bet · GE01KrU11 · 1991-02-12 00:00:00 — RAÄ har i annat sammanhangöversiktligt visat hur ett sådant samarbete kan reglerasindividuellt genom avtal som ger utrymme för olika grader avsjälvständighet beroende på sökandes kompetens (se RAÄs yttrande1989-11-07 angående överklagande av i Stockholmslän beslut om förundersökning vid Ribby sid. 5).RAÄ har i ovannämnda yttrande också redovisat följandesynpunkter: "Man kan i sammanhanget inte bortse från de riskersom ligger i att undersökningar utförs av företag eller personersom kan bli mer eller mindre beroende av uppdragsgivaresnaturliga intressen av att minska sina exploateringskostnader.En sådan verklig eller upplevd beroendeställning kan inverkamenligt på undersökarens ambitionsnivå och på ett säkertgenomförande av undersökningen. En "fri marknad" förarkeologiska undersökningsföretag kan visserligen skapagynnsamma förutsättningar för ökad effektivitet och förnyelse avundersökningsmetoder. kan inte kulturminnesvårdenstillsynsmyndigheter frånsäga sig sitt ansvar för att anspråkenpå kostnadseffektivitet inte äventyrar ett från allmän synpunktsäkert och vetenskapligt godtagbart genomförande avundersökningarna. Den kontroll som kan sägas vara inbyggdi de allmänna institutionernas undersökningsverksamhet måsteåstadkommas på ett annat sätt, om undersökningar kommer attutföras av ett större antal fristående företag som arbetar iuppdragskonkurrens. En ökad myndighetstillsyn både under självaundersökningsarbetet och med avseende på fyndhantering och annatefterarbete blir nödvändig. Enligt grunderna för KML börexploateringsföretagen bekosta även denna ökademyndighetstillsyn. Det är därmed inte givet att de totalakostnaderna för dem kommer att minska. "RAÄ drar i yttrandet till regeringen därefter den slutsatsenatt ett generellt tillstånd för ett företag som det i ärendetaktuella att utföra arkeologiska undersökningar måste förenasmed ett system av ökad myndighetskontroll och eventuelltekonomiska garantier för slutförandet av undersökningsarbete. Omett sådant system skall införas bör det enligt RAÄ föregås avöverläggningar med resp. branschorganisationer. RAÄ uttalar attämbetet inte är berett att ta något initiativ i denna riktning.RAÄ anför vidare.Enligt RAÄs mening är det rimligt att se arkeologiskaundersökningar som utförs till uppfyllande av villkoren för ettexploateringstillstånd som en form av myndighetsutövning. AttRAÄ självt bedriver en omfattande uppdragsverksamhet på området-- utan att verksamheten får gå med överskott -- får ses som ettutflöde av detta synsätt. Man kan jämföra med annansamhällskontroll som plan- och bostadsverkets och statensprovningsanstalts typgodkännandeverksamhet samt denobligatoriska . Att myndighetsutövning av dettaslag kan överlämnas i vissa hänseenden och på närmare angivnavillkor till institutioner som är nära anknutna tillmyndighetsintressena strider inte mot huvudprincipen. Attöverlämna undersökningsverksamheten till inrättningar som saknardenna nära anknytning skulle däremot göra det. Det kan isammanhanget noteras att AKAB i överklagandet inte synesintresserat av ett närmare samarbete med RAÄsundersökningsverksamhet, eftersom bolaget ser sig som konkurrenttill UV.-- -- --I sakfrågan om ett auktorisationssystem bör införas vill RAÄhär endast kortfattat anföra följande. RAÄ anser att nuvarandearbetsformer för tillsyn och RAÄs överinseendemed ett i praktiken delegerat ansvar till vissa allmännainstitutioner väl stämmer överens med allmännadecentraliseringssträvanden inom kulturmiljövården. RAÄ ärdärför inte berett att föreslå någon ändring av tillämpligaföreskrifter i detta avseende. RAÄ motsätter sig också attlänsstyrelsen ges i uppgift att auktorisera arkeologer.SammanfattningRAÄ vidhåller sin tidigare redovisade ståndpunkt att endastallmänna institutioner med särskild arkeologisk kompetens (seovannämnda PM sid.3) bör ges tillstånd till undersökningarenligt 2kap. bör kunna undersökafornlämningar i samverkan med sådana allmänna institutioner.Formerna och metoderna för arbetet kan regleras genom avtal.Under hänvisning till ovan redovisade synpunkter avstyrker RAÄbifall till överklagandet.Bilaga till RAÄs yttrande: PM 1989:2, Frånfornminnesavdelningen för kännedomKompetenskrav för särskild utredning och undersökning enligt2kap. kulturminneslagen (KML)KML innehåller i 2kap. 11§ den nyheten att ivissa fall får besluta om särskild utredning för att ta redapå om en fast fornlämning berörs av ett planerat arbetsföretag.I fråga om större arbetsföretag vilar kostnaden för utredningenpå företagaren.Om beslutUtredningens syfteVad som bör regleras i beslut om särskildutredning framgår inte av lagen och har inte närmare berörts iförarbetena. Man får söka ledning i vad som framgår om syftenamed den nya bestämmelsen. Syftet är att åstadkomma ettkompletterande beslutsunderlag i situationer där det finnsindikationer på att fornminnesinventeringen inte har gett entillräckligt utförlig bild av fornminnesförekomsten. Det haransetts rimligt att en företagare själv får bekosta erforderligaåtgärder för att komplettera underlaget bl.a. därför att dennetjänar på att tidigt kunna ta hänsyn till tidigare okändafornlämningar i sin planering. Vidare har jämförelser gjorts medmotsvarande regler i 11kap. 10§ vattenlagen och numeraupphävda 136a§ byggnadslagen (SOU1985:13 s.149,DsU1987:9 s.111, prop.1987/88:104 s.39, 78).Utredningens ambitionsnivåFör att en utredning skall tjäna sitt syfte måste den alltsåge ett såvitt möjligt fullständigt beslutsunderlag. Vid etteventuellt senare tillstånd kan konsekvensen av att enfornlämning inte upptäcks vid utredningen bli dels attarbetsföretaget måste avbrytas när fornlämningen kommer ,dels att företagaren kan göra gällande att han inte skall svaraför kostnader för erforderlig undersökning eller åtgärd förbevarande under hänvisning till att fornlämningen inte förutvarit känd. Det är därför viktigt för både kulturmiljövården ochföretagaren att den särskilda utredningen blir sakkunnigtutförd. Meningen med att skall besluta omutredningen måste vara att därmed skall ta ettansvar för att utredningen blir uttömmande.Vem får utreda?Så länge inte något ingrepp görs i en fornlämning får iprincip vem som helst forska efter den och söka fastställa dessläge utan särskilt tillstånd enligt KML. Lagen innehåller interegler om vem som får utföra en särskild utredning. Denmotsvarande bestämmelsen i vattenlagen anger att berördmyndighet får förordna om behövlig utredning. I kommentaren tillbestämmelsen har förutsatts att myndigheterna själva -- påföretagens bekostnad -- skall utföra utredningarna (,Vattenlagen med kommentarer, s.183). Det torde dock inte varaavsett att skall göra särskilda utredningar enligtKML. Med tanke på ansvar för attbeslutsunderlaget blir riktigt bör denna emellertid i sittbeslut ange vem som skall utföra utredningen. Det är givet attlänsstyrelsen därmed också gör en bedömning av att den somanförtros ett utredningsuppdrag också har tillräcklig kompetensför att utföra det på ett tillfredsställande sätt. I princip börsamma kompetensnivå fordras som i fråga om arkeologiskaundersökningar. Denna fråga behandlas nedan.Utredningens omfattningUtredningsbeslutet bör ange omfattningen av det markområde somberörs och inom vilket förekomsten av fornlämningar alltså börklarläggas. Utredningens omfattning bör dessutom redovisas genomen precisering av de särskilda undersökningsmoment och metodersom anser relevanta. Detta görs enklast genom atthänvisa till den kostnadsberäkning som normalt ligger till grundför beslutet. RAÄ är för sin del intresserad avkostnadsuppgiften för sin granskning och uppföljning avlänsstyrelsens beslut.KostnadsansvaretKostnaden för en utredning skall betalas av företagaren, omarbetsföretaget innebär att ett större markområde tas i anspråk.Reglerna om kostnadsbefrielse i 2kap. 14§ andra stycket KMLär inte tillämpliga. (En missledande uppgift härom iprop.1987/88:104 s.79 har korrigerats av kulturutskottetunder riksdagsbehandlingen, se KrU1987/88:21 s.16). Omlänsstyrelsen däremot anser att arbetsföretaget är av sådanbegränsad omfattning att det inte omfattas av bestämmelserna i11§ torde eventuella kostnader få stanna på statsverket.Beslutet bör erinra om det kostnadsansvar som följer för destörre markexploateringarna. Ersättningen blir det emellertidföretagarens sak att reglera med den som fårutredningsuppdraget.TillgänglighetUtredningar som genomförs av offentliga institutioner ärunderkastade offentlighetsprincipens regler. Dessa garanterarfull insyn i arbetet och materialets tillgänglighet förgranskning och forskning. Syftet med en sådan särskild utredningär ju att ställa ett ökat kunskapsmaterial till offentligtförfogande. Detta gäller även om utredningsuppdraget anförtrosett privat företag. bör därför föreskriva attutredningen redovisas på ett sätt som tillgodoser behovet avoffentlig insyn. Redovisningen bör omfatta en beskrivning avutredningsmetoden: vilka arkiv som anlitats, fältstudier,fosfatkartering m.m., liksom resultat i form av kartor,fotografier m.m. En privat utredare bör rekommenderas att ävenunder utredningsarbetet öppet redovisa framkomna resultat.Om kompetens för arkeologisk undersökningKMLs bestämmelserEn särskild utredning enligt 2kap. 11§ KML måste skiljasfrån en arkeologisk undersökning enligt 2kap. 13§, dvs.förundersökning och särskild undersökning. Sådana undersökningarinnefattar ingrepp i en fornlämning och fordrar därför tillståndav enligt 2kap. En särskild utredning --som kan utföras med olika arkeologiska metoder -- måste avbrytasom den fysiskt berör en fornlämning.I 2 kap. 8§ KML regleras bl.a. frågan om vem som får utföraen undersökning. får lämna tillstånd till annanatt företa en undersökning under de villkor som länsstyrelsenbestämmer. I 7§ förordningen om kulturminnen föreskrivs attlänsstyrelsen, innan den ger ett undersökningstillstånd, skallförvissa sig om att tillståndshavaren har tillräcklig kunskapför att utföra åtgärden på ett tillfredsställande sätt. Itveksamma fall är () berett att biträdalänsstyrelsen med sakkunnigbedömning.RAÄs uppfattningRAÄ har översiktligt behandlat frågan omundersökningskompetens i sina allmänna råd, Att besluta omfornminnen (Underrättelser från ochstatens historiska museer 1981:3). RAÄ anför där bl.a. attbeslut om undersökningstillstånd inte bör ställas till enskildapersoner utan endast till institutioner. En sökande som inte ärknuten till en institution bör samråda med denna för attåstadkomma erforderlig samverkan. Dessa råd svarar mot en sedanlänge utvecklad och beprövad praxis såväl inom landet sominternationellt. De grundar sig bl.a. på den vikt man ibestämmelserna om fasta fornlämningar fäster vid det allmännasansvar för hantering av fornfynd och övrigtdokumentationsmaterial från det gemensamma kulturarvet.Institutioner som kan erhålla undersökningstillstånd böruppfylla vissa grundkrav på arkeologisk kompetens dels somgaranti för att det arkeologiska arbetet uppfyller rimligavetenskapliga krav, dels för att den som bekostar undersökningenfår en professionell service. Enligt RAÄs mening bör dessainnebära att institutionen aktivt bedriver arkeologisk forskningoch att således ansvarig personal är väl insatt i de aktuellavetenskapliga frågorna samt att man förfogar över erforderligvetenskaplig litteratur, teknisk utrustning etc. Därtill kommeratt undersökande personal har akademiska betyg motsvarande minst60p. För medeltidsundersökningar krävs dessutomsärskild kompetens. Vidare bör fordras godkändpraktiktjänstgöring omfattande minst 3månaders fältarbeteunder erfaren ledning samt dokumenterad förmåga att uttrycka sigi skrift. Vetenskapliga publikationer är ett bra mått på sådankompetens. Beträffande mer komplicerade undersökningar börkraven ställas avsevärt högre. Institutionen bör ha erforderligaresurser för att ta emot fynd avseende konservering,magasinering och dokumentation.För en företagare, som normalt får betala kostnaderna för bådeen särskild utredning och en följande arkeologisk undersökning,kan det ha betydelse att redan den som utför utredningen hartillräcklig kompetens för att i ett senare skede själv eller sombiträde delta i undersökningen.Bilaga till RAÄs yttrande: Sammanställning över undersökandeinstitutioners omfattningOMFATTNING i kronor/ANTAL UPPDRAG1988 1989Hallands länsmuseer 1 005 000/24 2 303 000/31Sigtuna museer 2 605 000/9 5 018 000/3Jämtlands läns museum ingen uppgift 782 000/9Gävleborgs länsmuseum 1 225 000/5 144 000/5Kalmar läns museum 721 000/62 873 000/77Jönköpings läns museum 1 600 000/23 1 600 000/23*30 000/3 87 000/9Malmö museum 8 794 000/34 10 244 000/27Smålands museum 112 000/9 107 000/5Västerbottens läns museum - 5 000/1Skånes Hembygdsförb.Kristianstad 222 000/41 1 419 000/43Norrbottens museum 40 000/2 80 000/2Länsmuseet-Murberget 438 000/13 940 000/26Västmanlands läns museum obetydlig verksamhetVärmlands museum obetydlig verksamhetSkellefteå museum obetydlig verksamhetStockholms Stadsmuseum 175 000/18 155 000/26Dalarnas museum 800 000/28 570 000/23Skaraborgs länsmuseum 960 000/21 1 283 000/31Östergöt. stadsmuseum - -956 000/27 782 000/17Älvsborgs länsmuseum 114 000/23 361 000/24Upplands länsmuseum 46 000/7 1 000/1Arkeometallurgiskainstitutet 650 000/15 1 450 000/17SUMMA TILLSAMMANS 20 493 000/364 28 204 000/400(*3 213 000 1988 och 1989 tillsammans)RAÄs arkeologiskaundersökningar 39 150 000/330 61 400 000/430Universitets- och högskoleämbetetUniversitets- och högskoleämbetet (UHÄ) har inhämtat yttrandenfrån universiteten i , , och , vilkahar fogats till UHÄs eget yttrande.I likhet med universiteten kommenterar UHÄ enbart detegentliga motionsyrkandet och avstår från att i enlighet medkulturutskottets önskemål belysa aspekter på utförandet avutredningar och undersökningar som avses i 2 kap. 10--13 §§lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Spörsmål av det senareslaget faller inom det kompetensområde som företräds av de förkulturminnesvården ansvariga myndigheterna samt av byggnads- ochfastighetsföretag.UHÄ anför följande.Det kan inte råda någon tvekan om att grundtanken i detyrkande som kulturutskottets remiss avser gäller väsentligating: kulturminnesvården bör vara sakkunnig, effektiv ochvälorganiserad, och kostnaderna för verksamheten bör hållasunder kontroll. Motionen utmynnar i ett förslag om att man börinföra anbudskonkurrens när det gäller att lägga ut uppdrag omutgrävning av fasta fornlämningar.Den i motionen framställda synpunkten att"har ett reellt monopol på de utgrävningarsom kan behöva göras" har nyanserats i remissyttrandena frånuniversiteten; det de facto tillämpade förfarandet har särskiltklart framställts i yttrandet från i egentliga yrkandet möts med betydande tveksamhet frånuniversiteten. T.ex. i yttrandet från framhålls att"erfarenheterna från andra länder, t.ex. där detta (dvs.anbudsförfarande) genomförts är inte uppmuntrande". Farhågorfinns för att strävan efter sänkta kostnader inom ramen för ettanbudsförfarande kan äventyra den vetenskapliga kvaliteten iarbetet. UHÄ delar dessa farhågor.Å andra sidan har noterats att en friare konkurrens skullekunna bidra till olika slag av nytänkande, såväl i tekniskt somteoretiskt avseende. Hur en ökad konkurrens skulle stimulerashar dock inte behandlats av någon remissinstans. Med hänsyn tillrisken för en byråkratisering av förfarandet kring utgrävningarav fasta fornlämningar anser UHÄ att tanken på en begränsadvidgning av konkurrensen om grävningsuppdrag knappast ärrealiserbar.Därför avstyrker UHÄ det yrkande i motionen som remissenavser.Utöver synpunkterna på det remitterade motionsyrkandetredovisar UHÄ kort sin bedömning av vissa utbildningsfrågor inomkulturmiljövårdens område.Bilaga till UHÄs yttrande: vid i har till UHÄöverlämnat yttranden från de arkeologiska och kulturgeografiskainstitutionerna vid universitetet.Efter en inledande redovisning av motionsyrkandets innebördoch av förutsättningarna för arkeologiska undersökningar anförarkeologiska institutionen bl.a. följande.Av ovanstående framgår att motionens påstående omriksantikvarieämbetets reella monopol på arkeologiskaundersökningar ej är giltigt. Ämbetet utför dock 70--av dearkeologiska undersökningarna. Vidare kan man påstå att detfinns en för samhället utarbetad och fungerande praxis vadgäller uppdragsundersökningarnas kostnadsläge i relation tillvetenskapliga krav. Denna praxis har prövats i högre instans.Den vetenskapliga kompetensen utnyttjas måhända ej till fullonär det gäller den aktuellaprioriteringsdelen av undersökningen. Där skulle ett ännu merafördjupat samarbete med universitetsinstitutionerna kunna varatill nytta.Stora arkeologiska undersökningar är såomfattande, att det i samhället saknas tekniska ochadministrativa förutsättningar att genomföra dessa helt utanförriksantikvarieämbetet och de största museerna. Vad gäller mindreoch rutinmässiga arkeologiska undersökningar utförs dessa oftaav länsmuseer. Av rättssäkerhetsskäl söker man upprätthållalikartade ekonomiska ramar över hela systemet.Motionens yrkanden om helt fritt anbudsförfarande torde idagsläget vara orealistiska vad gäller de storaundersökningarna, de som kan dra kostnader på tiotals milj.kronor. Vad gäller medelstora och mindre undersökningar kanfrågan övervägas. Ett friare anbudsförfarande och konkurrensmåste dock förutsätta att det vetenskapliga utbytetblir högre eller i varje fall minst lika högt som i nu rådandeförhållande.Viss konsultverksamhet vad gäller arkeologiska undersökningarfinns redan i och på , dock i nära samråd medinstitutioner. Därtill finns ett fristående företag,, som utför arkeologiskautredningar på uppdragsbasis och i konkurrens medkulturmiljövårdens fasta institutioner. har ej beviljats. Skälen till detta harredovisats av i yttrande till regeringen.Uppdragsundersökningar är motiverade av samhälletskunskapsintresse, ej av uppdragsgivarens önskemål. Detta innebäratt fri konkurrens vad gäller arkeologiskaundersökningskostnader och undersökningskvalitet ej skulle få enautomatisk koppling till och kontroll av det allmännakunskapsintresset. I dagens situation är kontrollfunktioneninbyggd i det arkeologiska systemet. En friare arkeologiskkonkurrens, t.ex. i form av grävande konsultföretag, måstedärför också kontrolleras utifrån samhällets krav påkunskapsuppbyggnad i paritet med källmaterialets möjligheter, enkontrollfunktion som då rimligen är ett gemensamt arkeologisktbranschansvar.I en konsultverksamhet tillkommer ett vinstintresse; därmedrisk för avvägning mellan "vinst" och källmaterial. Dettaförhållande kan medföra lojalitetsproblem mot uppdragsgivarenoch/eller allmänintresset i lagen av icke förutsedda, fördyrandekomplikationer i samband med arkeologisk undersökning. finns i sådana fall vissa möjligheter tillutjämning utan att sänka ambitionsnivån.Ur rättssäkerhets- och kontrollskäl finns således mycket somtalar mot en helt fri konkurrens med anbud. För de storaundersökningarnas del är detta dessutom orealistisktav tekniska skäl.Andra skäl kan tala för konkurrensen. Riksantikvarieämbetetsuppdragsundersökningar bedrivs av personal som bekostas avverksamheten, ej av statsbudgeten. Detta förhållande kan medföraen benägenhet för sökande efter uppdrag. Riksantikvarieämbetethar stor medvetenhet om detta. Den primära uppgiften är attundvika onödiga undersökningar. Konsulten skulle här möjligenkunna biträda allmänhet och företag genom utredningar medmålsättning bevarande och därmed mindre utgifter.En friare konkurrens skulle också kunna innebära möjlighetertill idégenomströmning och innovationer både i tekniskt ochteoretiskt avseende. Att frågan om anbudsförfarande över huvudtaget kommit upp kan ses som ett symptom på behoven avfortlöpande professionalisering av den nuvarandeundersökningsverksamheten.För att sammanfatta: arkeologiska institutionen är tveksamtill en fri konkurrens med anbudsförfarande när det gällerkonkreta kostnader för arkeologisk undersökning (utgrävning),däremot i princip positiv till en sådan verksamhet som bidrartill vetenskapligt nytänkande och till bevarande av fastafornlämningar och kulturmiljö för framtiden. Här bör man påpekaatt konservering av arkeologiska föremål är en verksamhet därden monopolställning som innehar bordegöras till föremål för en närmare analys.Universitetets rollEnligt institutionens mening bör i princip ejdelta i ett anbudsförfarande vad gäller arkeologiskundersökning. Man skulle lätthamna i samma lojalitetsproblem som antyddes ovan, dessutomkunna förlora den övergripande vetenskapliga kontrollmöjlighetsom nu finns genom en fri ställning inom det arkeologiskafältet. Detta hindrar givetvis inte att universitetsanställdaforskare i likhet med andra forskare har full frihet att planeraoch utföra undersökningar genom anbud och i samråd med andrainstitutioner och museer inom kulturmiljövården. Institutionenbör främst delta aktivt vad gäller höjning av den vetenskapligakompetensen, genom dels god utbildning, dels teoretiskvidareutbildning av yrkesverksamma arkeologer.Universitetsinstitutionen bedriver i viss omfattning egnaarkeologiska undersökningar i form av seminariegrävning och iform av projektmässig utgrävning av speciella objekt. Urvalet avundersökningsobjekt bör främst ske på aktuella vetenskapligagrunder. Genomförande av undersökningarna bör göras inom despeciella kompetensområden som finns. kandärigenom bidra till att höja den totalaundersökningsverksamhetens vetenskapliga kvalitet.Kulturgeografiska institutionen anför följande.Institutionen vill gärna betona att det ur ren vetenskapligsynpunkt inte finns anledning att ändra på förfarandet när detgäller utgrävning av fast fornlämning. Vi har däremot visserfarenhet av samarbete med såväl antikvariska myndigheter somfristående konsultbyråer i samband med antikvariska utredningarinför större exploateringsundersökningar och har i dessasammanhang upplevt behovet av konkurrens vad gäller såvälkostnader som kvalitet. Tillämpningen av principerna förtillståndsgivning och rättslig prövning av tillståndsgivningensynes dessutom oklar . Institutionen ställer sigpositiv till tanken på ökad konkurrens vad gäller vetenskapligaundersökningar i samband med borttagande av fornlämningar --alltså i exploateringssammanhang.Vi vill emellertid påpeka att om en fri konkurrens medgesmåste ett anbudsförfarande kopplas till en ny typ avvetenskaplig värdering av undersökningsplanerna. Denna värderingmåste i så fall vara fristående från antikvarisk myndighet ochutföras av ett organ sammansatt av vetenskapliga företrädare förflera olika discipliner. För att undvika byråkratiskt krångelskulle en sådan vetenskaplig värderingsgrupp bara behöva träda ifunktion inför större exploateringsundersökningar -- över enviss bestämd kostnadsram.Bilaga till UHÄs yttrande: i överlämnar till UHÄ ett yttrande frånarkeologiska institutionen vid universitetet.Institutionen erinrar om att och Kulturen i Lundhar en omfattande grävningsverksamhet, men att arkeologiskainstitutionen vid numera endast i undantagsfalldeltar i eller utför uppdragsgrävningar.För arkeologiska institutionen aktualiserar de ställdafrågorna flera problem. Institutionen ställer sig mycket tveksamtill att ett anbudsförfarande införs. Erfarenheterna från andraländer, t.ex. där detta genomförts, är inte uppmuntrande.Utgångspunkten för den arkeologiska undersökningen är devetenskapliga målsättningarna att på ett rimligt sättdokumentera och ta hand om den kunskap och det material somframkommer. Detta skall förvaras och tas om hand för att bevarasför framtiden, vilket rimligen måste ske genom en offentliginstitution. Ett anbudsförfarande kan innebära att man tvingassänka kvaliteten på ett sätt som inte är försvarbart. Det voreviktigare att länsstyrelserna kunde på ett mera djupgående sättpröva inriktningen och omfattningen av undersökningarna. Fördetta krävs, såsom redan sker på flera håll men som ändå kanutvecklas, ett ordentligt programarbete före undersökningen, därde vetenskapliga problemställningarna och aspekterna får enledande roll.