bet · GE01LU22 · 1991-03-21 00:00:00 — Verksamheten bedrivs således ihuvudsak i samma omfattning och på samma sätt som tidigare.Provningsverksamheten som utförs i egen regifinansieras fortfarande till största delen av betalda uppdragfrån tillverkare samt svenska och utländska konsumenttidskriftermedan anslagsmedel främst används tillutveckling av nya provningsmetoder. Metodarbetet bedrivs tillviss del i internationellt samarbete. Ett huvudsyfte med dennaverksamhet är att få fram metoder som, oberoende avlaboratorium, ger jämförbara och reproducerbara resultat.Konsumentverket deltar också i internationella provningar genomEuropean (). För att uppnå större effektiviteti provningsverksamheten har ett ökat nordiskt samarbete utrettsunder senare år i syfte att varje land skall kunna specialicerasig på särskilda områden.Med hänsyn till det anförda kan utskottet lika litet nu som dåfrågan tidigare behandlats finna någon anledning för riksdagenatt uttala sig i frågan. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotionerna L716 yrkande 4 och L724 yrkande 3.Önskemål om agerande när det gällerproduktinformation tas upp i motion L724 av . (fp). I motionen erinras om den verksamhet somvarudeklarationsnämnden (VDN) bedrev medfrån tillverkarna frivilliga varudeklarationer för olika varor.Inom möbelbranschen finns ett liknande system med vissaminimikrav för t.ex. hållbarhet, välgjordhet och användbarhet.Enligt motionärerna bör få i uppdrag att inledaförhandlingar med företrädare för näringslivet i syfte att fåtill stånd liknande varudeklarationssystem också inom andrabranscher. -- I motionen tas också upp en fråga som gällerteledistribuerad varuinformation. Motionärerna framhåller attmånga traditionsbundna köpmönster kan förändras med hjälp avmoderna telekommunikationer. Med hjälp av videotex och text-TVkan betydande information ges som underlättar för konsumenten.Varu- och tjänsteförteckningar samt produktinformation kansammanställas i branschvisa databaser som ställs tillkonsumenternas förfogande. Motionärerna pekar också på att vissförsöksverksamhet bedrivits på området och anför attkonsumentverket borde få i uppdrag att genomföra utvidgade provmed videotexdistribuerad varuinformation direkt tillkonsumenterna. -- I motionen begärs tillkännagivanden om vad somsålunda anförts (yrkande 4 och 5).Yrkanden om förbättrad produktinformation genomvarudeklarationssystem har tidigare prövats ochavslagits av på utskottets hemställan (bet. LU1987/88:31, 1988/89:LU17 och 1989/90:LU21). Utskottet har därviddelat motionärernas uppfattning om önskvärdheten av attproduktinformationen förbättras men ansett att det inte ärmeningsfullt att söka få fram omfattande varudeklarationssystemav VDN-karaktär. Enligt vad utskottet uttalat bör man i ställetta fram standardiserad varuinformation för vissa varugrupper,liknande den som finns inom möbelbranschen. Utskottet har ocksåförutsatt att produktinformation i ökad utsträckning skulle tasfram genom näringslivets försorg och ansett att framtagande avstandardiserad varuinformation var ett område väl lämpat förnäringslivets egenåtgärder. Arbetet med framtagande av varufaktaborde enligt utskottet ske i frivillig samverkan medkonsumentverket. Utskottet har vidare utgått från att verketskulle ta erforderliga initiativ för att få till ståndbranschöverenskommelser på sådana områden där det bedömdesnödvändigt och ansett att något särskilt tillkännagivande därförinte varit påkallat.Vad utskottet sålunda uttalat äger fortfarande giltighet, ochutskottet konstaterar att i slutet av år 1989efter förhandlingar med ()träffat en överenskommelse om varudeklaration av begagnadebilar. Enligt utskottets mening saknas anledning för riksdagenatt ompröva sina tidigare ställningstaganden i fråga omvarudeklarationssystem. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotion L724 yrkande 4.Även spörsmålet konsumentinformation med hjälp avdatakommunikation har tidigare prövats av , varvidmotioner med samma inriktning som motion L724 har avslagits påhemställan av utskottet. Då frågan senast behandlades (bet.1989/90:LU21) ansåg utskottet i likhet med motionärerna attutnyttjande av datateknik för konsumentinformation kan medförastora fördelar, och utskottet utgick från att konsumentverketföljer teknikens utveckling och tar till vara de möjligheter somfinns på området. Mot bakgrund av viss försöksverksamhet med ettprojekt benämnt Varubörsen ansåg utskottet emellertid att detinte kunde anses meningsfullt med en fortsatt och utökadförsöksverksamhet på området.Enligt utskottets mening har det inte framkommit något som geranledning för att ompröva tidigare ställningstaganden,och utskottet avstyrker därför bifall till motion L724 yrkande5.Önskemål om produktinformation på köpplatsen förs fram itvå motioner. I motion L736 av och (båda mp) yrkas tillkännagivande om att kunderna på köpplatsenskall ha tillgång till all relevant varuinformation (yrkande 9).Med relevant varuinformation avser motionärerna bl.a. enredovisning av de miljöstörningar och hälsoverkningar som varanger upphov till under tillverkning, transport, användning ochsom avfall. Informationen skall syfta till att hjälpakonsumenten att göra så miljövänliga val som möjligt.Liknade synpunkter förs fram i motion L735 av . (mp). Motionärerna menar att kunderna skall ha tillgångtill all relevant information i samband med köpet. Med sådaninformation avser motionärerna, förutom priset, också innehåll,tillverkare, ursprungsland, tillverkningsmetod,livscykelspecifikationer och annat som är viktigt för att kunnaväga in ekologiska ställningstaganden inför ett köp.Informationen skall enligt motionärerna finnas tillgänglignågonstans i butiken. I motionen yrkas tillkännagivande om vadsom sålunda anförts (yrkande 3).Motionsyrkanden med samma syfte behandlades av utskottet våren1990. I sitt av godkända betänkande (bet.1989/90:LU21) framhöll utskottet att det är angeläget attproduktinformationen förbättras i olika avseenden. En ordningmed obligatorisk produktinformation av den art och omfattningsom förespråkades i de då aktuella motionerna kunde emellertid,fortsatte utskottet, realistiskt sett knappast genomföras. Kravpå underlag för informationen i form av forskning och andrainsatser torde nämligen inte kunna tillgodoses inom överskådligtid. I vart fall skulle en sådan informationsskyldighetföranleda stora praktiska svårigheter och betydande kostnader,vilka i form av ökade varupriser skulle få bäras avkonsumenterna. Vidare skulle myndigheterna behöva tillförasväsentliga resursförstärkningar för att de skulle kunna övervakaefterlevnaden av informationsplikten. Sammantaget ansågutskottet att ett tillmötesgående av motionärernas önskemålskulle innebära nackdelar som inte står i rimlig proportion tillden nytta som skulle uppkomma för konsumenterna. De resurser somstår till buds för en förbättrad produktinformation måste därförenligt utskottets mening koncentreras till de områden därbehovet är störst, och insatserna bör ske inom ramen förnäringslivets egenåtgärder och i frivillig samverkan medkonsumentverket. Med det anförda avstyrkte utskottet bifall tillde då aktuella motionsyrkandena.Vad utskottet sålunda uttalade äger fortfarandegiltighet. Vissa detaljstudier av olika slag som gjorts undersenare tid beträffande enstaka varors miljöpåverkan (se t.ex.departementspromemorian Ds 1991:9, Från vaggan till graven --Sex studier av varors miljöpåverkan) illustrerar väl desvårigheter som är förknippade med den typ av detaljerad ochomfångsrik produktinformation motionärerna vill ha till stånd.Sådana studier utgör visserligen ett värdefullt underlag i detallmänna miljöarbetet och kan i vissa fall innehålla värdefullaupplysningar för den miljömedvetna och sakkunniga konsumenten.Upplysningarna torde emellertid med hänsyn till omfång ochvetenskaplig detaljeringsgrad knappast på ett meningsfullt sättkunna tjäna som produktinformation för den enskilde konsumentenvid ett köpval i en butik. Enligt utskottets mening saknassåledes anledning för att ompröva sina tidigareställningstaganden i fråga om produktinformation av det slagmotionärerna förordar. Utskottet avstyrker därmed bifall tillmotionerna L735 yrkande 3 och L736 yrkande 9.Till är knuten en särskild nämnd,konsumenttekniska nämnden, som har till uppgift att verkaför att brukarkrav beaktas vid utveckling och upphandling avprodukter. De frågor som kan behandlas i nämnden gäller bl.a.konsumentteknisk utbildning, forskning och utveckling inomområdet, användningen av forskningsresultaten, konkretaprojekt rörande industriell produktutveckling och s.k.centrumbildning för konsumentteknisk forskning. Enligt nämndensarbetsordning skall den sammanträda normalt fyra gånger varjeår. Utöver ordinarie sammanträden kan studiebesök och seminarieranordnas. Inom nämnden finns ett arbetsutskott som förberedernämndens sammanträden m.m. I nämnden ingår företrädare för demyndigheter, forskningsinstitutioner och andra organ somregeringen bestämmer. Ordföranden utses av regeringen. Övrigaledamöter utses av . Enligt ett regeringsbeslutår ingår ledamöter från 19 olika organ i nämnden.I motion L716 av m.fl. (m) ifrågasätts omnämnden har fått en lämplig sammansättning. Det stora antaletledamöter i kombination med att de företräder vitt skildaintressen medför att nämnden knappast i praktiken kan fullgörasina uppgifter. Motionärerna yrkar därför att beslutaratt upplösa den konsumenttekniska nämnden (yrkande 5).Frågor om avskaffande av den konsumenttekniska nämnden haraktualiserats i (bet. 1988/89:LU17och 1989/90:LU21). När frågan prövades framhöllutskottet i sitt av godkända betänkande att nämndensyntes ha kommit i gång med sin verksamhet och att dess arbetetorde bli alltmer betydelsefullt . Några skäl attavskaffa nämnden förelåg således inte enligt utskottets mening.Utskottet förutsatte emellertid att regeringen också ifortsättningen skulle följa nämndens arbete och vidta deåtgärder som kunde visa sig erforderliga. Med det anfördaavstyrkte utskottet bifall till de då aktuella motionerna.Sedan spörsmålet om den konsumenttekniska nämnden senastprövades har enligt utskottets mening inte framkommit några nyaomständigheter. Utskottet vidhåller därför sin tidigareuppfattning och avstyrker alltså bifall till motion L716 yrkande5.4 VåldsleksakerFrågor som gäller försäljning och marknadsföring av leksakertas upp i två motioner.Som en bakgrund till motionsyrkandena kan nämnas att enöverenskommelse träffades mellan ochdåvarande lekmiljörådet å ena sidan och vissa företrädare förleksaksbranschen å andra sidan beträffande försäljning ochmarknadsföring av leksaker. Överenskommelsen omfattar leksaker,spel och vissa modellbyggsatser med militär anknytning, vilkahänför sig till krig , och innebär att sådanaprodukter inte får saluföras. Överenskommelsen är fortfarandegällande och har antagits av ytterligarebranschorganisationer.År 1989 träffade och barnmiljörådet samtSveriges leksakshandlares riksförbund och Leverantörsföreningenför lek- och hobbyartiklar ytterligare en överenskommelse ommarknadsföring till barn och ungdom av leksaker, spel ochliknande. Överenskommelsen utgår från Internationellahandelskammarens grundregler för reklam till barn och ungdom.Parterna har i överenskommelsen enats om att dessa grundreglerskall anses innebära att bl.a. leksaker, spel och liknande intepå ett verklighetstroget sätt får efterlikna, exemplifiera elleruppmuntra till brott mot liv eller hälsa och inte fårefterlikna, vara ägnade att uppmuntra till eller förhärligavåldsamma eller brutala handlingar. Produkterna får inte hellervara ägnade att skapa uppfattningen att våld är den endalösningen på ett problem och skapa förakt för andra individer.Överenskommelsen innehåller också särskilda villkor för vissamarknadsföringsåtgärder. Dessa regler går bl.a. ut på att trycktreklam inte får innehålla skildringar i ord eller bild avrealistiska eller påträngande våldsinslag i form av t.ex.stridsscener, att exponering i exempelvis skyltfönster inte fårinnehålla stridsscener eller andra våldsinslag samt att film-,video- och stillbildsreklam inte får innehålla närgångna,utdragna eller förråande inslag av våld.I överenskommelsen har branschorganisationerna också åtagitsig att genom utbildning och information verka för att derasmedlemmar följer överenskommelsen och inte ger finansiellt stödtill reklam i TV där inslaget strider mot överenskommelsen, samtatt i samarbete med , barnmiljörådet ochkonsumentvägledare och på egen hand fortlöpande undersökaeffekten av överenskommelsen och komma med de förslag tillförbättringar och ändringar som utvecklingen på området kankomma att medföra.Parterna har vidare kommit överens om att nya överläggningarbör tas upp . Överenskommelsen gäller fr.o.m. den 1januari 1990. Marknadsföringsmaterial som producerats förenämnda dag får dock användas till utgången av , varföröverenskommelsen således fått full verkan först fr.o.m.innevarande år.Överenskommelsen har numera undertecknats också avnäringsidkare som står utanför de berördabranschorganisationerna, bl.a. några varuhuskedjor och Svenskapostorderföreningen.Förutom överenskommelsen har och samråd med barnmiljörådet och år 1989antagit en rekommendation för inköp och försäljning av vissaleksaker, spel och liknande. Branschorganisationernarekommenderar därvid sina medlemsföretag att bl.a. avstå frånatt i sina sortiment ta in leksaker och spel, som på ettverklighetstroget sätt efterliknar vapen samt data- ochvideospel, rollspel och liknande spel som innehåller våldsammaeller brutala handlingar som strider mot vedertagna regler förbiograffilm eller videofilm eller där spelets förpackning på ettframträdande sätt illustreras med våldsamma, brutala ellerförråande handlingar.I motion L703 av m.fl. (s) kritiseras utbudet avvålds- och krigsleksaker. Motionärerna menar att en sanering avmarknaden är nödvändig, vilken helst bör ske på frivillig väggenom leksaksbranschens egna åtgärder. Om inte utbudet minskaranser motionärerna att förbudstanken måste aktualiseras. Imotionen yrkas tillkännagivande om vad som anförts om åtgärderför att sanera den alltmer utbredda vålds-, krigsleksaks- ochvideovåldsmarknaden.Som utskottet framhöll (bet. 1989/90:LU21) vidbehandlingen av motioner rörande utbudet av våldsbetonadeleksaker och dataspel är det tillfredsställande att enöverenskommelse nåtts i fråga om marknadsföringen av leksakeroch spel med våldsinslag och att leksaksbranschen även utfärdaten rekommendation om inköp och försäljning av sådana varor.Enligt utskottets mening ligger överenskommelsen ochrekommendationen väl i linje med de uttalanden utskottet gjordei frågan (se bet. 1988/89:LU 17). Erfarenheterna fråntillämpningen av de nya reglerna bör nu avvaktas, och utskottethar erfarit att barnmiljörådet och inom kortkommer att närmare överväga åtgärder som bör vidtas i syfte attundersöka marknaden.I sammanhanget vill utskottet också peka på det åtgärdsprogrammot skadliga våldsskildringar som antog (prop.1989/90:70, bet. KrU30, rskr. I programmet ingår bl.a.inrättande av ett särskilt råd mot våldsskildringar med uppgiftatt i nära samarbete med folkrörelser och skilda lokala grupperi landet verka för att utbudet av våldsskildringar i rörligabilder påverkas och förändras. Rådet har numera inrättats, ochbland ledamöterna finns representanter för bl.a. statensungdomsråd, barnmiljörådet, ochsocialstyrelsen.Med hänsyn till de åtgärder som sålunda redan vidtagits isyfte att saluförandet och marknadsföringen av produkter medvåldsanknytning skall begränsas anser utskottet att någrainitiativ i saken från sida inte är påkallade.Utskottet avstyrker därför bifall till motion L703.I motion L729 av m.fl. (s) anförs att det ärviktigt att det mödosamma arbete som skett i för att fåbort rena krigs- och våldsinriktade leksaker inte spolieras viden EG-anpassning. Enligt motionärerna finns det all anledningatt driva denna fråga vid de fortsatta förhandlingarna med EG.För de svenska konsumenterna är det av ett mycket vitaltintresse att krigs- och våldsleksaker inte heller i framtidensäljs i . Motionärerna yrkar tillkännagivande om vad somsålunda anförts.Som motionärerna framhåller har det bedrivits ett mödosamtarbete i syfte att förhindra marknadsföring av vålds- ochkrigsleksaker i , och utskottet har ingen annanuppfattning än motionären i fråga om önskvärdheten av attresultatet av arbetet inte spolieras i samband med ett närmandetill EG. Några generella hinder för att upprätthålla ettstarkt konsumentskydd vid ett ekonomiskt samarbete mellan EG ochEFTA-länderna föreligger inte heller som tidigare berörts. Innaneffekterna på den svenska leksaksmarknaden av ett blivandesamarbete med EG kan överblickas har utskottet för sin del dockinte underlag för en bedömning av frågan huruvida någrasärskilda åtgärder är påkallade från svensk sida. Liksom när detgäller andra frågor som rör ett med EG får det därförankomma på regeringen att vid förhandlingarna hävda svenskaintressen och därvid göra de prioriteringar som kan blinödvändiga. Enligt vad utskottet inhämtat har barnmiljörådet ien skrivelse till statsrådet upp den nu aktuella frågan om följderna av ett samarbetemed EG. Utskottet utgår därför från att regeringen nogaöverväger spörsmålet, och något tillkännagivande i saken frånriksdagens sida kan inte anses erforderligt.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L729.5 ReklambegränsningarI motion L736 av och (båda mp) tasupp frågor som gäller direktreklam. I motionen begärstillkännagivanden om dels att posten eller annan distributörskall ha rätt att leverera reklam endast till den somuttryckligen har beställt den eller på sin brevlåda tydligtmarkerat att han vill ta emot reklam (yrkande 5) och dels attdet skall finnas en ansvarig utgivare, som tar det juridiskaansvaret om reklam sprids på ett felaktigt sätt (yrkande 6).Önskemål om åtgärder av annat slag i syfte att mer allmäntbegränsa reklam förs också fram i motion L736. I motionenförordas införande av köpfrid som innebär bl.a. åtgärder för attminska den materiella förbrukningen i vårt samhälle, respekt förmänniskors behov av att slippa köpbudskap och erbjudanden avolika slag samt laglig rätt att få begärd produktinformation närså önskas. Motionärerna begär tillkännagivande av vad somanförts om köpfrid och att det skall tillsättas en utredning föratt stärka konsumenternas ställning gentemot marknadskrafterna(yrkande 1). Vidare begärs att en utredning tillkallas med syfteatt starkt begränsa kommersiell reklam på offentliga platser(yrkande 2).I motion L735 av m.fl. (mp) tas också uppfrågor som syftar till en mer allmän reklambegränsning.Motionärerna menar att reklam i form av ständiga köpbudskapt.ex. i broschyrer, tidningar och kabel-TV, i form av blinkandeljus och i kollektivtrafiken utgör en kulturell nedsmutsning ochinnebär ett intrång i medborgarnas sinnen. I motionen begärstillkännagivande om en utredning med uppgift att lägga framförslag till hur reklamens störande uttrycksformer skall kunnabegränsas (yrkande 5). Motionärerna anser vidare att det ärangeläget att reklamen inte främjar resursslöseri och yrkar etttillkännagivande därom (yrkande 6).Placeringen av reklam i tidningar kritiseras i motion L720av m.fl. (mp). Motionärerna menar att annonser somblandas med övrig tidningstext inte fyller ens elementära kravpå konsumentinformation. Motionärerna föreslår att tidningarnaskall ha särskilda sidor för reklam som kan samlas i särskildabilagor och yrkar att hos regeringen begär reglerdärom.Motionsyrkanden liknande dem i motionerna L735 och L736prövades av och avslogs på hemställan avutskottet i betänkande 1989/90:LU21. Som skäl förställningstagandet åberopade utskottet bl.a. att det inte tordevara förenligt med tryckfrihetsförordningen att genom lag ellerandra föreskrifter genomföra några mer vittomfattandebegränsningar i reklamdistributionen. Utskottet hänvisade vidaretill en överenskommelse om distribution av direktreklam somträffats mellan , postverket ochbranschorganisationen för direktmarknadsföretagen, (). SWEDEMA hade ocksåinrättat en etisk . Utskottet fannatt önskemålen i de då aktuella motionerna fick ansestillgodosedda genom de åtgärder som hade vidtagits.I 1990 års ärende behandlade utskottet också en motion medsamma syfte som motion L720. Utskottet avstyrkte bifall ocksåtill den motionen under åberopande av att den ordning somförespråkades av motionärerna skulle innebära en inskränkning iden grundlagsskyddade yttrande- och informationsfriheten sområder för pressen här i landet.Utskottet finner inte skäl att nu frångå sin tidigareinställning till frågorna om reklambegränsningar. I sammanhangetvill utskottet erinra om att regeringen i en till islutet av avlämnad proposition (prop. 1990/91:64)föreslagit en ny särskild grundlag till skydd föryttrandefriheten i radio, television, filmer, videogram ochljudupptagningar m.m. Förslaget till ny grundlag bygger på sammagrundsatser som tryckfrihetsförordningen. Det innebär bl.a. attprinciperna om censurförbud och etableringsfrihet blir gällandeför hela det moderna massmedieområdet. Utskottet vill ocksåpåpeka att regeringen i proposition 1990/91:60 om offentlighet,integritet och ADB har föreslagit att myndigheternas försäljningav personuppgifter ur dataregister skall stramas upp. Enligtförslaget skall bl.a. datalagen (1973:289) förtydligas så attdet krävs särskilt stöd för sådan försäljning. Om en person inteönskar direktadresserad reklam skall han kunna förhindra att denegna adressen lämnas ut för sådant ändamål. Genom förslagetskapas en motsvarighet till den ordning som för närvarandegäller enligt 27 § datalagen och som innebär att den som inteönskar reklamförsändelser kan vända sig till det statligaperson- och adressregistret (SPAR) eller till länsstyrelsen.På anförda skäl avstyrker utskottet bifall till motionernaL720, L735 yrkande 5 och 6 samt L736 yrkandena 1, 2, 5 och 6.I motion L727 av och (båda mp)begärs en översyn av marknadsföringslagen och anslutandelagar i syfte att stärka konsumenternas intressen i en nymediasituation med kommersiell reklam i TV, radio och andraelektroniska media.Beträffande den reklam som når oss via satellitsändaTV-program vill utskottet för sin del framhålla att ett enskiltland har begränsade möjligheter att påverka vad som tas emot.Insikten om detta har efter hand blivit alltmer utbredd iEuropa. Den nya situationen har resulterat i att staterna gåttsamman om vissa gemensamma regler om TV-sändningar tillallmänheten. Två olika instrument har arbetats fram. Europarådetöppnade för undertecknande en europeisk konvention omgränsöverskridande television (European Convention onTransfrontier Television). beslutade EG ettdirektiv till medlemsstaterna med vissa föreskrifter omTV-sändningar. De båda instrumenten har stora likheter. Detansvariga landet blir skyldigt att se till att sändningarnauppfyller vissa minimikrav. I gengäld skall de länder därsändningarna tas emot inte hindra vidaresändning av program somuppfyller kraven. Minimireglerna gäller bl.a. förekomst avvåldsinslag, pornografi och rashets, skydd för barn och ungdom,rätt till beriktiganden av uppgifter, andel europeiska programsamt reklam och s.k. sponsring. konvention träder ikraft när minst sju stater har uttryckt sitt samtycke till attvara bundna av den. En ständig kommitté skall hjälpa till vidtolkningen av bestämmelserna och med att lösa tvister. EGsdirektiv skall vara genomfört i medlemsländerna senast i oktober1991.Såvitt utskottet har sig bekant ingår det nämnda EG-direktivetbland de rättsakter som kommer att omfattas av ett blivandeavtal om ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde. Vad gällerEuroparådskonventionen har radiolagsutredningen (U 1985:05) iuppdrag att belysa konsekvenserna av ett svenskt tillträde tillkonventionen och lägga fram förslag till den lagstiftning sombehövs för att detta skall kunna ske (dir. 1989:21).