mot · GE02Bo226 · 1991-01-25 00:00:00 — Nära en tredjedel av vårt lands befolkning lever i våratre storstadsregioner. En ännu större del är för sin utkomstberoende av näringslivets utveckling i dessa regioner.Prognoser visar att en fortsatt ökning avstorstadsregionerna kommer att ske i framtiden.Storstädernas utveckling är därför av avgörandebetydelse för hela vårt land och för våra möjligheter att slåvakt om arbete och välfärdsutveckling.Utvecklingen visar en mycket stark ekonomiskutveckling med goda arbetsmöjligheter och rik tillgång påservice. Samtliga storstadsområden visar dock en starksegregering och en olikformad social livsmiljö. Icentrumområdena finns ett rikt utbud av livsmöjlighetermedan i stora förortsområden, inte minst imiljonprogrammets hyreshusområden, möjligheterna ärbetydligt sämre. Detta skapar ett torftigt kultur- ochgemenskapsliv inte minst för de delar av befolkningen sompå grund av inkomster, familjeförhållanden och ålder intehar möjligheter att ta del av utbudet i centrum. I dessaavseenden är betydande befolkningsgrupper handikappadevid en jämförelse med andra delar av vårt land. Där finns istorstaden en kulturell fattigdom jämförbar medglesbygdens.Denna situation skapar en splittring som lätt blir engrogrund för främlingskänsla, missbruk och socialutslagning.Storstadsutredningen hade till uppgift att ge en bredbelysning av levnadsvillkoren i storstadsregioner i relationtill andra delar av landet samt att föreslå åtgärder för attförbättra storstaden som livsmiljö. Enligt vår uppfattning ärdet viktigt att dessa förhållanden blir föremål för enkontinuerlig kartläggning och analys i form av socialavälfärdsundersökningar. Först därigenom erhålles etttillfredsställande underlag för de åtgärder inom ett brettfält, som utvecklingen aktualiserar inte minst på kommunalnivå.Storstadsutredningen fann att problemen var störst i deminst attraktiva bostadsområdena. Det är därför viktigt attdessa områden rustas upp och vid behov byggs om så attstämpeln av dåliga bostadsmiljöer försvinner. Dettaförutsätter statligt stöd i form av lån med förmånligaränteoch återbetalningsvillkor. Därför är det angeläget atten sådan ombyggnad ges prioritet vid den prövning avbyggandet som sker av konjunkturskäl. De fortsattarestriktionerna mot ombyggnadsverksamhet iStockholmsområdet bör därför upphöra möjligt.För att den pågående uppsplittringen och segregeringenskall motverkas fordras det åtgärder över ett brett fältutöver det som aktualiseras i bostadsbeståndet.Boendemiljön i vid bemärkelse måste förbättras i ettaktivt samspel med de människor som bor där.Möjligheterna för dessa att själva utvecklaförutsättningarna i ett lokalt självstyre måste tas till vara,där hyresgästernas organisationer och övriga folkrörelserblir aktiva medagerande. Bostadsområdena bör få sin egendemokratiska organistion med egna igenkännbara politiker,som driver egna frågor när det gäller miljö, området ochverksamheten i området. Samverkan i boendeservicemellan fastighetsförvaltning och boendeservice bör kraftigtförbättras till förmån både för ekonomi och för ett aktivtdeltagande, inte minst gäller detta det befintligafastighetsbeståndet, skolor, daghem, fritidsgårdar etc. sombör utnyttjas i betydligt större utsträckning än i dag.Boendeservicedelegationen har bl.a. förslagit att fråganom särskilt stöd till samverkansprojekt för samlingslokalerbör utredas. Detta är angeläget. En sådan utredning börockså beakta förutsättningar för ett samarbete ifastighetsförvaltning och boendeservice mellan olikaboendekategorier och det lokala föreningslivet.I storstädernas förortsområden, där vissa delar präglasav hög omflyttning och social oro, är behovet av vänner ochkamrater stort. Här är därför behovet av ett starkt ochvälutvecklat föreningsliv stort. Erfarenheterna visar dockatt föreningslivet har svårt att växa sig starkt. Inte minstberor detta på att i planeringen utelämnats allaktivitetshus,Folkets hus och andra föreningslokaler.Exempel på vad tillgången på sådana lokaler betydervisar exempelvis i , Folkets hus-verksamheten i i , ,och i i . Särskilt stor är effekten av dessaanläggningar på invandrargruppernas olika aktiviteter,vilka är av en utomordentlig betydelse för att bevarakontakterna med den egna nationella kulturen men ocksåför möjligheterna av ett inväxande i det svenska samhället.Storstadsutredningen har behandlat olika investeringar iolika slag av trafiksystem och liknande. Det ärförvånansvärt att inte i detta sammanhang också frågan omutveckling av lokala anläggningar för kultur-, nöjes- ochfritidsverksamheter tagits upp. Vi anser att så bör ske ochatt erforderliga resurser ställs till förfogande föranordnande av sådana anläggningar. I en överhettadbyggnadskonjunktur bör företräde för dessa investeringarges i förhållande till byggande av kommersiella lokaler.Inriktningen bör dock vara att i största möjligautsträckning utnyttja befintliga lokaler, som kommunalafritidsgårdar, nedlagda skolor, överblivna ytor icentrumanläggningar etc. Inriktningen bör också vara attiordningställandet sker med användning av ideellarbetskraft där detta är möjligt. I detta syfte bör utredas hurman på lämpligt sätt kan kombinera en sådan arbetsinsatsmed ett samhälleligt stöd till materialkostnader.Det är viktigt att man på lokal nivå inser sitt ansvar föratt trygga verksamheterna ekonomiskt i dessa anläggningar.Det är inte rimligt att de människor som aktivt engagerarsig i denna verksamhet och ofta i ett ideellt arbete på fritid,skall behöva ägna så stor del av sitt arbete åt att från dag tilldag trygga den ekonomiska verksamheten -- en uppgift somnaturligt borde vara samhällets.För utveckling av dessa åtgärder för att förbättrastorstadens livsmiljö bör särskilda resurser avsättas isamband med den utbyggnad av storstadens infrastruktur,som planeras. Insatserna bör särskilt inriktas mot deminst attraktiva bostadsområdena. Med hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av åtgärder för attförbättra storstadens livsmiljö.