mot · GE02Fi36 · 1991-05-08 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /92, m.m. (kompletteringsproposition) InnehållSida 1.Inledning2 2.Bakgrunden3 3.Ekonomiska utsikter6 3.1Den internationella utvecklingen6 3.2Kris i Sverige6 4.Regeringens ekonomiska politik12 5.Riktlinjer för den ekonomiska politiken14 5.1Europapolitiken14 5.2Stärkt marknadsekonomi16 5.3Ägande och sparande17 5.4Budgetpolitiken18 5.5Penningpolitiken19 5.6Sänkt skattetryck20 5.7Minskade offentliga utgifter21 5.8Avreglering, slopade monopol och privatisering22 5.9Infrastrukturen24 5.10Näringsliv och arbetsmarknad25 6.Hemställan271. InledningDen tredje vägens ekonomiska politik har misslyckats.Länge har detta varit uppenbart för alla utom regeringen.Nu erkänns det även av socialdemokraterna själva.I den reviderade finansplanen återfinns inte ensuttrycket den tredje vägen, och det är tydligt att regeringenhelst vill glömma det beröm den tidigare tillerkänt sig självför 1980-talets ekonomiska politik.Den förda politiken har medfört att den ekonomiskatillväxten i har sackat efter jämförbara länder, attinflationen varit hög, att sparandet varit lågt och attunderskotten i utrikesbalansen ökat. Till de meraframträdande dragen i den svenska ekonomins utvecklingjämfört med tidigare hör en mycket långsamproduktivitetsökning. Detta har förvärrat effekterna av ensnabb pris- och kostnadsutveckling.I den reviderade finansplanen påstår regeringen attSveriges ekonomi är på rätt väg. Vi kan tyvärr inte deladenna bedömning. Den motsägs också av ett stort antaloberoende ekonomiska prognoser.En ekonomi där den totala tillväxten i stort sett uteblirunder och där arbetslösheten stiger till nyarekordnivåer kan enligt vår uppfattning inte sägas vara pårätt väg.Regeringens budskap kan i korthet sägas vara följande:Under 1990 fattades ett antal viktiga beslut. Under 1991kommer vändpunkten. och därefter ökartillväxten automatiskt. En följd av denna bedrägligaskönmålning är att inga förslag till ekonomiska beslut läggsfram.Enligt vår uppfattning saknas flertalet grundläggandeoch strategiska beslut för att uppnå en positiv ekonomiskutveckling. Det gäller Europa-politiken, skattepolitiken,den offentliga sektorn, utbildningspolitiken med fleraområden.Vi har i partimotioner och gemensammareservationer föreslagit en rad konkreta åtgärder, bl.a. ifråga om statens utgifter och inkomster. Våra förslag harnyligen avslagits av majoritet, och vi finner detinte meningsfullt att upprepa dem alla.Därför inriktar vi oss på att i denna motion redovisariktlinjer för den enda ekonomisk-politiska strategi som kange en ny start. De står i skarp kontrast tillregeringens politik som synes oss bygga enbart påförhoppningar utan substans.Vi villfrämja marknadsekonomi, konkurrens ochenskilt ägande.Ett ekonomiskt system på dessa grunder utgörförutsättningen för demokrati och individuell frihet.Det betyder konkret att vi vill vidga den enskildeshandlingsutrymme samt avreglera och införa konkurrensvarhelst monopol eller monopolliknande villkorförekommer. Dessutom vill vi uppmuntra enskiltsparande.föra en ekonomisk politik som bryterstagnationen och återupprättar som industrination.Det betyder konkret att vi vill sänka skatterna, spara istatens utgifter samt genomföra nödvändiga förbättringar iinfrastruktur såsom kommunikationer samt forskning ochutbildning.Bara en ekonomisk politik som satsar på tillväxt kanskapa riktiga jobb och stabila priser. Bara en sådan politikkan leda till ökat välstånd och ökad rättvisa.genomföraen valfrihetsrevolution i välfärdspolitiken.Det betyder konkret att medborgarna får möjlighet attsjälva bestämma över konsumtionen även av socialatjänster. Med utgångspunkt från system med gemensamfinansiering bör pengarna i stor utsträckning följa de val denenskilde själv träffar.bli delaktiga i den ekonomiska ochkulturella integration som sker i den EuropeiskaGemenskapen.Det betyder konkret att skall bli medlem i EG.Det är vår fasta övertygelse att bara en politik efter dessariktlinjer kan få fart på och återställa framtidstron.Resultaten av dessa genomgripande förändringarkommer att märkas successivt, för den enskilde och församhällsekonomin. Vår ambition är att väsentliga framstegpå dessa områden skall göras redan till mitten av 1990-talet.2. BakgrundenUnder de senaste två decennierna har svensk ekonomikännetecknats av allt tydligare problem. tillhör intelängre de länder som utvecklas snabbt utan snarare demsom i jämförelse med andra successivt förlorar mark ochtempo. Det har blivit allt tydligare att håller på atthalka efter.Dagens svårigheter går således långt tillbaka. Den alltförsnabba löne- och prisutveckling som är ett akutproblem gjorde sig gällande . Ävendå ledde försämringen av näringslivets konkurrenskraft tillutslagning av industriell kapacitet och hotade därmedsysselsättning och välfärd. Jobb i industrin ersattes med enkraftig utbyggnad av den offentliga sektorn, vilket under1970-talets första hälft medförde ett snabbt stigandeskattetryck.När den borgerliga trepartiregeringen tillträdde hösten1976 befann sig den svenska ekonomin i brant utförsbacke.De föregående årens kraftiga ökningar av skatter ochlönekostnader hade skapat en allvarlig kostnadskris för detsvenska näringslivet. Den ekonomiska politiken inriktadespå att lösa de akuta svårigheterna och att hållasysselsättningen uppe. Till stora delar lyckades detta, ävenom det dröjde för länge innan de strukturella problemenbörjade angripas.Kring 1980 lades den ekonomiska politiken om i syfte attbegränsa de offentliga utgifterna, förändra strukturen i deoffentliga utgiftssystemen, sänka marginalskatterna ochöka tillgången på riskvilligt kapital i näringslivet.Förändringarna försvårades av den s.k. andra oljechockenoch den därav följande djupa internationellakonjunkturnedgången.Denna inriktning av politiken bröts närsocialdemokraterna efter valet återtogregeringsmakten. De genomförda utgiftsminskningarnaoch strukturförändringarna återtogs till stor del. I ställetsatsade den socialdemokratiska regeringen på att försökalösa problemen genom en stor devalvering och ett successivtskärpt skattetryck. Detta var kärnan i det som kallades dentredje vägens ekonomiska politik.Vi avvisade redan från början denna politik. Medsärskilt eftertryck framhöll vi riskerna att den skulle leda snabb kostnads- och inflationsutveckling som förr ellersenare skulle underminera konkurrenskraften och leda tillökad arbetslöshet.I en stor del av omvärlden lades den ekonomiskapolitiken kring 1980 om i tydligt marknadsliberal riktning.Denna omläggning lade grunden för ett skede av starktillväxt och utveckling i många av ,och länder, även om detnaturligtvis inte saknades tillkortakommanden. Denbegränsade nedgången i arbetslösheten måste ses som ettsådant.Den starka utvecklingen i omvärlden gynnade självfalletäven . Devalveringen 1982genomfördes i ett läge när kapacitetsutnyttjandet i svenskekonomi var mycket lågt. kunde därför dra nytta avden kraftiga internationella konjunkturuppgång som följdepå omläggningen av framför allt den amerikanska politiken.Den konkurrensutsatta sektorn i stärktes,huvudsakligen på grund av höjt kapacitetsutnyttjande.Det svenska uppsvinget försvann dock redan efter 1984.Någon relativ utbyggnad av den konkurrensutsatta sektornkom inte till stånd. Industrins marknadsandelar föll brantfrån mitten av som relativpriserna steg.De strukturella förändringar som krävdes sköts påframtiden. Utvecklingen första hälftframstår därmed som ett kortare avbrott i en successivt alltmer problematisk utveckling.Den respittid som devalveringarna gav utnyttjades inteför att genomföra strukturella reformer som kunde ökaekonomins tillväxt och flexibilitet. Genom en kraftigexpansion av den inhemska efterfrågan kom den privatatjänstesektorn och den offentliga sektorn att växa alltförsnabbt. Den konkurrensutsatta sektorn trängdes ut,kostnadsökningarna blev höga och konkurrenskraftenförsämrades. Med brist på resurser och stigande kostnaderhar industrin i ökande grad expanderat utomlands.Regeringen har försökt bemästra för stora löneökningargenom centraliserade förhandlingar och olika former avinkomstpolitiska ingrepp. Detta har inte lyckats. Enöverhettad arbetsmarknad har framför allt under senare årkraftigt försvårat avtalsrörelserna och bidragit till att pressaupp lönekostnaderna.Den tillväxt som ändå förekommit hartill stor del berott på ökande sysselsättning och i betydligtmindre grad på stigande produktivitet. I genomsnitt harproduktivitetsökningen varit per år.Det finns flera orsaker till detta. Eftersatta investeringar iinfrastruktur och den långsamma tekniska utvecklingen ärsannolika förklaringar. Det höga skatteuttaget, det''perversa'' skattesystemet, förekomsten av regleringar ochbristande konkurrens på olika marknader torde också varaav stor betydelse. Politiskt skapad osäkerhet om Sverigesrelationer till EG samt om den framtida energipolitiken harnegativt påverkat det allmänna näringsklimatet.Det var en illusion att tro att var på rätt vägunder . I stället blev ''den tredje vägens politik''ett rejält misslyckande. De ständigt återkommandekrispaketen visar att det inte finns någongenväg som innebär att vi slipper att ta itu med degrundläggande strukturella problemen i svensk ekonomi.De strukturella problemen kan beskrivas på följandesätt.Industrisektorn (egentligen den konkurrensutsattasektorn) i är för liten. Devalveringspolitiken avsågatt ändra på detta förhållande, men den avseddastrukturomvandlingen kom inte till stånd.Produktivitetsutvecklingen i ekonomin är svag. Dettainnebär att den ekonomiska tillväxten långsiktigt liggerunder den genomsnittliga utvecklingen i andraindustriländer.Sveriges inflations- ochkostnadsutveckling tenderar att ligga 3--överomvärldens nivå.Den underliggande konkurrenskrafteni ekonomin förefaller vara på väg att försämras. Tecken pådetta är att svensk industri tappar marknadsandelar i högreutsträckning än vad som motiveras av den i och för sigogynnsamma kostnadsutvecklingen. Ett annat tecken pådetta är att de svenska företagens expansion i allt störreutsträckning sker i utlandet. är den utländskaexpansionen i väsentligt mer begränsad.Under 1980-talets valrörelser har socialdemokraternakonsekvent och med kraft motsatt sig förslag om minskadeoffentliga utgifter och avreglering av den offentliga sektorn.De har gjort vad de har kunnat för att bevara gamlastrukturer och hålla fast vid gamla socialistiskaföreställningar. har politiskt manövrerande iviktiga framtidsfrågor som energi- och europapolitikenskapat osäkerhet.I valrörelsen hävdade socialdemokraterna attSverige var på rätt väg. Inför valet företrädde de enekonomisk politik som satte lättsinnet i högsätet.Storstilade löften om nya utgifter och skattesänkningarkombinerades med benhårt motstånd motutgiftsnedskärningar. Socialdemokraterna gick med öppnaögon till val på en ansvarslös ekonomisk politik.Denna ansvarslöshet har förföljt regeringen genom desenaste årens olika inre och yttre kriser kring denekonomiska politiken. Det ena vallöftet efter det andra harfått överges. Hanteringen av den ekonomiska politiken harunder dessa år varit närmast kaotisk. En del kloka förslaghar efter stor vånda lagts fram, men de har regelmässigtkommit för sent för att hindra en alltmer negativ utveckling.Dagens allvarliga läge med snabbt stigande arbetslöshet ären följd av denna politik.Inför valet hävdar socialdemokraterna åter attSverige är på rätt väg.Sanningen är att , efter haveriet för dentredje vägens ekonomiska politik, står i en mycket allvarligsituation. För denna bär socialdemokraterna det politiskaansvaret.3. Ekonomiska utsikter 3.1 Den internationella utvecklingenEfter en osedvanligt lång och stabil tillväxtperiodinleddes en avmattning i den internationella konjunkturenredan för . Nedgången breddades ochförstärktes av Kuwaitkrisen och det efterföljande kriget iMellersta Östern. Bl.a. oro för kraftigt höjda oljepriserverkade starkt nedhållande på investeringsviljan.För närvarande befinner sig t.ex. ochStorbritannien i recession. Även i de nordiska länderna ärden ekonomiska aktiviteten låg tillbaka. På deneuropeiska kontinenten har en dämpning inträtt i bl.a.Frankrike och , medan efterfrågetrycket i Tysklandfortfarande är högt, på gränsen till överhettning. ÄvenJapan ligger kvar på förhållandevis goda tillväxttal.Att kriget i kunde slutföras utannämnvärda återverkningar på världens oljeförsörjningväckte förhoppningar om ett förestående uppsving ivärldsekonomin. förutsattes visa vägen ur svackan.Den förbättring som där kunnat avläsas inskränker sigemellertid ännu så länge till förväntningar och ledandeindikatorer, medan utvecklingen i den reala ekonominfortfarande är svag.Oklarheten beträffande den internationella ekonomiskautvecklingen kom till klart uttryck vid det avslutadeG7-mötet i . förordade en samordnaduppmjukning av penningpolitiken, medan ochJapan med hänvisning till sina alltjämt starka ekonomieroch risken för inflation motsatte sig en räntesänkning av detslag som den amerikanska sedan ensidigtgenomförde. Det förhållandet att de ledandeindustriländerna befinner sig i helt skilda konjunkturfaserförsvårar en samordning av penningpolitiken.Sannolikheten talar dock för att den aktuella nedgångeni världsekonomin blir förhållandevis kort och grund. Dettorde ändå dröja in , innan tydliga tecken på ettuppsving framträder, och då med början i deengelskspråkiga länder där avmattningen inleddes.Tillväxten i kan väntas stanna under 1procent och stiga till 1992. Detta är visserligen en fördubbling menändå lägre än genomsnittet under 1980-talet.Världshandelns tillväxt blir sannolikt inte större än 1991 för att öka till 4--5 procent.3.2 i SverigeDen ekonomiska avmattningen kom tidigt till Sverige.Regeringen förutser i finansplanen en vändpunkt underandra . Andra bedömare förläggeromsvängningen betydligt senare i tiden. Då har de ändå iflera fall räknat med stödjande ekonomisk-politiskaåtgärder som t.ex. sänkta löneskatter och/eller en ecu-anknytning.Enligt vår mening blir nedgången i både längreoch djupare än i omvärlden. Med den förda ekonomiskapolitiken kommer avmattningen att förstärkas under 1991.En vändning kommer tidigast . Orsaken till attSverige drabbas särskilt hårt är att våra problem inte baraär konjunkturellt utan även strukturellt betingade.Sverige befinner sig numera i den internationellatillväxtligans botten. Fjolåret blev svagt. Den totalaproduktionen sjönk under loppet av året, och jämfört med1990 växte bruttonationalprodukten (BNP) med endast 0,3procent. Som framgår av tabell 1 räknar regeringen ochkonjunkturinstitutet (KI) med fortsatt stagnation i år.Fristående konjunkturbedömare förutser allmänt enproduktionsminskning, och (),som kan sägas representera en ytterpunkt, hamnar så lågtsom -1,5 procent.Tabell 1Försörjningsbalans och nyckeltalKPKISIBP (alt 2)19911992199119921991199219911992BNP- 0,21,00,00,9- 1,5- 0,5- 0,50,4Import0,22,30,52,8- 1,1- 0,31,42,4Export0,53,00,52,8- 1,5- 0,11,32,8Investeringar- 1,9- 1,4- 0,2- 1,6- 5,3- 2,3- 3,5- 1,9näringsliv- 2,81,7- 0,71,2....- 3,6- 0,4industri-12,0- 3,0-10,0- 5,0-14,5-12,3-13,0- 5,0off.sektorn4,09,1........2,50,9bostäder- 0,5-11,01,7-11,4....- 4,3- 7,2lager- 0,60,4- 0,60,4- 0,50,1- 0,30,0Privat konsumtion1,21,21,01,50,2- 0,81,01,2Off. konsumtion0,50,30,60,30,80,80,30,5stat- 0,5- 0,3- 0,5- 1,2....- 0,8- 0,8kommuner0,80,51,00,9....2,04,3Timlönekostnad5,03,55,95,06,25,27,05,0KPI genomsnitt9,63,29,53,79,53,510,14,0KPI dec--dec8,43,08,53,5....9,13,4Disp. inkomst0,92,01,52,81,21,32,42,6Sparkvot- 0,30,50,41,31,03,00,62,0Industripro-duktion- 2,82,5- 1,92,2- 3,5- 1,0- 2,00,5Arbetslöshet2,62,82,73,54,05,02,53,4Handelsbalans mdr kr20,525,518,020,416,718,210,112,6Bytesbalans mdr kr-43,4-47,4-42,5-52,0-44,8-55,2-50,9-63,2KP: Kompletteringspropositionen april 1991KI: mars 1991SI: april 1991BP: Budgetpropositionen ..: Uppgift saknasFör tror de flesta bedömare -- SI utgör ettundantag -- på en BNP-ökning med 0--. Men deträcker inte för att höja resursutnyttjandegraden iekonomin. Med så låga tillväxttal som börman kanske inte tala om vändpunkt och återhämtning utansnarare säga att fallet bromsas. Det vore också farligt om enliten uppgång skulle tas till intäkt för att de underliggandestrukturproblemen inte behöver angripas.För oss är det uppenbart att är inne i en allvarligstagnationsperiod, som inte kommer att kunna brytas utanden omläggning av den ekonomiska politiken som viföreslår i det följande. Eftersom det är nödvändigt attåterställa konkurrenskraften genom internkostnadsanpassning, finns det inget utrymme för inhemskkonjunkturstimulans. Hur som kommer att krävasför att övervinna krisen bestäms av -- förutom den draghjälpvi kan få från en internationell konjunkturförbättring --takten och beslutsamheten i vårt sätt att gripa oss an destrukturella bristerna. Det finns anledning att erinra omerfarenheterna från och , som redan under1980-talet tvingades ta itu med sina kostnadsproblem -- därkrävdes det av anpassning, innan ekonomin återkunde expandera.Arbetslösheten i ökar nu snabbt. I mars1991 var dubbelt så många arbetslösa som tidigare.Antalet varsel tyder på en fortsatt snabbuppgång. Inte ens regeringen förmår -- trots ökadearbetsmarknadspolitiska insatser -- urskilja någonvändpunkt. Dock är dess prognos i finansplanen betydligtmer optimistisk än KI:s bedömning, vilken i sin tur äravsevärt mer positiv än andra kalkyler, t.ex. SI:s. Under allaomständigheter kan det konstateras, att den tredje vägensekonomiska politik kommer att leda till högrearbetslöshetstal i än tidigare underefterkrigstiden.Det är svårt att förena regeringens relativa optimismbeträffande arbetslösheten med dess förhoppning om ettkraftigt trendbrott i lönebildningen. Tilltron till des.k. stabiliseringsavtal som Rehnberg-gruppens arbeteförväntas utmynna i framstår som starkt överdriven. Det äri praktiken omöjligt att det inte skulle bli någonlöneglidning alls . Stora privatanställdagrupper kräver att få föra lokala förhandlingar. Det finnsdessutom många sätt, på vilka det kan uppkommalönehöjningar vid sidan av avtalen.Lönestegringen i industrin har inte i modern tidunderstigit , varav löneglidning. Det ärknappast troligt att enbart sänkta marginalskatter ochautomatiskt inflationsskydd i sig själva skulle framkalla ettomedelbart trendbrott i lönebildningen. Den positiva effektRehnberg-gruppens insatser kan ha fått är att försenaprocessen och öka medvetenheten om den kris Sverigesekonomi befinner sig i. Å andra sidan innehåller redanavtalet i lönehöjning . Den totalakostnadsökningen i industrin kan i enlighet med flerafristående bedömningar uppskattas till 1991 och 7procent 1992. För hela ekonomin kan stegringen exklusivelönebikostnader beräknas bli båda åren.Regeringen beskriver redan våren 1991inflationen som låg. Faktum är emellertid att denaktuella inflationstakten är på årsbasis.Enligt statens pris- och konkurrensverk (SPK) kommer denvid årets slut att vara att jämföra med avregeringen förutsedda . All erfarenhet visar attdet tar tid att få ned prisstegringen från de höga nivåer därden länge har legat i vårt land. Redan inträffadekostnadsökningar utlöser kompenserande åtgärder vidprissättningen i flera led. Det är under alla omständigheterorealistiskt att räkna med att skall hamna underEG-genomsnittet i inflationstakt , om inte flerskattesänkningar sätts in än den redan beslutade återgångentill tidigare momsnivå vid nästa årsskifte.En stor skillnad mellan de officiella prognoserna ochmer fristående bedömningar föreligger beträffande denprivata konsumtionen. Hushållens disponibla inkomsterkan realistiskt väntas öka med drygt en procent både 1991och 1992. När disponibelinkomsterna ökade med4,, föll den privata konsumtionen med 0,3procent. Sparkvoten förbättrades således med 4,6 procentoch hamnade därmed på noll. Detta kan ses som enreaktion på de sämre tiderna, inte minst den ökade riskenatt drabbas av arbetslöshet, och den försiktighet medskuldsättning som de nya skattereglerna framkallat. Det ärsvårbegripligt att regeringen räknar med ett tillfälligttrendbrott i utvecklingen av hushållens sparbeteende underjust 1991. De faktorer som verkade under föregående år harsnarast förstärkts. Den uppgång i detaljhandeln som skettde jämfört med förklarasfrämst av tillfälliga förhållanden som bankkonflikt,regeringskris m.m. Vår bedömning av sparkvoten och denprivata konsumtionen ligger närmare SI:s, och vi räknarmed att konsumtionsökningen blir obetydlig såväl 1991 som1992.Den offentliga konsumtionen var 1990 den mestexpansiva komponenten i BNP med en ökning på 1,9procent. Som vanligt på detta område överskreds därmedprognosen, vilket är beklagligt, eftersom tillväxten i ställetborde ske inom kapitalbildning och nettoexport.Regeringen förutser nu en neddragning av den offentligakonsumtionens ökningstakt mot . Detvore bra om så kunde ske, men det finns redan exempel påatt den ekonomiska krisen tvingat fram ökade utgifter.Risken är stor att den offentliga konsumtionen kommer attge det största positiva bidraget -- om än absolut setttämligen blygsamt -- till BNP-utvecklingen även under dennärmaste framtiden.Investeringarna fortsätter att minska. Planeradeoffentliga satsningar på bl.a. infrastrukturen kan inte pålångt när uppväga det kraftiga fallet iindustriinvesteringarna och bostadsbyggandet. Inombyggbranschen förestår en betydande neddragning avresurserna för fastighetsarbeten, vars verkningar endast tillbegränsad del kan lindras genom överföringar tillanläggningssektorn. Nedgången i näringslivetsinvesteringar sammanhänger naturligtvis med minskningenav industriproduktionen. SI förutser här på basis av bl.a.statistik över orderingång och orderstockar ett fortsattkraftigt fall.Ett problem är att produktionsvolymen har gått nedmycket mer än vad kapacitetsutnyttjandet har minskat. Detpågår således en utslagning av industrikapacitet, som kanbli svår att ersätta inom landet. Svenska företag förlägger iväxande utsträckning sina investeringar till utlandet. var utlandsinvesteringarna 35,8 miljarderkronor -- prognos för innevarande årär 78 miljarder. Därmed skulle detta ''vändpunktens år''näringslivets utlandssatsningar överstigainvesteringarna i !Utrikeshandeln har hållit sig väl uppe.Visserligen avtog exportökningen , menimportutvecklingen mattades ännu mer. Paradoxalt nog kanden därigenom framkomna förbättringen avhandelsbalansen ses som ett svaghetstecken. En viktigförklaring är att importen av insats- och investeringsvarorhar sjunkit kraftigt i som en följd av denekonomiska krisen. När vändningen kommer, leder detinitialt till en försvagning av handelsbalansen, eftersominsatsvaror -- och i ett något senare skede äveninvesteringsvaror -- först måste importeras, innanproduktionen och exporten kan växa.Redan några få år efter den stora devalveringen 1982började förlora marknadsandelar vad beträffar t.ex.export av bearbetade varor till OECD-länderna.Utvecklingen kulminerade med andelsförluster pådrygt . Trots att de svenska relativpriserna föll med1,1990, minskade marknadsandelarna med 3,7procent. KI:s marsprognos visar att fortsatt sänktarelativpriser 1991 och 1992 på sammantaget intekan hindra att marknadsandelarna sjunker med ytterligare6,2 procent.Det ligger nära till hands att här se ett samband med denpågående utflyttningen av svenskt investeringskapital.Mycket talar för att de stora svenska företagen kommer attsvara på en kommande internationell efterfrågeökning medatt höja produktionen vid sina enheter utomlands. Deofficiella prognoser som förutser en relativt kraftigexportförbättring framstår därmed som alltföroptimistiska.Bristen på realism i regeringens prognos förvaruexporten framgår av diagram 1. Den streckade kurvananger den utveckling som är nödvändig för att deförväntade årsgenomsnitten 1991 och 1992 skallförverkligas. Dessa senare representeras av horisontellastreck.