behöva finnas iframtiden.Men den positiva effekten av detta skulle gå förlorad omde vapenfria likväl måste vänta på utbildning. Detfinns mycket övertygande studier som visar attpåfrestningen på den enskilde ökar om värnplikts- ellervapenfriutbildningen kommer senare än den enskildeönskar. Senarelagd utbildning innebär att avbrottet i studiereller arbete blir besvärligare, de ekonomiska och socialapåfrestningarna större, bl.a. för att en större andel hunnitbilda familj. En senareläggning blir därmed också dyrareför staten, genom större familjebidrag, hyresersättningaretc.Det är enligt vår mening nödvändigt att deutbildningsansvariga för framtidens vapenfria har sådanflexibilitet att ''vapenfripucklar'' så långt möjligt elimineras. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om vikten av utbildningskapacitet såatt vapenfria inte tvingas vänta med påbörjandet av sinvapenfriutbildning.