bet · GE01LU22 · 1991-03-21 00:00:00 — För att säljaren skall undgå ansvar måste det görassannolikt att försämringen beror på en olyckshändelse ellerdärmed jämförlig händelse eller på vanvård, onormalt brukandeeller något liknande förhållande på köparens sida (21 § andrastycket). Säljaren har alltså bevisbördan rörande orsaken tillförsämringen, och han måste visa antingen att försämringen berorpå en olyckshändelse som har inträffat efter den tidpunkt dårisken för varan gick över på köparen (8 §) eller attförsämringen beror på något förhållande på köparens sida. Det ärdock inte nödvändigt att säljaren förebringar full bevisning omatt orsaken till försämringen är av det slag som berörts.Det räcker med att detta görs sannolikt. -- Bestämmelsen tordeenligt vad som framhållits i lagens förarbeten (prop. 1989/90:89s. 110) ligga i linje med hur en konsument vanligen uppfattar entidsbestämd garanti.Om en vara är felaktig har konsumenten i regel rätt att krävaatt säljaren utan kostnad för konsumenten avhjälper felet eller,i vissa fall, företar omleverans. Säljaren skall å sin sida iregel ha rätt att på egen bekostnad avhjälpa ett fel ellerföreta omleverans för att därigenom undgå de mera ingripandepåföljderna prisavdrag och hävning (22 §).Konsumentköplagens regler om skadestånd vid fel i varan ochvid dröjsmål är helt nya och anknyter till motsvarande regler iden allmänna köplagen. Säljaren svarar för det som ligger inomhans kontrollsfär (kontrollansvar). Enligt köplagen omfattarersättningsskyldigheten till följd av kontrollansvaret endastnäraliggande och typiska förluster på grund av avtalsbrott, s.k.direkta skador, och andra förluster ersätts blott om säljarenvarit vållande. I konsumentköplagen görs däremot inte någondifferentiering mellan direkta och indirekta skador, utansäljaren skall på grund av kontrollansvaret ersätta köparen allade förluster som hans avtalsbrott förorsakar. Enligtbestämmelserna om omfattningen av säljarensskadeståndsskyldighet skall säljaren sålunda utge ersättning förköparens utgifter och inkomstförlust, för den särskildakostnaden som kan uppkomma när köparen efter hävning måste köpamotsvarande vara på annat håll till ett högre pris -- s.k.täckningsköp -- samt för annan förlust på grund av fel i varan(32 och 33 §§).En annan nyhet i konsumentköplagen gäller konsumentensmöjlighet att avbeställa en vara innan leverans har skett. Omköparen avbeställer varan innan den har avlämnats har säljareninte längre rätt att hålla fast vid köpet och kräva fullbetalning. Säljaren har dock i sådant fall rätt till ersättning(41 § första stycket) för särskilda kostnader som han haft föratt ingå och fullfölja avtalet till den del han inte kantillgodogöra dessa på annat sätt. Han får också ersättning försärskilda kostnader till följd av avbeställningen samt förförlust i övrigt med skäligt belopp. Sistnämnda regel innebäratt ersättningen skall bestämmas så att den ger visskompensation för utebliven vinst, dock inte i allmänhet hela detöverskott som skulle ha uppstått för säljaren om köpetfullföljts (det s.k. positiva kontraktsintresset). Enligt 41 §andra stycket har säljaren möjlighet att förbehålla sig en påförhand bestämd ersättning vid bl.a. avbeställning om den ärskälig med hänsyn till vad som normalt kan anses tillkomma ensäljare enligt 41 § första stycket. När köparen avbeställer envara innan säljaren har accepterat ett anbud från köparenföreligger däremot inte någon rätt för säljaren att fåersättning av köparen (41 § tredje stycket). Detsamma gäller omköparen visar att avbeställningen beror på hinder som köparenskäligen inte kunde förväntas ha räknat med vid köpet och varsföljder han inte heller skäligen kunde ha undvikit ellerövervunnit.I motion L717 av m.fl. (c) anförs att den nyakonsumentköplagen synes ha fått oönskade konsekvenser genom attsäljare av kapitalvaror som en följd av förpliktelserna enligtden nya lagen upphört med att lämna sedvanlig garanti. Istället får enligt motionärerna köparen av kapitalvaror nu iregel teckna en försäkring, som innebär att säljaren ersättereller byter ut varan om den har ett fabrikationsfel. Köparen ärdock skyldig att bevisa att varan var felaktig redan vidinköpet. Mot bakgrund av det anförda anser motionärerna att detär väsentligt att uttalar vikten av att regeringennoga följer utvecklingen (yrkande 2).I motion L907 av och (båda m)redovisas innebörden av de sedvanliga garantier som brukarlämnas av handeln och som innebär bl.a. att köparen inte behöverbevisa att den sålda varan var behäftad med fel när denavlämnades. Som ett uttryck för att konsumentköplagen på ettensidigt sätt missgynnar säljaren har enligt motionärerna någrabranschorganisationer uppmanat sina medlemmar att avstå frånbruket av garantier till följd varav köparen går miste om denbevislättnad dessa inneburit. Motionärerna menar att det börligga i både köparens och säljarens intresse att säljaren iförsta hand åtar sig den bevisbörda för honom som en garantiinnefattar. Detta förutsätter i gengäld att fördelningen av detekonomiska ansvaret mellan säljaren och köparen för olika slagshändelser görs till föremål för ny prövning. I motionen yrkastillkännagivande av om vad som sålunda anförts ombruket av garantier enligt konsumentköplagen.Utskottet vill för sin del stryka under att reglerna i den nyakonsumentköplagen ger konsumenten en betydligt starkareställning än han haft tidigare. Det sagda gäller inte minst ifråga om konsumentens rätt till ersättning för ekonomiska skadornär en vara inte står i överensstämmelse med ett garantiåtagandeav säljaren eller eljest är felaktig. Ett uttalat syfte medlagstiftningen var också att de ekonomiska riskerna vidkonsumentköp skulle flyttas över från konsumenterna tillsäljarna (se prop. 1989/90:89 s. 58).Som motionärerna framhåller har man efter konsumentköplagensikraftträdande inom vissa branscher upphörtmed sedvanan att lämna garantier och erbjuder i ställetkonsumenterna olika former av andra åtaganden som benämnsförsäkring eller liknande. För åtagandena får konsumenterna i endel fall utge särskild ersättning medan i andra fall åtagandetingår i det begärda priset för varan. För konsumenterna hargarantierna inneburit bl.a. den fördelen att -- om varan visatsig felaktig -- de inte behövt bevisa attfelet funnits när varan avlämnades. När garantier inte lämnasblir följden att köparen får bära bevisbördan för att varanvarit felaktig vid avlämnandet. Enligt utskottets mening är detgivetvis beklagligt ur konsumentskyddssynpunkt att bruket avgarantier minskat inom vissa branscher. Betydelsen av detinträffade bör emellertid inte överdrivas. Enligt utskottetsmening kan det nämligen med fog antas att kraven på bevisningfrån konsumentens sida i praktiken inte kommer att ställasalltför högt, i vart fall inte när det är fråga om fel som yppatsig inom viss, inte orimligt efter köpet. Utvecklingenav rättspraxis på området vid de allmänna domstolarna ochallmänna reklamationsnämnden måste emellertid avvaktas innannågra säkra slutsatser kan dras om några särskilda åtgärder ärbefogade för att stärka konsumentens ställning i förevarandehänseende. Utskottet vill vidare peka på att de olika åtagandensom lämnas vid konsumentköp i stället för uttryckligagarantier i rättstillämpningen kan komma att bedömas innefattaen sådan utfästelse som enligt 21 § konsumentköplagen skalljämställas med en garanti. Till saken hör vidare att deerbjudanden i form av s.k. försäkringar m.m. som lämnas inomvissa branscher uppmärksammats av ochkonsumentombudsmannen (KO). KO har också i två fall fört sakenvidare till för prövning enligt lagen(1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden ochmarknadsföringslagen (1975:1418). Enligt vad utskottet inhämtathar försäkringserbjudandena även uppmärksammats inomförsäkringsinspektionen. Utskottet vill vidare framhålla attbruket av garantier är ett konkurrensmedel inom handeln. I denmån garantier efterfrågas av konsumenterna finns det därförall anledning att anta att garantier kommer att lämnas också iframtiden. Det kan i sammanhanget påpekas att det inom handelnsynes råda delade meningar om det lämpliga i att garantiernaslopats (se t.ex. tidningen nr 1991).Mot bakgrund av det anförda anser utskottet attunderlåtenheten att lämna garantier med all sannolikhet kommeratt visa sig vara ett övergående fenomen. Några särskildaåtgärder från statsmakternas sida med anledning av denhittillsvarande utvecklingen inom vissa branscher torde därförinte nu vara påkallade. Utskottet utgår dock från att regeringenföljer tillämpningen av konsumentköplagen och tar de initiativsom kan anses erforderliga. I enlighet med det sagda börmotionerna L717 yrkande 2 och L907 inte föranleda någonriksdagens vidare åtgärd, och utskottet avstyrker därför bifalltill motionsyrkandena.De ovan redovisade reglerna i konsumentköplagen omkonsumentens rätt till avbeställning kritiseras i tvåmotioner. I motion L717 av m.fl. (c) ifrågasättsom konsumentköplagens bestämmelse om en generell möjlighet förköparen att avbeställa en vara innan den har avlämnats kan ansesvara ett konsumentintresse. Den oinskränkta avbeställningsrättenkan leda till att konsumenterna inte gör tillräckligt nogaöverväganden och att respekten för ingångna avtal starktbegränsas. Vidare måste enligt motionärerna de praktiskasvårigheter som kan uppstå för mindre näringsidkare beaktas.Motionärerna föreslår mot denna bakgrund att avbeställningendast får godtas om särskilda skäl föreligger såsom dödsfallinom familjen, skilsmässa, arbetslöshet, sjukdom eller andraförhållanden som avsevärt ändrat förutsättningarna förkonsumenten. I motionen yrkas att begär förslag tillsådana ändringar i konsumentköplagen att huvudregeln blir attingångna avtal skall hållas (yrkande 1).I motion L906 av m.fl. (c, m, fp) begärs förslagfrån regeringen om inskränkningar av den generellaavbeställningsrätten när det gäller specialbeställda varor ochbeställningsvaror av större värde. Reglerna riskerar annars,menar motionärerna, att slå tillbaka på konsumentkollektivet medökade priser och på så sätt att frivilliga försäljningsåtgärdersåsom garantier i många fall försvinner. Motionärerna anför attmånga företagare känner oro inför avsteget om att avtal skallhållas och sannolikt kommer att ta ut handpenning ellerbeställningsavgifter vid beställningsköp. Företagens oro dämpasinte av möjligheten att få ersättning av köparen vidavbeställning. Enligt motionärerna blir problemen särskilt storanär det gäller specialbeställda varor, t.ex. en soffa med vissttyg eller material, specialdesignade möbler eller inredningarmed särskilda mått.I motion L702 av () kritiseras bestämmelsen i41 § konsumentköplagen som innebär att säljaren inte har rätttill ersättning om köparen avbeställer en vara innan säljarenhar accepterat ett anbud som köparen har lämnat till säljaren.Enligt motionären innebär stadgandet ett främmande inslag i vårrättsordning och ett brott mot den inom avtalsrätten erkändalöftesprincipen. Bestämmelsen kan vara till nackdel förköparen genom att den fråntar honom möjligheten att avge ettoåterkalleligt anbud, vilket i sin tur kan tvinga säljaren attbegära betalning för olika förberedande åtgärder som han underacceptfristen avser att vidta i syfte att överväga anbudet.Motionären yrkar att beslutar att upphäva stadgandet i41 § tredje stycket första meningen.Utskottet erinrar om att motionsyrkanden liknande dem i motionL717 och L906 prövades av i samband medkonsumentköplagens tillkomst (prop. 1989/90:89, bet.1989/90:LU35). I sitt av godkända betänkande framhöllutskottet att konsumenterna kan ha flera olika bevekelsegrunderför att vilja dra sig tillbaka från ett köp och att en rätt tillavbeställning borde införas i konsumentköplagen. Utskottetpekade även på att steg i riktning mot en rätt tillavbeställning också hade tagits genom regeringens förslag tillny köplag (prop. 1988/89:76), vilket utskottet då hadetillstyrkt (bet. 1989/90:LU34). Köplagsförslaget innebar attköparen under vissa förutsättningar får avbeställa en vara somskall tillverkas eller anskaffas särskilt för honom. Utskottetfann det emellertid inte tillfyllest med en sådan begränsadavbeställningsrätt på konsumentområdet utan framhöll att andralösningar måste hittas. En möjlighet kunde därvid vara attkonsumenten i enlighet med tankegångarna i en av motionerna fickavbeställningsrätt då förutsättningarna för köpet ändrats.Enligt utskottet var det emellertid knappast möjligt att hittakriterier som på ett lämpligt och entydigt sätt fångade in justsådana fall men utestängde andra. En begränsning iavbeställningsrätten på det i motionen förordade sättet varsåledes enligt utskottet inte någon framkomlig väg. Någon annanmetod för att åstadkomma en meningsfull begränsning iavbeställningsrätten kunde utskottet inte finna. var då den enda tänkbara lösningen att konsumentenfick avbeställa en vara oavsett anledningen därtill. Det blev dånödvändigt att på konsumentköpsområdet göra ett avsteg frånprincipen att avtal skall hållas. För den av utskottet förordadegenerella avbeställningsrätten talade också att konsumenternagenom bestämmelserna i konsumenttjänstlagen redan tillerkänts enovillkorlig avbeställningsrätt när det gäller tjänster. I ochför sig kunde det enligt utskottets mening hävdas attskillnaderna mellan konsumentköp och konsumenttjänster ärbetydande. Vid tillverkningsavtal är dock, uttalade utskottet,likheterna stora mellan å ena sidan köp och å andra sidan sådanaavtal som innefattar tjänster, och gränsdragningen mellan deavtal som faller under konsumenttjänstlagen och de som skallbedömas enligt konsumentköplagen är beroende av vem somtillhandahåller material för tillverkningen av varan. Vidareframhöll utskottet att särskilda problem skulle kunna uppkommavid s.k. blandade avtal, då näringsidkaren dels säljer en varatill konsumenten och dels åtar sig att utföra ett visst arbetepå den. Att rätten till avbeställning i sådana fall skall beropå hur avtalet rättsligen etiketterats kunde enligt utskottet tesig svårförståeligt för den enskilde konsumenten.Av de angivna skälen ställde sig utskottet bakom förslaget ipropositionen att konsumenten bör ha en i princip ovillkorligrätt att avbeställa ett köp. Utskottet erinrade emellertidsamtidigt om att det självfallet är angeläget att regelsystemetutformas så att näringsidkaren inte drabbas av några förlusterpå grund av avbeställningen. Det var också viktigt, framhöllutskottet, att reglerna inte uppmuntrar konsumenterna tilloöverlagda köp. Näringsidkaren borde därför ha rätt tillersättning när avbeställning sker. Enligt utskottets mening fickförslaget i propositionen såvitt gällde ersättningsrättensgenerella omfattning anses innebära en fullt godtagbar avvägningmellan de olika intressen som gjorde sig gällande i frågan. --Utskottets nu redovisade ställningstagande innebar att de dåaktuella motionerna avstyrktes.Enligt utskottets mening har några nya omständigheter intetillkommit som bör föranleda att nu frångår sinaställningstaganden beträffandeavbeställningsrätten enligt konsumentköplagen. Utskottetavstyrker alltså bifall till motionerna L717 yrkande 1 och L906.Också de i motion L702 framförda invändningarna mot 41 §konsumentköplagen framfördes motionsledes i sambandmed konsumentköplagens behandling i . Utskottetavstyrkte därvid på närmare anförda skäl bifall till den dåaktuella motionen och tillstyrkte propositionens förslag också idenna del (se bet. 1989/90:LU35 s. 36).När nu kritiken åter aktualiseras kan utskottet i och för siginstämma i motionärens påstående att bestämmelsen i 41 § tredjestycket konsumentköplagen inte är förenlig med den s.k.löftesprincipen inom avtalsrätten. Principen innebärsammanfattningsvis att anbud, som inte återkallats innanmottagaren tagit del av det, är bindande (acceptfrist). Utskottet vill emellertid peka på att det inomkonsumentskyddslagstiftningen tidigare gjorts avsteg frångrundläggande avtalsrättsliga principer i syfte att stärkakonsumentens ställning. Enligt hemförsäljningslagen (1981:1361)har konsumenten rätt att frånträda bindande avtal (ångerrätt)genom att lämna eller sända ett skriftligt meddelande om dettatill näringsidkaren inom den s.k. ångerveckan. Om konsumentenutövar sin ångerrätt har säljaren inte rätt till någon särskildersättning. Vidare har konsumenten enligt konsumenttjänstlagen(1985:716) rätt att avbeställa en tjänst innan den harslutförts, varvid särskilda regler gäller som begränsarnäringsidkarens rätt till ersättning i syfte att skyddakonsumenten. Också de ovan redovisade reglerna omavbeställningsrätt vid konsumentköp innebär ett avsteg frångrundsatsen att avtal är bindande. Att allmänna avtalsrättsligaprinciper får vika för konsumentskyddsintressen är således intenågon nyhet.Härutöver vill utskottet framhålla att löftesprincipen ihuvudsak endast förekommer i nordisk och tysk rätt. Enligtangloamerikansk rätt däremot kan ett anbud återkallas innan detaccepteras. Det angloamerikanska regelsystemet har satt sinprägel på de bestämmelser ominternationella köp som avser ingående av köpeavtal. hartillträtt konventionen och den har införlivats med svensk rättgenom lagen om internationella köp. Vid tillträdet har Sverigedock inte ansett sig kunna bli bundet av konventionens avtalsdelpå grund av att den inte är förenlig med vår avtalsrätt och haravgivit en reservation i detta avseende. Avtalsdelen har inteheller införlivats med svensk rätt. Enligt utskottets meningkan det emellertid ifrågasättas om vi i längden kan upprätthållaalla de principer som vår nuvarande avtalslag bygger på.Tillkomsten av ett europeiskt ekonomiskt samarbetsområde liksominternationaliseringen av handeln i övrigt kan komma att ställakrav på att vi anpassar våra avtalsrättsliga regler till vad somgäller mera allmänt i andra länder. Enligt vad utskottetinhämtat övervägs inom justitiedepartementetbehovet av en översyn av avtalslagen mot bakgrund bl.a. av vadsom förekom vid det 32:a . Enfråga som därvid diskuterades gällde just löftesprincipensfortsatta bestånd i de nordiska avtalslagarna (se T. Håstad,Reform av de nordiska avtalslagarna?, Det 32. nordiskejuristmøde, Del 1, s. 247). I och harutredningsarbete rörande den finska resp. norska avtalslagenredan inletts.Mot bakgrund av det anförda kan utskottet inte finna att detnu finns anledning att tillstyrka bifall till motion L702.Motionen avstyrks därför.10 Övriga frågorI motion L908 av () tas upp en fråga ompreskription av banktillgodohavanden. För fordringar somavser innestående bankmedel gäller allmän preskription enligthuvudregeln i preskriptionslagen (1981:130). Regeln innebär atten fordran preskriberas efter tillkomsten om intepreskriptionsavbrott sker dessförinnan.Motionärerna begär ett tillkännagivande om ändradpreskriptionstid för banktillgodohavanden. I motionen beskrivsett fall där en person vägrats utbetalning av inneståendebankmedel under åberopande av tioårig preskription. Motionärenanser att den gällande ordningen bör ändras till en form av"livstidsregel" för kontoinnehavare.Utskottet behandlade ett liknande motionsyrkandefrån samme motionär. Motionen remissbehandlades och yttrandeninkom från , , och föreningsbankers förbund. Isitt av godkända betänkande i ärendet (bet.1990/91:LU1) framhöll utskottet -- i likhet med motionären --att det var otillfredsställande om bankmedel kunde bli föremålför preskription. Enligt utskottet syntes dock problemet i alltväsentligt ha fått en lösning. och hade sålunda i sina remissvar påpekat attden införda skyldigheten för bankerna att lämnakontrolluppgifter om banktillgodohavanden och ränteinkomstertill skattemyndigheterna torde medföra att preskriptionsavbrottsker. hade härutöver framhållit attpreskriptionsavbrott likaledes uppkommer då bankerna enligt ettallmänt förekommande förfarande automatiskt påför ettbankkonto ränta. Såväl som övrigaremissinstanser avstyrkte motionen. Utskottet deladeremissinstansernas uppfattning och fann inte skäl till någrainitiativ från sida. Utskottet avstyrkte därförbifall till den då aktuella motionen.Några nya omständigheter som bör föranleda ett ändratställningstagande från sida har inte framkommit underdet halvår som gått sedan samma fråga prövades, och utskottetavstyrker därför bifall till motion L908.I motion L722 av () kritiseras de nuvarandereglerna om konsumentkrediter. Motionären menar, motbakgrund av i motionen närmare redovisade missförhållanden, attdet finns behov av en översyn av gällande bestämmelser omkreditgivning och yrkar tillkännagivande därom.Som utskottet närmare redovisat i samband medbehandlingen av motioner som gällt konsumentkreditfrågor (bet.1990/91:LU1) har statsmakterna tagit åtskilligainitiativ i syfte att lösa de problem på konsumentkreditområdetsom motionären tar upp. Initiativen har resulterat bl.a. idepartementspromemorian (Ds 1990:84) Ny konsumentkreditlag, somupprättats inom . Promemorian är förnärvarande föremål för remissbehandling, och enligt vadutskottet erfarit avser regeringen att besluta om enlagrådsremiss med förslag till ny konsumentkreditlag. Utskottetkan alltså konstatera att motionärens önskemål om en översyn avbestämmelserna om konsumentkrediter är tillgodosett. Medhänvisning härtill avstyrker utskottet bifall till motion L722.Resegarantilagen (1972:204) innebär bl.a. att den somyrkesmässigt anordnar sällskapsresor till något annat land änett nordiskt skall, innan han marknadsför resan, ställasäkerhet, resegaranti, hos kommerskollegium. Också den somyrkesmässigt tillhandahåller eller på annat sätt förmedlar avannan anordnad resa av sådant slag skall ställa säkerhet hoskollegiet. Om kommerskollegium inte medger annat skallsäkerheten bestå av en av bank eller försäkringsbolag utfärdadbetalningsutfästelse, som fullgörs vid anfordran. Om ensällskapsresa blir inställd eller eljest inte kommer till ståndfår säkerheten tas i anspråk för återbetalning av medel, vilkaerlagts för resan. Har en sällskapsresa påbörjats men inteslutförts får säkerheten tas i anspråk för resenärernasuppehälle i utlandet, deras återresa och skälig ersättning tilldem för värdet av de förmåner som de gått miste om genom attresan avkortats. Frågor om ianspråktagande av säkerhet prövas aven särskild nämnd, resegarantinämnden.I motion L730 av () anförs att de belopp sommåste garanteras enligt resegarantilagen sannolikt uppgår tillmiljarder medan endast omkring 25 milj. kr. faktiskt har behövtstas i anspråk sedan systemet infördes . De bankgarantiersom ställs påverkar företagens möjligheter att fålån och bankgarantier för andra ändamål. Motionären menar attdet nuvarande systemet är onödigt dyrt och besvärligt, vilketi slutändan får betalas av konsumenten. I motionen föreslås attdet nuvarande systemet ersätts med en försäkringslösning.Enligt vad utskottet inhämtat pågår en översynav regelsystemet för sällskapsresor inom justitiedepartementetmed sikte på att en departementspromemoria i ämnet skallframläggas . Översynen är föranledd av ett inom EGnyligen antaget direktiv om sällskapsresor, vari bl.a. behandlasfrågor om arrangörens ekonomiska ansvar i förhållande tillresenärerna samt deras rätt till återbetalning. Enligtdirektivet skall medlemsstaterna bl.a. införa en garantifond,som får tas i anspråk om resenärernas ersättningskrav inte kanbetalas på annat sätt.Utskottet utgår från att de frågor som motionären tar uppkommer att belysas under det pågående översynsarbetet. Utskottetavstyrker därför bifall till motion L730. beträffande anslag till marknadsdomstolenatt med bifall till regeringens förslag tillMarknadsdomstolen för /92 anvisar ettförslagsanslag på ,2. beträffande anslag till allmänna reklamationsnämndenatt med bifall till regeringens förslag tillAllmänna reklamationsnämnden för /92 anvisarett förslagsanslag på ,3. beträffande nya anslag på konsumentområdetatt avslår motion 1990/91:L711 yrkande 3 och motion1990/91:L735 yrkande 2,res. 1 (mp)4. beträffande anslag till konsumentverketatt med bifall till regeringens förslag och medavslag på motion 1990/91:L735 yrkande 8 och motion 1990/91:L736yrkande 10 till för /92anvisar ett förslagsanslag på ,res. 2 (mp)res.