mot · GE02A457 · 1991-01-25 00:00:00 — Staten som basnäringMycket stora belopp omfördelas regionalt viastatsbudgeten. Även via skatteutjämning, statsbidrag tillkommuner, arbetsmarknadspolitik, industri- ochregionalpolitik omfördelas stora belopp. Direkt ochindirekt är staten den största och viktigaste basnäringen imånga kommuner. Norrbottenskommuner med högarbetslöshet, som tillhör stödområdet, får t ex istorleksordningen mer per invånare från staten änlika stora kommuner med normal arbetslöshet i andra delarav . Den samlade resursöverföringen avstödkaraktär till kommuner i stödområdet är flerfaldigtstörre än det som erhålls via det regionalpolitiska anslaget.Även om inland får mycket pengar per personså är det inte dit de stora pengarna går. Vinnarna på detregionala utfallet av statens budgetpolitik är Sverigesmedelstora städer i norr men främst i söder.Residensstäderna får mer per invånare änandra kommuner. De som förlorar på omfördelningen ärframför allt , och små kommuner i södraSverige.Det framgår av en delrapport från Expertgruppen förregional utveckling (ERU)(Ds I 1987:6), vari de statligaresursöverföringar, som är av betydelse för infrastrukturoch arbete kartläggs. Forskargruppens fortsatta arbete gårut på att syna resursöverföringarnas effekter ocheffektivitet.Att kora ''vinnare '' och ''förlorare'' enbart på dessasiffror ger naturligtvis inte hela verkligheten, men denanalysen behöver inte göras här.ArbetslinjenDen öppna arbetslösheten i är låg; i december1990 uppgavs den vara 1,. De som i övrigt -- med ett mernormaleuropeiskt system -- skulle varit arbetslösa fårutbildning eller arbete; detta ger en nettosubvention, somär mindre än motsvarande arbetslöshetsersättning. Allerfarenhet talar för att arbetslöshet är psykisktnedbrytande, delvis beroende på kulturella normer, delvispå att vi lärt oss att obetingat tro på och fylla kraven på denorealistiska ekonomiska tillväxten. -- Det finns ingentingsom tyder på att det finns för mycket eller för väl utbildadarbetskraft ; däremot mycket som tyder på motsatsen.Dessutom ger stödjobben även på kort sikt ofta ett bidragtill den samlade produktionen, som kostar mindre än lönen.Det ligger naturligtvis i allas intresse att subventionenför att skapa och behålla ett arbete blir så låg som möjligt.Om kostnaden för subventionen närmar sig eller överstigerlönekostnaden/arbetslöshetsersättningen bör nya alternativundersökas.I en undersökning av alla lokaliseringsstödsärendenmellan och 1985 visade det sig attsubventionskostnaden i genomsnitt för ett ytterligareerhållet årsarbete var , alltså nästan helalönekostnaden. Det sticker i ögonen när ett stödföretag gåri konkurs och lämnar efter sig maskiner sominte tycks kunna användas till något annat och som kostatmer än vad som betalats i lön eller erhållits i intäkter. Densom tjänar på det hela är firman, troligen i södra utomlands, som sålt maskinerna. Minst lika irriterandeär det när ett vägarbete avsiktligt fördröjs och bedrivs medålderdomliga metoder för att jobben skall vara länge,som behovet av väginvesteringar är större påannat håll.Förenkla stödsystemetFöljden av att det finns så många stödformer och aktörerblir att de stöd och stödformer som finns, blir kvar onödigtlänge. Därmed blir de ett hinder för nytänkande ochförbättringar. Stödsystemet behöver förenklas.Utvärdering och uppföljningUtvärderingar har gjorts, t ex av transportstödet, somvisar sig inte fungera. Då formulerar man om målen i ställetför stödet! Så får det inte fortsätta! Vi föreslår -- låt tusenblommor blomma i form av praktiska försök, som lederfram till mera kunskap och erfarenheter, som kan användasi nya försök -- i stället för att utreda mer för byrålådan.Om hjälpen inte fungerar...När man inte kan finna projekt, som fungerar som detvar tänkt, dvs att med hjälp av en ekonomisk extraknuffalstra långsiktigt bestående lönsam produktion ochlönearbete i glesbygd, när alternativen kostar lika mycketsom lönen -- då kan både vanlig och ovanligaretjänsteproduktion vara ett utmärkt alternativ. De storabelopp som omfördelas utöver regionalpolitikens anslaggenererar framför allt extra jobb i service ochstatlig tjänsteproduktion. Varför inte använda en del avdessa pengar till nya sorters tjänster, som också svarar motett nationellt behov? T.ex.:Landskaps- ochkulturvård.Miljöbevakning och miljövård.Överlevnadskurser på bred bas, i teori och praktik.Turism, som inte bygger på tidsfördriv och underhållning,utan på självverksamhet och kontaktskapande.Småskaligt och varsamt jordbruk både för födans skull ochför att bevara djur och växter på ''öar i våra hav avexploaterad jord''.BilpoolerVård- ochutbildningskooperativEkobyar och kärngårdar isamarbeteStöd till projekt som dessa är inte detsamma som att gekravfria pengar. Vissa specificerade verksamheter beställsoch skall genomföras. Allra helst skall förslag tillverksamheterna komma från dem som skall genomföraprojekten, som då har kravet på sig att planera sitt åtagandeväl. Arbeten som dessa passar bra för många pålandsbygden, som är vana -- till skillnad frånstadsbefolkningen -- att arbeta på eget ansvar. Projekten ärdessutom en god grogrund för unga att träna sig ta egetansvar och öva upp sin kreativitet.I och utanför glesbygdenI nästa delrapport i (Geografin i denekonomiska politiken) visas några kalkyler som tyder på attstatliga resurser kan omfördelas på ett sätt som sysselsätterfler arbetslösa i hela landet och ger mer utrymmeför mer långsiktigt verkande satsningar i regionalpolitisktprioriterade områden. Dessa resurser kan investeras inomde viktiga områdena utbildning, infrastruktur, kultur ochmiljövård i vid bemärkelse. Även här är detdecentraliserade ansvaret för idé och handling mycketviktigt.Många exempel på sådana insatser finns presenterade iandra av de grönas motioner.Inte bara försörjningMed insatser av det slag som vi nämnt här kommerglesbygd och landsbygd inte bara att få utökade möjlighetertill försörjning utan också en större trivsel och tillgång på enmångsidig arbetsmarknad, både för kvinnor och män. Detallvarligaste långsiktiga strukturproblemet för både mindreoch avlägsnare orter är inte förlusten av arbeten i gamlabasnäringar; det är i stället att de inte erbjuder främst ungakvinnor en livsmiljö, som gör att de vill bo kvar. När mankan finna sin utkomst i fria och trivsamma former ilandsbygdens attraktiva miljö behöver ingen hitta på någotsom så förstör våra ''humanresurser'' och ökar vår och vårtlands sårbarhet som att pensionera hela vår svenskaglesbygd.Decentralisera beslutsfattandetI vår tid har människorna tillräckligt med kunskapoch/eller goda möjligheter att skaffa fram de fakta sombehövs för att själva avgöra vilka vägar man kan välja tillden framtid man vill ha. Det som saknas mest ärmöjligheten och kanske ovanan att få ta framtiden i egnahänder; vi har länge invaggats i tron på att myndigheternavet och kan bäst -- att det är tryggt att bli omhändertagen,att slippa ta ansvar.Vi bör decentralisera beslutsfattandet så långt det går,till läns- och kommunnivå, till tätorts- och bynivå, ja kansketill ännu mindre enheter beroende på verksamhetens art.Här som på så många andra områden måste vi förbättrasamarbetet mellan ''fotfolk'' och myndigheter för att lösavåra samhällsproblem på bästa och billigaste sätt.Samarbetet måste också förbättras mellankommunerna, mellan tätorter och landsbygd. Det är ettoskick, som existerar t.o.m. på högsta nivå, detta att draonödiga gränser mellan grupper, som ofta skulle behövasamarbeta för att nå ett bättre och snabbare resultat.För att förverkliga de här skisserade idéerna om attdecentralisera projekt för företagande i glesbygd föreslår viatt ERU får i uppdrag att välja ut kommuner, socknar, byaretc. i glesbygdsområden, lämpliga som självständiga ochansvarstagande ''försökssubjekt''. Härvid bör ej glömmasnågra ''udda'' glesbygder, som de i södra , iSmåland och . Denna inledande planering kanrymmas inom ERUs i budgeten givna ramar. Följande årkrävs troligen högre anslag, när försöken lämnarplaneringsstadiet. Med hänvisning till det anförda hemställsatt hos regeringen begär att ERU får i uppdragatt planera praktiska försök med decentraliseratglesbygdsstöd i enlighet med vad i motionen anförts och attsamordna de många formerna och aktörerna i stödsystemettill färre.