mot · GE02Ub195 · 1991-05-08 00:00:00 — med anledning av prop. 1990/91:150 Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /92, m.m. (kompletteringsproposition) skall tillbaka till toppen1 2. Våra utgångspunkter2 3. Den högre utbildningen3 4. Socialdemokratisk utbildningspolitik4 5. En ny syn6 6. Sjupunktsprogram för att föra tillbaka tilltoppen7 7. skall tillbaka till toppenAlltsedan slutet av har relativa styrkanär det gäller utbildning och forskning försvagats. Dettakan avläsas på många sätt. Förfallet sammanfaller i tidenmed de stora socialdemokratiska experimenten på denhögre utbildningens och forskningens område(UKAS/PUKAS, U 68/H 75 m.m.), vilkas effekter nu tillfullo börjar slå igenom. Det är en händelse som ser ut somen tanke att --1990 från att havarit i tillväxtligans topp under de 100 föregående åren harhamnat i dess nedre del. är nu unikt genom atttillväxten kan förväntas bli negativ, eller i klartext att viinte ens förmår att upprätthålla fjolårets produktion avvaror och tjänster.Denna utveckling måste omgående brytas. skalltillbaka till toppen. Högre utbildning och forskning ärdärvid av avgörande betydelse. Moderata samlingspartietoch liberalerna redovisar i det följandebakgrunden till dagens alarmerande situation samt läggerförslag till åtgärder som måste vidtas under de närmasteåren för att restaurera och skapa en bättre grund för svenskhögre utbildning och forskning.Regeringen beskriver i propositionen åtgärder somsyftar till en avreglering och decentralisering av den högreutbildningen. Regeringen har därmed på en rad punkteranslutit sig till förslag som moderata samlingspartiet ochfolkpartiet liberalerna lagt i . Det gäller blandannat uppbrytandet av linjesystemet, vissa förändringar avden institutionella organisationen och möjligheten att lokaltinrätta och tillsätta tjänster.Enligt vår mening finns det anledning att gå betydligtlängre än regeringen gör i propositionen. Det är emellertidsymptomatiskt för den socialdemokratiska synen på högreutbildning och forskning att det främsta motivet för deaviserade förändringarna förefaller vara möjligheterna attminska vissa kostnader. Universitetens och högskolornasnyckelroll i återupprättandet av ekonomiska styrkaberörs inte alls.2. Våra utgångspunkterSvensk forskning och universitetsutbildning åtnjöt underlång tid ett välförtjänt gott rykte internationellt. Depolitiska partierna i var också i huvudsak överensom betydelsen av satsningar på utbildning och forskning,oavsett om det gällde den grundläggande skolutbildningeneller avancerad forskning vid forskningsfronten. I relationtill bruttonationalprodukten (BNP) var det land ivärlden som satsade mest resurser på detta område.Det är bland annat mot denna bakgrund godatillväxt under de tidigare efterkrigsåren skall ses. Det är tillstor del till följd av satsningarna på högre utbildning ochforskning som svensk industri klarat sig i konkurrensengentemot omvärlden. Kreativitet, kompetensutvecklingoch konkurrenskraft har fått sin näring i den grogrund somett gott utbildnings- och forskningsklimat skapar. Sverigelåg under en lång följd av år i tillväxtligans världstopp ochhade -- bortsett från -- världens snabbaste tillväxtunder perioden --1970.Kunskapen känner inga nationsgränser. Med hjälpav modern telekommunikation är det enkelt att frånuniversitetsbiblioteket i kommunicera med ochinhämta de senaste forskningsrönen från StanfordUniversity i eller i . Vad som krävs är kunskap och kompetens atträtt värdera informationen, samt oftast annan forskning ''atthandla med''. Duktiga forskare söker sig oberoende avnationsgränser till de universitet eller de företag som kanerbjuda de mest spännande forskningsmiljöerna och debästa villkoren i övrigt.Inte heller företag eller kapital är bundna till de enskildanationerna. Det är till och med så att företag oftabestämmer var de skall lokalisera sin verksamhet efterkvaliteten på de universitet som finns på respektive ort. Etttalande exempel på denna strategi är Tetra , somkonsekvent byggt upp sin internationella verksamhet ianslutning till framstående universitet. Få kan hävda attTetra har misslyckats i sitt strategival.Internationaliseringen fortskrider. I syftar t.ex.det pågående integrationsarbetet inom den EuropeiskaGemenskapen till att riva kvarstående hinder för personer,varor, tjänster och kapital att fritt röra sig övernationsgränserna. Den högre utbildningens ochforskningens kvalitet i de olika kommer då attfå än större betydelse för dessa länders konkurrenskraft.Den stora satsning som EG gör på såväl den högreutbildningen som forskningen inom ramen för många olikaprogram (, COMETT, SCIENCE etc.)kommer att medverka till att den internationellakonkurrenskraften för EG som helhet kommer att stärkas.Sverige måste, som blivande EG-medlem, ha enutbildning och forskning som väl kan mäta sig med -- ochhelst överträffa -- övriga . Inte minst viktigt ärdet att svenska medborgare kan kompensera det svenskaspråkets ringa utbredning med goda kunskaper i flerafrämmande språk.3. Den högre utbildningenSveriges relativa styrka när det gäller högre utbildningoch forskning har försvagats somsocialdemokraterna genomdrivit stora förändringar av såvälorganisatoriskt som innehållsmässigt slag på detta område.Trots att svenskt näringsliv lägger mer pengar påforskning och utveckling per förädlingskrona ännäringslivet i något annat OECD-land har ingenutpräglad högteknologiprofil i produktion ochutrikeshandel.Trots att företagen i jämfört med andra ländersföretag (inklusive de s.k. NIC-länderna, nyligenindustrialiserade länder som och ) haren fördel i de lägsta komparativa kostnaderna förcivilingenjörer har de en komparativ nackdel i bristandetillgång på högutbildade tekniker.I utbildas helt enkelt för få personer medkvalificerad teknisk kompetens. Antalet personer medteknisk högskoleutbildning var bara 3,5procent av befolkningen , eller ungefären femtedel av alla med högre utbildning. Som framgår avtabell 1 hade 1985 av allahögskoleutbildade anställning inom den offentligasektorn! De hade också en utbildning som i huvudsakvar inriktad mot den offentliga sektorn. Endast ca 4 procentav de högskoleutbildade hade anställning inom kunskaps-och FoU-intensiva branscher. Det är mot denna bakgrundinte konstigt att näringslivet inte utvecklas så snabbt somvore önskvärt.nTabell 1 Samtliga högskoleutbildade perarbetsmarknadssektor (1985)Bransch/arbetsmarknadssektorerUtbildningssektorerKunskaps-Övrigt,OffentligaSumma och FoU-privatasektorn intensivasektorn branscherTeknisk16 18341 73433 98091 897Administrativ--ekonomisk--social7 50359 82374 411141 737Kultur--information82818 31728 89948 044Vård1 55520 168122 852144 575Undervisning73813 261185 312199 311Totalt26 807153 303445 454625 564Källa: SCB, UHÄ och hade 1987 mer än hälften av arbetskraftenmindre än gymnasium som utbildningsbakgrund, vilketframgår av tabell 2. I dåvarande hade 26,9procent av arbetskraften motsvarande låga utbildning. IUSA var det ännu färre, eller . Tabell 2 Andel av arbetskraften med mindre ängymnasium 1987SverigeVäst-Stor-USAJapanFinlandtysklandbritannienTotalt44,122,556,216,429,273,8Industrin50,126,957,520,632,1--Källa: Employment Outlook, juli 1989Vid hade av arbetskraften isvensk industri högskoleexamen. Detta kan jämföras med10,i brittisk och i amerikanskindustri.Tabell 3 Andel av arbetskraften med högskoleexamen1987 (procent)SverigeVäst-Stor-USAJapanFinlandtysklandbritannienTotalt11,16,317,023,414,510,3Industrin4,92,710,418,111,7--Källa: Employment Outlook, juli 1989Siffrorna över svensk forskarutbildning är än meralarmerande: 1988/89 examinerades endast 1 430 personer. Det motsvarar mindre än enforskarexamen per professor vid våra högre läroanstalter!Drygt 8 600 eller av högskolans personal harforskarutbildning, vilket i och för sig är en alltför litenandel. Av dessa har dock en del docentkompetens och kantjänstgöra som handledare för forskarstuderande. Det ringaantalet examina är mot denna bakgrund än meruppseendeväckande.Av ovanstående redovisning framgår att det är alldelesnödvändigt att fler personer genomgår högre utbildning ochatt det är likaledes nödvändigt att fler personer kan få ensådan utbildning att de blir attraktiva för näringslivet. Förstdå kan på allvar bryta sig ur tillväxtligansbottenskikt.Hösten 1990 sökte 65 000 personer till 23 000utbildningsplatser vid våra universitet och högskolor. Närantagningen var klar stod många tusen behöriga ochstudieintresserade ungdomar utan plats...4. Socialdemokratisk utbildningspolitikHög kvalitet parad med rimlig kvantitet på högreutbildning och forskning tar att bygga upp. Det gårväsentligt fortare att rasera.Socialdemokratiska regeringar har misslyckats ihögskolepolitiken framför allt för att de haft svårt att frigörasig från ideologiska bindningar från ''U 68-tiden''.Grundläggande i den filosofin har varit att staten in i minstadetalj skall styra universitetens verksamhet.Socialdemokraterna har trott sig kunna styra utbildningensinriktning och uppläggning efter vad som oftast har kallats''samhällets'' behov. Genom framför allt UKAS/PUKASoch U 68/H 75 skulle universiteten förändras till att bli''samhällets'' instrument för en av socialdemokraternaönskad utveckling.Det tidigare fria tillträdet till en stor del avuniversitetsutbildningarna byttes ut mot en totalspärradhögskola. De olika utbildningsvägarna dimensioneradesdärefter så att de flesta platserna gavs till utbildning inriktadmot den offentliga sektorn.Samtidigt kunde många konstatera att utbildning integav något privatekonomiskt mervärde till följd avlönesättning och inkomstskatter. Detta i kombination medbrister i studiefinansieringssystemet har avskräckt mångafrån att satsa på högre utbildning och forskning.Ledningsansvaret för universitetens verksamhetfråntogs i stor utsträckning dem som hade vetenskapligkompetens. Verksamheten skulle ''demokratiseras''.Vetenskaplig kompetens i universitetens ledande organbyttes ut mot s.k. allmänintressen, dvs. För att säkerställa det politiska inflytandetinrättades fler beslutsorgan på skilda nivåer, bl.a. de s.k.regionstyrelserna. Byråkratin ökade med dem.Ett antagningssystem som bland annat premierade ålder,föreningsvana och yrkesverksamhet infördes. Följdriktigtsteg de studerandes genomsnittsålder, antalet avlagdaexamina minskade, de forskarstuderande blev äldre ochfärre av dem klarade av sin examen. Systemet utformadesdessutom så att det uppmuntrade de sökande att skaffa sigsämre förkunskaper genom att välja korta och mindrestudieförberedande gymnasielinjer. Antagningssystemetgjordes därtill så komplicerat att en ny och frodandebyråkrati kunde uppstå i dess kölvatten.Till följd av bland annat bristande förkunskaper klarademånga studenter inte av att fullfölja sina studier till examen.Studiemotivation och effektivitet i studierna gagnades inteheller av att examina sedermera avskaffades.Docenttjänster och universitetslektorstjänsteravskaffades. Alla skulle benämnas högskolelektorer. Baravissa skulle ges möjlighet att inom tjänsten få vidmakthållaeller utveckla sin forskningskompetens.För att bättre kunna styra flödena av pengar skulleforskning och utbildning skiljas åt. Detta gällde såvälbeslutsorganen som anslagen. Att forskningen är enförutsättning för utbildningen, som ju bygger påforskningsresultaten, och att en god utbildning utgör basenför rekryteringen till forskarutbildning och grunden förframtida forskning föreföll vara av underordnad betydelse.Under senare tid har dessutom forskning betraktats somfinare och till och med fått realt förstärkta anslag medanutbildningen successivt givits allt sämre förutsättningar. Dethar blivit mer och mer sällsynt att studenterna undervisas avprofessorer eller forskningsverksamma lärare.Våren 1990 lät SCB ett urval bland ca 15 000 examinerade från högskolan bedöma vad de tyckteom sin utbildning. ansåg följdriktigt attforskningsanknytningen och kontakterna med forskarnavar dålig. Nästan hälften tyckte att träningen i kritiskttänkande var dålig.Även om medel till forskningsverksamheten som sådanhar funnits har anslagen till inredning och utrustning avhögskolans lokaler eftersatts. Forskarna har därigenom intefått tillgång till modern vardagsutrustning -- större projekthar ibland kunnat få pengar -- och studenterna har utbildatsmed gårdagens instrument. Avskrivningstiden för mindremikroskop och annan nödvändig utrustning har ibland varitupp emot !Den nuvarande socialdemokratiska regeringen har nutill viss del börjat inse vilka förödande konsekvenser detidigare besluten har lett till. Den har därför i vissahänseenden givit efter för den kritik våra partier framförtoch delvis -- om än motvilligt -- accepterat vissa av våraförslag till förändringar.I kompletteringspropositionen föreslår regeringenförändringar rörande examina, institutionell organisation,linjesystem m.m. Vi tror emellertid inte att de föreslagnaeller tänkta förändringarna är tillräckliga.Det största hotet mot möjligheterna att renovera ochåteruppbygga grunderna för svensk högre utbildning ochforskning utgörs emellertid nu av regeringens förslag omnedrustning av den studieförberedande gymnasieskolan.Den kompromiss som socialdemokraterna förbereder iutbildningsutskottet, vilken innebär ytterligare resursersamt diverse smärre justeringar av förslagen, ändrar inte vårbedömning att gymnasiepropositionen på många sätt ärolycklig. bör därför återförvisa propositionen tillregeringen. En ny regering bör som en av sina förstaåtgärder lägga förslag om förändringar av gymnasieskolansom innebär en kvalitativ förstärkning av såväl denstudieförberedande som den mer yrkesinriktadegymnasieutbildningen.Oavsett de förändringar som kan och måste vidtas närdet gäller högre utbildning och forskning blir dessa heltverkningslösa om den underliggande skolformen raseras.Den studieförberedande gymnasieutbildningen måste istället för att försämras förbättras så att de blivandestudenterna får så goda förutsättningar som möjligt att medutmärkta resultat klara de fortsatta studierna. Detta är deni särklass viktigaste åtgärden för att stärka svensk högreutbildning och forskning och göra det möjligt för attåter nå toppen, såväl i den internationella forsknings- ochutbildningsgemenskapen som i nationernas tillväxtliga.5. En ny synDet svenska samhället kommer attvara så beroende av kunskap, ständigt förnyad ochutnyttjad inom en mångfald områden, att mycket av detnuvarande planerandet och organiserandet i storanationella system med rader av snäva tillämpningsområdenskulle framstå som direkt enfaldigt. Det inskränktasocialdemokratiska planerings- och behovstänkandet måstebytas ut mot en mer renodlad kunskapssyn. Det friasökandet efter kunskap måste vara utgångspunkten förstatsmakternas avreglering av och anslagsgivning till denhögre utbildningen och forskningen.Med kunskapssynen som grund för förändringar blir detsjälvklart att den högre utbildningen och forskningen måsteges väsentligt större frihet såväl vad gäller organisation somuppläggning av verksamheten och dess innehåll. Dettakommer att leda till olikartade förhållanden vid olikauniversitet och högskolor. Mångfald och variationsrikedomuppmuntras. En hälsosam konkurrens mellan lärosätenabefrämjar kvalitet och framåtskridande. Sökandet efter''excellens'' medverkar till att universiteten bemödar sig omatt rekrytera alla de studenter som har förutsättningar attmed gott resultat klara sina studier och eventuellt fortsättapå en forskarbana. Rekrytering blir viktigare än urval.Kvantitet blir viktigt för att nå kvalitet och excellens.Kunskapssynen leder till en mängd förändringar av detplan- och regelstyrda system som kännetecknaruniversitetsvärlden. Linjesystemet bryts upp, antagningenav studerande decentraliseras, en nödvändig integrering avutbildning och forskning sker, antalet beslutande instanserminskar radikalt, inomvetenskapliga kriterier blirvägledande för de beslut som måste tas, lärarnas ochforskarnas kompetens tas bättre till vara, byråkratin skärsned och statens inblandning minimeras. Målet är universitetsom i princip är autonoma i förhållande till statsmakterna.Detta ger enligt vår mening de bästa förutsättningarna förutvecklingen av kreativitet, kompetens ochkonkurrenskraft.6. Sjupunktsprogram för att föra tillbaka tilltoppenEn ny regering måste prioritera insatser för att förstärkaförutsättningarna och riva hindren för en dynamiskutveckling av svensk högre utbildning och forskning. Vibetraktar investeringar på detta område som likvärdiga medinvesteringar i realkapital. Högre utbildning och forskningär en del av samhällets infrastruktur. Det är därförmotiverat att överföra visst kapital som är bundet i denstatliga förmögenheten till universitetsvärlden. Somtidigare fastslagits är den högre utbildningens ochforskningens utveckling en av de avgörandeförutsättningarna för möjligheter att åter nåtillväxtligans topp.Det är emellertid inte bara de ekonomiskaförutsättningarna som måste förbättras. De tvångströjorsom motverkar kreativitet och kompetensutveckling, iförsta hand bestående av institutionella och organisatoriskaenhetslösningar dikterade av statsmakterna, måste tas av.Åtgärderna brådskar. Nedan redovisas sju centralapunkter som skall vara ledstjärnor i arbetet. Förslagen börvara genomförda , vilket innebär att beslut omförändringar måste tas under nästamandatperiod. bör nu ange de principiellariktlinjerna för detta reformarbete.1. Ett antal av de nuvarande universiteten ochforskningshögskolorna ombildas till att bli frånstatsmakterna fristående, stiftelseägda universitetDet hittillsvarande sättet att styra högre utbildning ochforskning i har utsatts för allvarligkritik. Det skapar byråkrati och på en risk fören politisering av beslut som bör fattas utifrån vetenskapligakriterier. Regeringen har föreslagit, som en del av enbesparingsplan, en reformering av högskolans styr- ochanslagssystem, som tar fasta på en del av den kritik somframförts. En grundtanke är att fler beslut skall fattas lokaltoch att bland annat UHÄ därigenom kan bantas. Så långthar vi naturligtvis inga invändningar.Utgångspunkten för vårt förslag är att det sannoliktkrävs radikalare grepp för att åstadkomma det önskvärdasystemskiftet. Risken är uppenbar att ambitionerna attförändra stannar på pappret, om inte universiteten ocksåges vissa maktinstrument i form av ekonomiska resursersom är oberoende av den politiska viljan.Vi föreslår därför att ett antal av de nuvarandeuniversiteten samt de tekniska och medicinska högskolornaombildas till stiftelseägda, autonoma institutioner.Handelshögskolan i och en lång rad utländskauniversitet kan tjäna som förebilder.Stiftelserna skall vara fria att organisera sin verksamhetpå de sätt de själva önskar. Detta innebär att bl.a.studievägar, antagning, beslutsstruktur m.m. kan kommaatt variera från ett universitet till ett annat. Staten sluterkontrakt med respektive universitet om minimiantalstuderande, vissa forskningsresurser och ämnesinriktningm.m. Universiteten är fria att anta fler studerande ochfinansiera ytterligare verksamhet på annat sätt. Genom attde studerandes önskemål i större utsträckning får styravilken utbildning som erbjuds kommer dagenssnedfördelning till förmån för utbildning med inriktningmot den offentliga sektorn att brytas.För att garantera universiteten en stabil ekonomisk bastillförs stiftelserna ett stiftelsekapital från staten. Dettamöjliggörs genom försäljning av andra statliga tillgångar.Stiftelserna skall kunna ha olika sammansättning avhuvudmän. Viktigt är att huvudmännen kan ställa krav påverksamhetens inriktning och kvalitet.Flera av de stora universiteten har redan en avsevärderfarenhet och kompetens vad gäller förvaltning avfondmedel. förvaltar t.ex. likvidamedel, fastigheter, aktier och andra värdepapper till ettsammanlagt värde av omkring en miljard kronor.Karolinska institutet förvaltar en förmögenhetsmassa på ca650 och har tillgångar pådrygt . I dessa fall rör det sig ofta omtestaments- och donationsmedel där användningen iblandbegränsas av givarnas direktiv.Stiftelsekapitalet bör vara av sådan storlek attavkastningen täcker dels dagens kostnader för centraladministration, dels en del av de nuvarandefakultetsanslagen. Det är emellertid viktigt att slå vakt omoch ytterligare utveckla den princip i det svenskaforskningssystemet som innebär att forskningsresurser skallerhållas i tävlan med andra. De fria universiteten skall alltsåleva på att ''sälja'' utbildning och forskning i konkurrensmed andra institutioner. Det är därför viktigt att även deforskningsmedel som ställs till förfogande genomutskiftning av statliga tillgångar, samt genom det systemmed ''forskning i tjänsten'' som vi berör nedan, fördelasefter vetenskaplig granskning.Enligt vår mening bör stiftelseformen i första handöppnas för universiteten och forskningshögskolorna. Det äremellertid viktigt att också de mindre och medelstorahögskolorna ses i ett forskningsperspektiv. Inte minst förkvaliteten i den undervisning som ges vid dessa enheter ärdet nödvändigt att forskningsanknytningen förstärks.Genom systemet med ''forskning i tjänsten'' blir det änviktigare än att hitta system som på ett naturligt sättintegrerar forskningsarbete som utförs av personerverksamma vid de s.k. regionala högskolorna med den sombedrivs på universitetsorterna.Ett helt annat sätt att tillföra universitet och högskolorutbildningsmedel skulle vara att pröva ett system därstudenternas val direkt och automatiskt styrde resursernatill det valda . Ett sådant system är påhögskoleområdet förenat med praktiska svårigheter, bl.a.därför att kostnaden för en utbildningsplats varierar kraftigtmellan utbildningarna. har systemet fördelar: Detleder sannolikt till en kraftigare prioritering avutbildningens kvalitet än andra styrsystem. Det skulledärför vara av stort intresse att genomföra ett försök på ettutbildningsområde. De praktiska och administrativasvårigheter som kommer att finnas bör gå att lösa.Erfarenheterna får sedan visa om det finns anledning att gåöver till det systemet i större skala.2. Den grundläggande högre utbildningen måsteförstärkas såväl kvalitativt som kvantitativtInom ramen för de nämnda kontrakten mellanstatsmakterna och stiftelserna respektive anslagsgivningentill de statliga högskolorna måste resurser tillföras för attmöjliggöra en kraftig expansion av antaletutbildningsplatser. Vi bedömer att minst 18 000 fler studerande bör antas jämfört medinnevarande budgetår. Genom den uppgörelse som träffatsi utbildningsutskottet om högskolans dimensioneringkommer en del av denna ökning att åstadkommas. Vimenar att statsmakterna måste gå vidare på den inslagnavägen. Vi har beräknat att den av oss förordadedimensioneringsökningen och önskvärda kvalitativaförstärkningar kräver ett resurstillskott -- jämfört medinnevarande budgetår -- på i storleksordningen en miljardkronor.3. Rekryteringen till forskarutbildning ochforskningsmiljön måste förbättrasExaminationen från forskarutbildningen bör fördubblas.I genomsnitt bör varje professor med rätt miljö effektivtkunna handleda sex doktorander. Enbart till följd av dettaskulle antalet examinerade kunna öka från 1 430 /89 till 2 700 vid mitten av 1990-talet.En högkvalitativ undervisning kräver att lärarna harvetenskaplig kompetens och möjlighet att aktivt följaaktuell forskning samt helst också själva ägna sig åtforskningsverksamhet. Enligt vår mening bör utrymme förforskning finnas i alla tjänster som har forskarkompetentainnehavare. Detta bör uppgå till minst en tredjedel avarbetstiden. Vi bedömer att det på bara iundantagsfall kan förekomma forskarkompetenta lärare påhögskolan som inte medverkar i forskning.Omvandlingen av utbildningsbidrag tilldoktorandtjänster bör forceras och resurser tillföras för attfinansiera studierna för fler forskarstuderande.4. Forskning och utbildning skall ses i ett sammanhangNuvarande uppdelning av anslagen från statsmakternapå olika verksamheter upphör. Universiteten tillförs anslag,vilka de inom ramen för de upprättade kontrakten har frihetatt disponera efter eget skön.