bet · GE01KrU11 · 1991-02-12 00:00:00 — Enskilda kan enligt RAÄs uppfattning få utföraundersökningar under förutsättning av att detta sker i samrådmed en allmän institution. Utländska anbudsgivare anses inte hatillräckliga kunskaper och erfarenheter för att förstå desärskilda förutsättningarna för utredningar och undersökningar iolika regioner. Universitetsinstitutionernas verksamhet ärhuvudsakligen utbildning och forskning. Enligt RAÄs mening fårde i denna verksamhet inte den erfarenhet som krävs förexploateringsundersökningar. RAÄ anför att RAÄs stora andel avverksamheten är en förutsättning för professionellt utfördaundersökningar, en långt driven specialisering, en omfattandemetodutveckling och resurser för stora utgrävningar.Även i övriga remissyttranden betonas kraven på att denvetenskapliga kvaliteten kan upprätthållas iundersökningsverksamheten och att teknisk och vetenskapligkompetens krävs av dem som ansvarar för genomförandet avundersökningarna.Länsmuseernas samarbetsnämnd anser att länsmuseerna bör kunnaöka sin andel av exploateringsundersökningarna. För flera av demskulle detta kräva investeringar i lokaler och tekniskutrustning.Några av remissinstanserna redovisar att det finnsviss konsultverksamhet och att det inte finns något som hindraratt länsstyrelserna vidgar kretsen av anlitade institutionerm.m.I yttrandet från arkeologiska institutionen vid universiteteti anförs att högre krav än bör ställas på dendeltagande personalens akademiska utbildning. Institutionenhänvisar till att det i andra europeiska länder ställs högrekrav än i . En internationalisering av arbetet skulleenligt institutionens mening kunna medföra vid i anseratt det är helt rimligt att även andra institutioner än de somför närvarande deltar får ansvara förexploateringsundersökningar under förutsättning att de hartillgång till högt kvalificerad och bred vetenskaplig kompetenssamt utgrävningserfarenhet och utrustning. Därvid nämns i förstahand universitetsinstitutioner, men ävenfältarbetsorganisationer i t.ex. stiftelseform, vilka hartillgång till motsvarande kompetens. Däremot anser institutionendet helt olämpligt att låta enskilda personer delta ianbudsförfarande och undersökningar.HSBs Riksförbund anser att kretsen av deltagare bör utvidgasutöver vad som gäller och avse även andra kompetentaföreträdare för arkeologisk sakkunskap.I remissen har UHÄ beretts tillfälle att särskilt belysafrågan om universitetens deltagande iexploateringsundersökningar och ett eventuellt anbudsförfarande.I yttrandet från arkeologiska institutionen vid iStockholm erinras om att universiteten saknade praktiska ochtekniska förutsättningar för att bygga ut en effektivorganisation för de arkeologiska undersökningar som behövdes vidden snabba utbyggnaden av bostäder och anläggningar under1960-talet, då RAÄs centrala roll på området skapades.Arkeologiska institutionerna vid universiteten i ochLund anser att universiteten inte heller har denorganisation som krävs för att de skulle kunna delta i etteventuellt anbudsförfarande även om vissauniversitetsinstitutioner skulle ha möjlighet att ansvara för endel mindre och medelstora undersökningar. Institutionerna anseratt den vetenskapliga kompetensen vid universiteten i ställetskulle kunna utnyttjas bättre genom ett mera fördjupat samarbetemed RAÄ och museerna, både i fråga om förberedelser ochdiskussioner om inriktning och omfattning av undersökningar ochvid utförande av exploateringsundersökningar. Arkeologiskainstitutionen vid i anser dock, somangetts i det föregående, att universitetsinstitutioner börkunna delta i ett anbudsförfarande. InledningUtskottet behandlar i betänkandet åtta motioner omarkeologifrågor. Motionsyrkandena avser frågor omhuvudprincipen i kulturminneslagen om skydd för fastafornlämningar, om kostnadsansvaret vid arkeologiskaundersökningar, om konkurrens vid arkeologiskaundersökningar samt om den geografiska spridningen avarkeologiska undersökningar.Ett motionsyrkande -- yrkande 14 i motion Kr256 (m) -- hargjorts till föremål för en omfattande remissbehandling. Ettlikartat yrkande (yrkande 11) har framställts i den underallmänna motionstiden väckta motionen Kr286 (m).Huvudprincipen i kulturminneslagen om skydd för fastafornlämningarI motion Kr314 (s) hänvisas inledningsvis till att enligtplan- och bygglagen (2 kap. 3 §) bebyggelse skall lokaliserastill mark som är lämpad för ändamålet med hänsyn till bl.a.jord-, berg- och vattenförhållandena. I exempelvis kommuner medgamla anor hämmas emellertid i många fall byggandet på områdensom utväljs med utgångspunkt i denna regel som en följd av attvåra förfäder visste hur man skall bygga och bo för att undvikaproblem; på områdena finns fasta fornlämningar, och dessa ärskyddade enligt bestämmelser i kulturminneslagen. Motionärernapekar särskilt på problem i angivna hänseende som uppstår ikommuner i . , och Skänningenämns särskilt.Motionärerna -- som bl.a. anför att förfäderna kommer attbetyda allt och vi själva intet -- anser att ett antalsynnerligen intressanta fornlämningar skall förklaras "heliga"för utgrävning eller bevarande och att i övrigt nybebyggelseskall tillåtas utan hinder. Motionsyrkandet innehåller attregeringen bör vidta lämpliga åtgärder för att öka möjlighetenför nutida människor att bygga och bo på lämplig mark.Utskottet kan inte acceptera den syn på vårt kulturarv somkommer till uttryck i motionen. Utskottet vill liksom vid fleratillfällen tidigare uttala sin anslutning till vadarkeologiutredningen anfört av innehåll att det är av nationelltintresse att bevara fornlämningarna, medan det allmänt sett inteär något riksintresse att låta ta bort den.Utskottet vill med anledning av vad som anförts i motionenockså anföra följande. Det är inte möjligt att på det sätt somantyds i motionen en gång för alla utvälja vissa urundersökningssynpunkt särskilt viktiga områden, eftersom det imånga fall först vid utgrävningen och den efterföljandevetenskapliga bearbetningen av fynden visar sig vilken betydelsedessa har för utforskningen av vår historia. Det kan också varaså att fynd som görs vid en utgrävning först långt efteråt visarsig vara av stort intresse, nämligen då fynden ställs i relationtill vad som framkommer vid senare arkeologiska undersökningar.Det sagda innebär inte att utskottet saknar förståelse för deproblem som -- med hänsyn till gällande regler ikulturminneslagen om kostnadsansvar -- kan uppstå videxploatering för bl.a. bostadsbebyggelse. Utskottet tar uppdenna fråga i följande avsnitt.Motionen avstyrks.Kostnadsansvaret vid arkeologiska utgrävningarI motion Kr322 (c) erinras om att det i kulturminneslagen ifråga om kostnadsansvar vid arkeologiska undersökningar integjordes några betydelsefulla ändringar i förhållande till vadsom gällde enligt fornminneslagen. Motionärerna anför vidare attdet givetvis finns ett stort allmänt intresse av att, viaarkeologiska utgrävningar, skaffa ökade kunskaper om vårhistoria och om hur våra förfäder levde och bodde men att dettaintresse på en del platser kommer i konflikt med intresset attutveckla, förnya och förbättra de samhällen som människor i daglever i. Detta gäller för många platser i hela ,anförs det. Motionärerna uppehåller sig härefter mera utförligtvid situationen i . De framhåller bl.a. att, eftersomkostnadsansvaret i huvudsak åvilar byggherren, gällande reglerhar verkat starkt hämmande på underhåll och utveckling avstadskärnan. har exempelvis flera tomter istadens centrum stått obebyggda, och man har med fog kunnat talaom en utarmad stadskärna.Motionärerna hänvisar till att kulturutskottet medanledning av en likartad motion uttalade att utskottet deladeuppfattningen att kostnaderna för arbetsföretagen bör hållasnere men att utskottsmajoriteten inte var beredd att föreslåökade statliga medel. Enligt den nu aktuella motionen finns detfortfarande bärande skäl för en annan kostnadsfördelning vidarkeologiska utredningar än vad som gäller. Det måste varaett riksintresse att påträffade fornfynd kan skyddas och tastill vara på bästa sätt. Det är därför enligt motionärernasuppfattning orimligt att vissa orter, genom en rik förekomst avfornminnen, blir så hårt drabbade i flera avseenden som sker . Motionärerna vill att staten skall svara för en större delav kostnaden vid arkeologiska undersökningar än vad som ärfallet.I motion Kr280 (c) anförs att om arkeologiska utgrävningarmåste ske på grund av att det finns ett riksintresse bör statenstå för en del av kostnaden. Motionären framhåller attarbetsföretagens kostnader påverkar boendekostnaden.Av vad som anförts i föregående avsnitt framgår attbedömningen av frågor om arbetsföretagens kostnadsansvar harbetydelse även för den fråga som tas upp i den i avsnittetbehandlade motionen Kr314.Motionärerna bakom motion Kr322 har tagit upp till diskussionvad utskottet tidigare anfört i kostnadsfrågan. Utskottet anserdock att vad motionärerna anför inte motiverar ett ändratställningstagande från utskottets sida. Utskottets bedömning ärföljande.Frågan om kostnadsansvaret för arkeologiska undersökningar --särskilt i de medeltida stadskärnorna -- övervägdes ingående avarkeologiutredningen. Utskottet ställde sig senast år 1989enhälligt bakom de slutsatser utredningen kom fram till,nämligen att den huvudprincip som hitintills gällt förkostnadsansvaret skall gälla även i fortsättningen. Dennaprincip innebär att den för vars skull en fornlämning måsteavlägsnas bör bekosta den arkeologiska undersökningen. Utskottetanser att det inte framkommit någon omständighet som geranledning till att principen skall frångås. anfört och som angetts i föregående avsnittär det ett nationellt intresse att bevara fornlämningarna, medandet allmänt sett inte är något nationellt intresse att låta tabort dem. Det förtjänar också påpekas att -- som framhölls ibudgetpropositionen 1987 -- ett väsentligt utökat kostnadsansvarför staten också skulle resultera i en ökad statlig planeringoch styrning av den arkeologiska undersökningsverksamheten ochdärmed påverka kommunernas och exploatörernas planering.Även om utskottet således inte är berett att förorda enändring av den princip på vilken lagstiftningen i här aktuelltavseende vilar, finns det skäl tillägga följande. Utskottetanslöt sig till uttalanden i budgetpropositionen avinnehåll att det var angeläget att begränsaundersökningskostnaden för arbetsföretagen utan att statendrabbas av motsvarande kostnadsökning. Som närmare utvecklas ipropositionen (prop. 1986/87:100 bil. 10 s. 394) kan detta skebl.a. genom att resultatet från tidigare undersökningarbearbetas och utvärderas med sikte på att bl.a. i möjligasteutsträckning reducera omfattningen av undersökningarna t.ex.beträffande fornlämningstyper som tidigare väl utforskats.Utskottet vill understryka angelägenheten avatt de åsyftade uttalandena uppmärksammas i det fortsattaarbetet rörande kulturminnesvården. Det är enligt utskottetsmening viktigt att strävan att begränsaarkeologikostnaderna inte försämrar förutsättningarna för enomsorgsfull rapportering, dokumentation och hantering av fyndfrån undersökningarna.Som redovisats i ett inledande avsnitt av betänkandet finns enbidragsmöjlighet för arbetsföretag som är av begränsadomfattning. De medel som står till förfogande är mycketbegränsade. Då det gäller tilläggslån, som är ränte- ochamorteringsfria , finns skäl erinra om att lånen iallt väsentligt hitintills visat sig tillräckliga, låt vara attundersökningskostnaden inte täcks fullt ut av lånen. Detankommer på bostadsutskottet att pröva frågor rörande dessa.Utskottet vill tillägga att regeringen i åretsbudgetproposition föreslagit utökade möjligheter tilltilläggslån, nämligen i vissa exploateringssituationer. Vid ettbifall till detta förslag kommer i vissa fall en lindring ikostnadsbelastningen vid exploateringar att kunna uppnås.Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet motionernaKr280 och Kr322.Konkurrens vid arkeologiska undersökningarI motionerna Kr256 (m) yrkande 14 och Kr286 (m) yrkande 11 tasupp frågor om skyddet och bevarandet av lämningar från äldretider och en del av de kostnader detta medför. Motionärernaerinrar om att skyddet och bevarandet av fornlämningar kaninnebära ökade kostnader vid byggnadsverksamhet. De hävdar attriksantikvarieämbetet (RAÄ) har ett reellt monopol på deexploateringsundersökningar och arkeologiska utgrävningar somgörs i samband med arbetsföretag. De anser att den vetenskapligakompetens som finns inom och utom landet bör kunna utnyttjasfriare och att anbudskonkurrens bör få förekomma på området. Imotionerna yrkas därför att som sin mening skall geregeringen till känna vad som anförts i motionen omanbudsförfarande vid arkeologiska utgrävningar.I kulturminneslagen föreskrivs bl.a. att den som avser attbygga, eller genomföra annat arbetsföretag, bör tareda på om någon fast fornlämning berörs och samråda medlänsstyrelsen (2 kap. 10 §). kan besluta att ensärskild utredning skall göras för att ta reda på om en fastfornlämning berörs. Vid större arbetsföretag betalar exploatörendenna särskilda utredning (2 kap. 11 §). beslutarom tillstånd att rubba, ändra eller ta bort en fastfornlämning (2 kap. 12 §). Som villkor för tillstånd enligt 2kap. 12 § kan besluta att en särskildundersökning skall göras för att dokumentera en fornlämningsom skall rubbas, ändras eller tas bort. kan ocksåbesluta om att särskilda åtgärder skall vidtas för attbevara den. Innan prövar beslut enligt 2 kap. 12 §kan den besluta att en arkeologisk förundersökning skallgöras för att ge underlag för prövningen och även för att bedömabehovet av en särskild undersökning för dokumentering (2 kap. 13§). Exploatören betalar -- med vissa i lagen angivna undantag --arkeologisk förundersökning, särskild undersökning och särskildaåtgärder (2 kap. 14 §).I lagen regleras inte vem som får utföra de olika utredningar,undersökningar eller åtgärder som beslutar om.Arkeologiska undersökningar m.m. i samband med byggnadsföretagm.m. utförs av RAÄs byrå för arkeologiska undersökningar(UV), länsmuseer, kommunala museer och i mindre utsträckning avuniversitetsinstitutioner och -- i ett enda fall --hembygdsförbund.Vid tidigare riksdagsbehandling av motionsyrkanden avlikartat slag som det nu aktuella har i kulturutskottetsbetänkanden (senast i bet. 1989/90:KrU1 s. 19) uttalats att detinte finns något som hindrar att även andra institutioner än desom nu i allmänhet utför arkeologiska undersökningar utnyttjasför ändamålet. Denna formulering har i något sammanhang tagitstill intäkt för tolkningen att det skulle föreligga formellthinder för att låta enskild person, företag eller t.o.m. annaninstitution än universitetsinstitution utföra arkeologiskaundersökningar. Utskottet har inte haft för avsikt att göra ensådan distinktion.Utskottet vill med anledning av motionsyrkandet och vad somframförs i remissyttrandena anföra följande.Inledningsvis vill utskottet återge vad som sägs ikulturminneslagens portalparagraf (1 kap. 1 §), nämligen att detär en nationell angelägenhet att skydda och vårda vårkulturmiljö och att ansvaret för detta delas av alla. Såvälenskilda som myndigheter skall visa hänsyn och aktsamhet motkulturmiljön. Den som planerar eller utför ett arbete skall setill att skador på kulturmiljön såvitt möjligt undviks ellerbegränsas.Utskottet har i tidigare sammanhang -- och även i detföregående -- strukit under det angelägna i attundersökningskostnaderna för arkeologiska undersökningar videxploateringar begränsas. Därvid har bl.a. nämnts sådanrationalisering av de fältarkeologiska metoderna som RAÄredovisar i sitt yttrande. Vidare har sagts att resultaten fråntidigare undersökningar bör tas till vara för att i möjligasteutsträckning reducera omfattningen av undersökningarna, t.ex.beträffande fornlämningstyper som tidigare väl utforskats. Dennasträvan att begränsa kostnaderna bör emellertid enligt vadutskottet uttalat tidigare (senast i bet. 1989/90:KrU1 s.18--19) inte få försämra förutsättningarna för en omsorgsfullrapportering, dokumentation och hantering av fynd frånundersökningarna. Regeringen har gjort ett motsvarande uttalandei ett beslut beträffande ett överklagande rörande enarkeologisk förundersökning (se bilaga till HSBs Riksförbundsyttrande). I beslutet sägs bl.a. att har ansvarför att undersökningar blir sakkunnigt och objektivt utfördainom en rimlig ekonomisk ram.I sitt yttrande understryker RAÄ att det finnsmöjligheter för företagen att genom god planering och utredningundvika att beröra fasta fornlämningar och därmed minska sinakostnader.I samband med frågan om kostnader för arkeologiskaundersökningar bör nämnas att, som angetts tidigare ibetänkandet, regeringen i budgetpropositionen lagt fram förslagom vissa ökade möjligheter till tilläggslån för arkeologiskaundersökningskostnader.Utskottet har vid tidigare tillfällen konstaterat att det intefinns något som hindrar att även andra än de som iallmänhet utför arkeologiska undersökningar utnyttjas förändamålet. Inte heller finns det något formellt hinder för attanbudskonkurrens tillämpas.Frågan om införande av ett generellt system föranbudskonkurrens har allsidigt belysts av remissinstanserna.Genomgående är att dessa starkt stryker under vikten av att dearkeologiska undersökningarna har en hög vetenskaplig ochteknisk kvalitet. RAÄ, UHÄ och anför att denna kvalitetskulle kunna äventyras vid anbudskonkurrens, medan några avuniversitetsinstitutionerna anser att konkurrens åtminstone ivissa avseenden skulle kunna befrämja kvaliteten.Universitetsinstitutionerna har i sammanhanget uttalat sinberedvillighet att fördjupa sitt samarbete med de institutioneroch andra som ansvarar för exploateringsundersökningarna i syfteatt underlätta kunskapsutbyte och garantera fortsatt högvetenskaplig kvalitet i verksamheten. Däremot anser de sig iallmänhet inte ha de praktiska förutsättningarna för att självaåta sig exploateringsundersökningar, särskilt inte störresådana. anser att museerna bordekunna åta sig en större andel av undersökningarna.Undersökningsverksamheten är av mycket skiftande karaktär ochprojekten av mycket varierande omfattning. Mot denna bakgrundskulle det -- bortsett från t. ex. de skäl som remissinstansernaanfört för och emot konkurrens -- inte vara möjligt ellerlämpligt att som motionärerna önskar generellt införa ettanbudsförfarande. Detta utesluter emellertid inte attanbudskonkurrens om uppdragen kan tillämpas i vissa situationer.Utskottet vill emellertid framhålla att det är somhar att både bedöma om ett anbudsförfarande bör tillämpas ochansvara för att de som medges utföra undersökningar harerforderlig sakkunskap och kompetens. Det ankommer också pålänsstyrelsen att i det enskilda fallet utarbeta erforderligtanbudsunderlag samt att bedöma behovet av och möjligheterna tillkontroll och annan uppföljning av undersökningarna.Med hänvisning till det anförda anser utskottet att riksdageninte bör göra något sådant uttalande som begärs i motionen omatt anbudsförfarande bör användas. Utskottet föreslår därför attmotionerna Kr256 yrkande 14 och Kr286 yrkande 11 inte föranledernågon åtgärd.Den geografiska spridningen av arkeologiska undersökningarI motion Kr335 (m) tas upp frågan om en satsning påarkeologiska utgrävningar i . Motionärerna anseratt det behövs ny kunskap om forntida historia.Det är enligt deras mening angeläget att i vår materialistiskatid bidra till att ta fram den kunskap som varitfördold. Mot denna bakgrund hemställs i motionen att riksdagensom sin mening skall ge regeringen till känna det angelägna iatt arkeologiska undersökningar i intensifieras.Ett yrkande av samma innehåll återfinns i motionärernasregionalpolitiska motion A64 (m) om (yrkande8).Riksdagen bör enligt motion Kr353 (mp) som sin mening geregeringen till känna att resurserna för den historiskaforskningen, närmast den arkeologiska verksamheten, skallspridas till outforskade delar av landet. I motionen hävdas attså gott som alla arkeologiska resurser läggs på fortsattagrävningar i . Motionärerna exemplifierar behovet avundersökningar i övriga landet med att ett stort fynd avromerska bronssköldar gjorts i och med attamatörforskare och journalister visat fynd som enligtmotionärernas mening verkar kunna bevisa att mäktiga kungarfunnits i södra delen av landet. De anför att viktiga historiskacentra kan ha varit lokaliserade till t.ex. ,och Öland.Utskottet har i det föregående i detta betänkande redovisatbl.a. bestämmelser om fornminnesvården i kulturminneslagen samtåtergett en beskrivning av den arkeologiskaundersökningsverksamheten i landet hämtad urarkeologiutredningens betänkande (SOU 1985:13) Fornlämningar ochexploatering. Som framgår av denna beskrivning kommer merpartenav de arkeologiska undersökningarna i landet till stånd som enföljd av bestämmelser i 2 kap. kulturminneslagen om ingrepp ifornlämning i samband med arbetsföretag av olika slag. Dengeografiska fördelningen av dessa exploateringsundersökningar ärsåledes beroende av vilka arbetsföretag som berör fastfornlämning. I RAÄs årliga rapporter Arkeologi i (senastbeträffande i rapport 1990:1) finns uppgifter omexploateringsundersökningar utförda av RAÄsundersökningsverksamhet (UV). Dessa uppgifter visar att antaletuppdrag, provundersökningar och inventeringar utförda av RAÄ ärstörst i , , , ochÖstergötland.Exploateringsundersökningar utförs också av länsmuseer ochkommunala museer. Även dessa undersökningar har en visskoncentration till landskap med stor byggnadsverksamhet.Särskilt många exploateringsundersökningar utförda av museer hargenomförts i samt i och Västergötland.I viss utsträckning utför egnaundersökningar. pågår en mycket omfattandeutgrävning av på i . Undersökningen harmöjliggjorts genom att medel ställts till myndighetensförfogande av enskild för detta specifika ändamål.Universitetens undersökningar är ett led i utbildnings- ochforskningsverksamheten. Universitetsinstitutioner bedriver iviss omfattning egna arkeologiska utgrävningar i form avseminariegrävningar och i form av projektmässiga utgrävningar avspeciella projekt. Urvalet av undersökningsobjekt sker främst påvetenskapliga grunder. Universitetsinstitutioner ansvarar, somtidigare angetts, mera sällan för exploateringsundersökningar.Sammanfattningsvis kan utskottet således konstatera att dengeografiska fördelningen av arkeologiska undersökningar i landettill mycket stor del blir beroende av var byggnadsverksamhetenär omfattande. När arkeologiska undersökningar utförs som ettled i forskning och utbildning inom universitetsinstitutionerbestäms urvalet -- och därmed lokaliseringen -- främst påvetenskapliga grunder.Det har i olika sammanhang strukits under att arkeologiskaundersökningar inte enbart är en fråga om att gräva ut och ta omhand det funna materialet utan i lika hög grad en fråga om attanvända materialet i forskning och forskarutbildning i så näraanslutning till utgrävningarna som möjligt. Det anses därförinte tillrådligt att starta ytterligare utgrävningar -- i denmån de inte är betingade av arbetsföretag som berörfornlämningar m.m. och därför måste utföras -- om det inte finnstillräckliga resurser för att snabbt fullfölja utgrävningen meden fortsatt vetenskaplig bearbetning av materialet.Mot bakgrund av vad utskottet redovisat anser utskottet attriksdagen bör avslå motionerna Kr335, Kr353 och A64 yrkande 8. beträffande huvudprincipen i kulturminneslagen om skyddför fasta fornlämningaratt avslår motion 1990/91:Kr314,2. beträffande kostnadsansvaret vid arkeologiskautgrävningaratt avslår motionerna 1989/90:Kr280 och1989/90:Kr322,3. beträffande anbudsförfarande vid arkeologiskaundersökningar m.m.att avslår motionerna 1989/90:Kr256 yrkande 14 och1990/91:Kr286 yrkande 11,res. 1 (m)4. beträffande den geografiska spridningen av arkeologiskaundersökningaratt avslår motionerna 1989/90:Kr335, 1989/90:Kr353och 1989/90:A64 yrkande 8.res. 2 (mp)den 12 februari 1991På kulturutskottets vägnarIngrid SundbergNärvarande: (), (), MajaBäckström (s), (), (), LarsAhlmark (m), (), (), LeoPersson (s), (), (), StinaGustavsson (c), (vpk), (),(), () och ().