mot · GE02Sf206 · 1991-01-25 00:00:00 — Samordning mellan sjukvården och sjukförsäkringssystemet Olika huvudmän inom vårdområdetDet övergripande ansvaret för hälso- ochsjukvårdspolitiken samt för lagstiftning, utbildning ochforskning har staten.Huvudansvaret för att hälso- och sjukvården kommerinvånarna till del har landstingen och de landstingsfriakommunerna och de 26 försäkringskassornaadministrerar utbetalningen av sjukpenningen. De regler,som avgör vilken kompensation som skall utbetalas till densjukpenningberättigade, fastställs av . När deformella kraven uppfylls, utbetalas sjukpenningenautomatiskt. Någon övre gräns finns alltså inte för hurmycket försäkringskassorna totalt får utbetala till deförsäkrade.Möjligheterna för den sjuke att få vård och behandlinghar i hög grad betydelse för när och hur länge han fårsjukpenning. Stor betydelse därvidlag har den enskildeläkarens bedömning av den sjukes behov.Sjukvårdshuvudmännens förutsättningar att ge den sjukevård enligt fastställd diagnos påverkar såledessjukförsäkringssystemets utgifter såväl direkt som indirekt.Men någon direkt koppling mellan landstingens insatser ihälso- och sjukvården och försäkringskassornas utgifter försjukpenningen finns inte i nu gällande system.FinansieringenSjukvården finansieras till av landstingen ochstaten. Sjukförsäkringen svarar för ochpatienterna för drygt 10%.Sjukpenningen finansieras till med statsbidrag ochtill genom arbetsgivaravagifter.Förtidspensioneringen finansieras till medstatsbidrag och till med arbetsgivaravgifter. Därtillkommer primärkommunernas bidrag till det kommunalabostadstillägget.Av de totala utgifterna till följd av sjukdom åtgår till försörjning av dem, vilka på grund av sjukdom ellerhandikapp inte kan arbeta. av utgifterna avsersjukvård.Under senare hälften av 1980-talet har utgifterna försjukpenning ökat väsentligt snabbare än för sjukvården.Ändock har såväl den medicinska som dentekniska utvecklingen inom sjukvården varit mycketkostnadskrävande. har allt fler människor fått botför sina åkommor.Till en del kan de kraftigt ökadesjukpenningkostnaderna vara ett resultat av skildahuvudmannaskap. Beroende på gällande regelsystem hardet inte varit möjligt att göra avvägningen om en ytterligareökad satsning på sjukvården skulle kunna bidra till enminskning av utgifterna för sjukpenning och förtidspension.Hälso- och sjukvårdslagenI 2 § hälso- och sjukvårdslagen sägs: ''Målet för hälso-och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkorför hela befolkningen. ''Innebörden i lagens övergripande målsättning är att allasom drabbas av ohälsa skall ges hjälp så långt detta ärmöjligt. Genom diagnostik, botande och lindrandeverksamhet skall sjukdomsförloppet stoppas och en förtidig död undvikas. För att minska konsekvenserna avfunktionsnedsättning skall rehabiliterande åtgärder sättasin liksom omvårdnad, som ger den handikappade stöd meddet dagliga livets aktiviteter. Av central betydelse ärhärvidlag att undanröja hälsorisker och därmed förhindrasjukdom eller skada.Landstingen och de landstingsfria kommunerna skallplanera hälso- och sjukvården med utgångspunkt ibefolkningens behov. Planeringen skall även omfatta denhälso- och sjukvård som erbjuds av annan änlandstingskommun.Längre vårdköer trots stora vårdsatsningarEtt alltmer tilltagande problem för hälso- ochsjukvården är de helt otillfredsställandeväntetider, som förekommer inom vissa specialiteter eller ivissa vårdområden. Inom några områden i sjukvården finnsalltför långa väntetider inför operation och alldeles förlånga sjukskrivningstider till följd av otillräckligasjukvårdsresurser. De långa väntetiderna kan på sina hållbero på personalbrist. Men oftast ökar väntelistornaberoende på att sjukvårdshuvudmännen inte har haftekonomiska eller praktiska möjligheter att avsättanödvändiga resurser till aktuell verksamhet. Det bör dockpåpekas att sjukvårdshuvudmännen under givna statligaförutsättningar arbetar intensivt för att komma till rättamed de oönskade köerna.Otillräckliga sjukvårdsresurserUtvecklingen på det medicinsk-tekniska området ochden förändrade åldersstrukturen har medfört att efterfråganpå hälso- och sjukvård ökar . Denna ökadeefterfrågan har dock av sjukvårdshuvudmännen inte kunnattillgodoses i önskad utsträckning på grund av omfattandestatliga besparingsåtgärder. Större höjningar än som skettav landstingsskatten har heller inte bedömts möjliga. Föråren 1991 och 1992 råder lagfäst skattestopp för helakommunsektorn. Även för åren därefter är det ingenframkomlig väg att höja skattetrycket för att komma tillrätta med landstingens ekonomiska problem.Regeringens sjukvårdspolitiska ambitioner att möta deökade behoven inom vårdsektorn har under en följd av årtagit sig upprepade uttryck i en finansiell åtstramning medsyftet att minska sjukvårdshuvudmännens utbyggnadstakt.Ett i tiden näraliggande exempel på regeringens agerandemot sjukvårdshuvudmännen är förhandlingar omde s k Dagmarpengarna. Med beaktande av hög inflationoch nödvändig volymökning begärde landstingen för år1991 en uppräkning av statsbidraget med 10--eller ca1,5 miljarder kr.Regeringen gav , vilket är en uppräkningav anslag med 0,7 %.Sjukvården behöver ökade resurserDen medicinska och tekniska utvecklingen inom hälso-och sjukvården ger större möjligheter till hjälp i allt högreåldrar. Det gäller människor med hjärtproblem, förstördahöfter och knän eller nedsatt syn till följd av grå starr. Detgäller också stora handikappgrupper.Det gemensamma problemet är att de nya och för mångamänniskor vidgade möjligheterna till en förbättrad hälsaoch lyckligare liv skärper kraven på ekonomiska resurserhos sjukvårdshuvudmännen.Samordning saknasEtt stort problem för hälso- och sjukvårdens finansieringi är den totala bristen på samordning mellansjukpenning och sjukvård. Istället för att ta ett gemensamtgrepp för patienterna fattas nu besluten om den sjuke påolika sätt. På grund av otillräckliga ekonomiska resursertvingas sjukvårdshuvudmannen ställa den svårt sjuke på enlång väntelista, som sjukpenning oftast utgårunder mycket medförande en stor kostnad försjukförsäkringssystemet. Dessutom är det välkänt att etttidigt kirurgiskt ingrepp i ett sjukdomspanorama oftastleder till färre komplikationer och mindre biverkningar förden sjuke. Både staten och landstingen skulle görabetydande ekonomiska vinster om man kunde föra överdelar av sjukpenningkostnaderna tillsjukvårdshuvudmännen för delfinansiering av vissa delar avsjukvården. Några exempel härpå ärkranskärlsoperationer, höft- och knäledsoperationer samtkataraktoperationer.Samverkan mellan sjukvården och sjukförsäkringenDen svenska sjukvårdsmodellen har målsättningen attalla skall få vård på lika villkor och att denna vårdfinansieras solidariskt av medborgarna. För att inte dessagrundläggande principer skall urholkas är det nödvändigtatt hälso- och sjukvården ges bättre ekonomiskaförutsättningar att klara sina genom lagstiftning ålagdauppgifter. Dessa ökade sjukvårdskostnader kan finansierasgenom överföring från den allmänna sjukförsäkringen.Genom ökade insatser inom hälso- och sjukvården kansjukvårdshuvudmännen bidra till att minskasjukförsäkringens utgifter för sjukpenning ochförtidspension. Därmed skapas utrymme för enomfördelning av den allmänna försäkringens resurser frånkontantstöd till nödvändiga insatser inom vårdområdet.Men framförallt ges sjukvårdshuvudmännen ökademöjligheter att minska mänskligt lidande och ge de sjukamänniskorna ett bättre och lyckligare liv. Med hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om samordning mellan hälso- ochsjukvården och sjukförsäkringssystemet,2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om överförande av ekonomiskaresurser från allmänna försäkringen tillsjukvårdshuvudmännen för att minska köerna inomsjukvården.