bet · GF01SfU3 · 1991-11-19 00:00:00 — I detta belopp ingår även den underföregående år i särskild ordning beslutade ersättningen till desjukvårdshuvudmän som åtagit sig att svara för nationellaregister för produktkontroll.Enligt överenskommelsen avsätts högst 5 milj.kr.som delfinansiering av ett vidsocialstyrelsen.I likhet med de två föregående åren har parterna kommitöverens om en särskild ersättning för psykoterapeutiskverksamhet. Detta ekonomiska stöd på högst 23 milj.kr. under år1992 gör det möjligt för huvudmännen att genom vårdavtal medlegitimerade privata vårdgivare öka tillgången påpsykoterapeutisk behandling till rimliga kostnader för deförsäkrade.I enlighet med en särskild överenskommelse utges även för år1992 en direkt ersättning från sjukförsäkringen för finansieringav verksamhet. Med hänsyn tillkostnadsutvecklingen har detta belopp höjts till 49 milj.kr.Parterna har vidare enats om att de infördasärskilda ersättningarna för handledd praktiktjänstgöring förkiropraktorer, för överföring av vissa patienter från Sverigetill samt för anordnande av rikssjukvård förHIV-smittade skall utges även och med högst 1,1,25 resp. 5,25 milj.kr.Efter år 1991 lämnas inte något särskilt bidrag till denpsykiatriska vården.Sammanfattningsvis skall sjukvårdshuvudmännen erhålla följandeersättningar för år 1992.Ändamål Totalbeloppmilj.kr.1. Allmän sjukvårdsersättning 11 706,52. Särskild ersättning för rehabili-terings- och behandlingsinsatser 4853. Ersättning till 494. Särskild ersättning för psykotera-peutisk verksamhet 235. Särskild ersättning för informations-försörjning och produktkontroll 206. Särskild ersättning till epidemio-logiskt centrum 57. Särskild ersättning för handledningav kiropraktorer 18. Särskild ersättning för vissapatientöverföringar 1,259. Särskild ersättning för rikssjukvårdför HIV-smittade 5,2512 296,00Överenskommelsen innebär i förhållande att dettotala ersättningsbeloppet minskar med 2 966 milj.kr. Tar manhänsyn till överföringen till kommunerna av 3 066 milj.kr. pågrund av äldrereformen ökar emellertid ersättningsbeloppet med100 milj.kr. Härutöver får sjukvårdshuvudmännen genomsjukhusvårdsavgiften ett tillskott på ytterligare 200 milj.kr.Ersättningarna skall i likhet till störredelen utges från den allmänna sjukförsäkringen. Försjukförsäkringens finansiering lämnas också ett särskiltstatsbidrag. I årets budgetproposition (prop. 1990/91:100, bil.7) har för /92 under punkten E 15. Bidrag tillallmän sjukvård tagits upp ett förslagsanslag på4512682000 kr.I avvaktan på de nu slutförda överläggningarna med företrädareför sjukvårdshuvudmännen har förutsatts att från det särskildastatsbidraget skall utges bidrag till den allmännasjukvårdsersättningen med oförändrat belopp 4 300 milj.kr. förår 1992.Motioner om förändringar i ersättningssystemetI de under den allmänna motionstiden väckta motionerna1990/91:Sf348 av m.fl. (m), yrkandena 1 i denna deloch 2, 1990/91:Sf267 av m.fl. (m), yrkandena 1, 2i denna del och 6, och 1990/91:Sf210 av dåvarande förste vicetalmannen m.fl. (m) begärs att det nugällande systemet slopas och att en allmän obligatorisksjukvårdsförsäkring som följer patienten införs.Eftersom regeringen i regeringsförklaringen den 4 oktober 1991aviserat sin avsikt att genomföra en större översyn avsjukvårdens organisation och finansiering och prövaförutsättningarna för att införa en obligatorisksjukvårdsförsäkring anser utskottet att någon åtgärdmed anledning av motionerna inte är påkallad.I den med anledning av propositionen väckta motionen1991/92:Sf2 av m.fl. (v), yrkande 6, begärs att400 milj.kr. tas från den allmänna sjukvårdsersättningen ochöronmärks för det förebyggande arbetet inom primärvården.De särskilda ersättningarna för avinstitutionalisering,förebyggande åtgärder samt tillhandahållande av hjälpmedel förhandikappade inordnades i den allmännasjukvårdsersättningen. Utskottet behandlade i betänkande1990/91:SfU7 ett motionsyrkande om att bidraget tillförebyggande arbete inom sjukvården även fortsättningsvis skulleutges som särskild ersättning. Utskottet anförde därvid attutskottet inte hade någon erinran mot den fördelning på allmänoch särskild ersättning om vilken parterna varit överens.Utskottet vidhåller sin tidigare inställning i denna fråga ochavstyrker bifall till motion 1991/92:Sf2 yrkande 6.I en rad motioner väckta under den allmänna motionstidenbehandlas frågor som rör finansieringen av sjukvården ochsamordningen mellan hälso- och sjukvården och den allmännasjukförsäkringen. I motion 1990/91:Sf353 av m.fl.(fp), yrkande 10, anförs att ytterligare försök och experimentbehövs för att finna vägar för att bryta barriärerna mellansjukförsäkrings- och sjukvårdssystemen. Motionärerna begäratt regeringen ges i uppdrag att överväga hur sådana insatserskall kunna göras förenliga med gällande lagar. I motion1990/91:Sf266 av m.fl. (c), yrkandena 2, 3 och 4,anförs att en utbyggd privatvård ökar människors valfrihet ochstimulerar utveckling och effektivitet. Motionärerna anserdärför att det är viktigt att den privata vårdens villkorförbättras. Vidare anförs att genom att låtasjukvårdshuvudmännen disponera medel också inom sjukförsäkringenskulle de totala resurserna kunna användas effektivare. Imotionen begärs att regeringen tillsätter en parlamentariskutredning för att se över hälso- och sjukvårdens framtidaverksamhet och finansiering. Motion 1990/92:Sf206 av KjellEricsson (c), yrkandena 1 och 2, behandlar möjligheten att ökasjukvårdens resurser genom överföring av medel från den allmännasjukförsäkringen. I motion 1990/91:Sf326 av . (mp), yrkandena 1 och 2, anförs bl.a. att verksamheter meduttalad riskexponering, t.ex. industrin, trafiken, militärverksamhet och viss sportverksamhet, som ett bidrag tillfinansieringen, skulle kunna betala de sjukvårdskostnader somverksamheten orsakar. I motion 1991/92:Sf3 av ochLeif (nyd), yrkandena 1 och 2, som väckts medanledning av propositionen begärs att införs isjukförsäkringen och ett tillkännagivande att den ekonomiskavinst som detta innebär används till att förbättra omvårdnadenav äldre medborgare med ett kombinerat medicinskt och socialthandikapp.Regeringen har, som nämnts, uttalat att den kommer attgenomföra en större översyn av sjukvårdens organisation ochfinansiering och därvid framhållit att en ökad samordning mellansjukvård och sjukförsäkring kan ge grund för en förnyelse avsjukvårdens finansieringsformer. Vidare har aviserats, senast iproposition 1990/91:121, att försök skall inledas i någraprimärvårdsområden med befolkningsbaserad resurstilldelning ochansvar för de samlade ekonomiska resurserna för hälso- ochsjukvård, läkemedel, sjukresor, sjuk- och arbetsskadeförsäkringsamt förtidspension. En proposition om en sådanförsöksverksamhet beräknas bli avlämnad till idecember 1991.I anslutning till yrkandet i motion 1991/92:Sf3 vill utskotteterinra om att regeringen i den avlämnade propositionen1991/92:38 om inriktningen av den ekonomiska politiken uttalatsin avsikt att låta utreda frågan om bl.a. införande avkarensdagar i sjukförsäkringen.Utskottet anser på grund av det anförda att motionerna1990/91:Sf353 yrkande 10, 1990/91:Sf266 yrkandena 2, 3 och 4,1990/91:Sf206 yrkandena 1 och 2, 1990/91:Sf326 yrkandena 1 och 2samt 1991/92:Sf3 yrkandena 1 och 2 inte påkallar någon åtgärd.I motion 1990/91:Sf351 av Margó m.fl. (v) begärsett tillkännagivande till regeringen om att en eventuellsamordning av sjukförsäkring och sjukvårdsansvar inte fårmedföra att patienter som står utanför arbetsmarknaden får sämrevård. Utskottet vill erinra om att utskottet i sitt yttrande1990/91:SfU4y rörande försöksverksamhet med kommunalthuvudmannaskap för primärvård m.m. underströk att olikaförsöksverksamheter med samordning mellan sjukvården ochsocialförsäkringen ovillkorligen måste utformas så, att de integer utrymme för prioriteringar mellan olika grupper avvårdbehövande utifrån vilka besparingar på försäkringen som kangöras beträffande de enskilda försäkrade. Utskottet vidhållerdenna inställning men anser inte att något särskilttillkännagivande är påkallat. Utskottet avstyrker bifall tillmotion 1990/91:Sf351.Motioner om privata vårdgivares anslutning tillsjukförsäkringenSom tidigare nämnts finns särskilda regler för nyaprivatpraktiserande läkares och sjukgymnasters rätt att anslutastill sjukförsäkringen.I motionerna 1990/91:Sf348 av m.fl. (m) yrkande 1 idenna del, 1990/91:Sf267 av m.fl. (m) yrkande 2 idenna del, 1990/91:Sf292 av m.fl. (fp, m, c),1990/91:Sf354 av m.fl. (fp) och 1990/91:Sf266av m.fl. (c) yrkande 1 behandlas bl.a. frågor omslopande av nuvarande etableringsrestriktioner och ett frittläkarval.Regeringen har i regeringsförklaringen den 4 oktober 1991uttalat att den avser att driva på för att göra det möjligt föralla att få en egen, fritt vald, husläkare och att frietableringsrätt för läkare successivt kommer att införas.Mot denna bakgrund anser utskottet att motionerna1990/91:Sf348 yrkande 1 i denna del, 1990/91:Sf267 yrkande 2 idenna del, 1990/91:Sf292, 1990/91:Sf354 och 1990/91:Sf266yrkande 1 inte påkallar någon åtgärd. Utskottet anserockså att motion 1990/91:Sf353 av m.fl. (fp) yrkande9, vari begärts ett tillkännagivande om att en och samma läkareskall ha ansvar för långa sjukfall, kan anses tillgodosedd genomvad som anförts i regeringsförklaringen om en större översyn avhälso- och sjukvårdens organisation och möjligheterna för allaatt få en egen husläkare.Ett stort antal motioner berör möjligheterna för andravårdgivare än läkare och sjukgymnaster att föras upp påförteckning hos försäkringskassa. Flertalet av dem syftar tillatt psykologer och psykoterapeuter skall kunna anslutas tillförsäkringen. Detta gäller motionerna 1990/91:Sf247 av AndersSvärd m.fl. (c, s, m, fp, v, mp), 1990/91:Sf267 av . (m) yrkande 4, 1990/91:Sf238 av ochIngegerd (), 1990/91:Sf246 av ochBarbro (), 1990/91:Sf275 av ochCharlotte (), 1990/91:Sf293 av (),1990/91:Sf306 av m.fl. (v) och 1990/91:Sf245 avAnita m.fl. (mp) yrkande 1. I yrkande 2 i densistnämnda motionen begärs att ytterligare 10 milj.kr. skallanslås för psykoterapeutisk behandling för nästa budgetår.Ersättning från sjukförsäkringen för psykoterapeutiskbehandling utges om behandlingen lämnas inom den offentligavården -- inkl. behandling av sådan vårdgivare somsjukvårdshuvudmannen tecknat vårdavtal med -- eller avprivatpraktiserande läkare som är ansluten till försäkringen. Iöverenskommelsen om ersättningar för frånsjukförsäkringen har parterna enats om en särskild ersättning omhögst 23 milj.kr. för att göra det möjligt för huvudmännen attgenom avtal med legitimerade privata vårdgivare öka tillgångenpå psykoterapeutisk behandling till rimliga kostnader för deförsäkrade. Enligt propositionen har nästan alla huvudmänutnyttjat denna möjlighet till resursförstärkning som infördesfr.o.m. år 1990.Utskottet kan konstatera att det särskilda bidraget tillpsykoterapeutisk verksamhet medfört att nästan allasjukvårdshuvudmän träffat avtal med legitimerade privatavårdgivare om psykoterapeutisk verksamhet. Utskottet förutsätteremellertid att regeringen i den kommande översynen av hälso- ochsjukvårdens organisation och finansiering även uppmärksammar hurbehovet av tillgång till psykologisk och psykoterapeutiskbehandling utan alltför höga kostnader för den enskilde bästskall tillgodoses. Något tillkännagivande härom med anledning avde nu behandlade motionerna anser utskottet inte påkallat.Frågor om möjligheter för distriktssköterskor och andrasjuksköterskor, lymfterapeuter, dietister och fotspecialisteratt ansluta sig till försäkringen har också föranlettmotionsyrkanden. Även dessa frågor kan förutsättas bli berörda iden kommande översynen, och utskottet avstyrker därför bifalltill yrkandena i fråga i motionerna 1990/91:Sf267 av StenSvensson m.fl. (m) (yrkande 3), 1990/91:Sf248 av () (yrkandena 1 och 2), 1990/91:Sf291 av (), 1990/91:Sf253 av (), 1990/91:Sf295 avAnita m.fl. (mp), 1990/91:Sf294 av ochRagnhild Pohanka (mp) samt 1990/91:Sf333 av ochErling ().Vårdavgifter m.m.Den statliga regleringen av patientavgifterna inom den öppnahälso- och sjukvården slopades fr.o.m. den 1 januari 1991.Ändringen omfattar även de till försäkringen anslutnaprivatpraktiserande läkarna och sjukgymnasterna. Det ankommerdärför numera på sjukvårdshuvudmännen att bestämma avgifterna.Som en följd härav omfattas ej besluten om avgiftsnivåerna av debesvärsregler som gäller för socialförsäkringen.Ett skydd mot höga kostnader för läkemedel och sjukvård, dets.k. högkostnadsskyddet, infördes ochbestämmelserna härom finns i 7 § lagen (1981:49)om begränsning av läkemedelskostnader m.m. I samband med attavgifterna inom den öppna hälso- och sjukvården avregleradesfr.o.m. bestämdes ett kostnadstak förhögkostnadsskyddet. För kostnadsbefrielse fordras attprisnedsatta läkemedel har inköpts för eller patientavgiftererlagts med sammanlagt . Kostnadsbefrielsen gällerunder den tid som återstår av , räknat från förstavårdtillfället, behandlingstillfället eller läkemedelsinköpet.Varje landsting har möjlighet att ange ett lägre belopp förhögkostnadsskyddet, och enligt propositionen har samtligalandsting beslutat att tillämpa ett lägre belopp, i regel mellan1000 och 1200 kr.Som tidigare redovisats har parterna enats om attsjukvårdshuvudmännen skall handha debitering ochuppbörd av avgifterna för sjukhusvård för sjukpenningförsäkrade,varvid ordningen med sjukhusvårdsavdrag från sjukpenning m.fl.ersättningar upphör. Med anledning härav läggs i propositionenfram förslag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkringm.fl. lagar.Utskottet har ingen erinran mot de framlagda lagförslagen.I motion 1991/92:Sf2 av m.fl. (v) begärs iyrkande 1 ett tillkännagivande om att avgifterna inom vårdenskall indexregleras och i yrkande 7 att sjukvårdshuvudmännensbeslut om avgifter skall kunna överklagas enligtsocialförsäkringens bestämmelser för besvärsprövning.Enligt överenskommelsen om ersättningar från sjukförsäkringentill sjukvårdshuvudmännen för skall Landstingsförbundetfölja hur huvudmännen utnyttjar avregleringen av avgifterna ochredogöra för detta till regeringen i samband med nästa årsöverläggningar. Någon mer underbyggd och fullständig redovisninghar dock inte kunnat göras på grund av att det statistiskaunderlaget omfattar en alltför kort tidsperiod.Landstingsförbundet kommer därför att senast lämnadenna redovisning till regeringen.Utskottet förutsätter mot bakgrund härav att regeringen vidtarde åtgärder som är påkallade om redogörelsen skulle visa attavgifterna blivit allför betungande för patienterna ochavstyrker bifall till motion Sf2 yrkandena 1 och 7.Utskottet behandlar i detta sammanhang också motion1990/91:Sf280 av m.fl. (s). I motionenframhålls att det är av stor vikt att missbruk av rätten tillsjukvårdsersättning för utlandssvenskar stävjas mot bakgrund avatt sjukförsäkringen har stramats åt för personer bosatta iSverige, och motionärerna begär ett tillkännagivande härom.Utlandssvenskar har enligt gällande bestämmelser ingen rätttill sjukvårdsersättning från försäkringen, utan avtal harslutits mellan landstingen och staten om avgifter för patienterfrån denna grupp. Vid akut öppen och sluten vård betalas vanligapatientavgifter. I övriga fall betalas för den som som inte harsina sjukvårdskostnader i täckta på annat sätt sexgånger inomlänspatienternas avgifter vid öppen vård och tiogånger sjukpenningavdraget vid sluten vård.Utskottet delar motionärernas uppfattning att missbruk avrätten till sjukvårdsersättning bör stävjas i den mån detförekommer. Utskottet anser emellertid att detta är en fråga somdet ankommer på sjukvårdshuvudmännen att beakta varför utskottetavstyrker bifall till motionen.Frågor om höga kostnader vid sjukdom och högkostnadsskyddettas upp i en rad motioner.I motionerna 1990/91:Sf312 av och (s), 1990/91:Sf250 av () yrkande 1 och1990/91:Sf227 av m.fl. (v) yrkande 3 begärs attäven sjukresor skall omfattas av högkostnadsskyddet och iyrkande 4 i den sistnämnda motionen att kostnaderna per resasätts till högst . Motionerna 1990/91:Sf250 av CharlotteBranting (fp) yrkande 2 och 1990/91:Sf227 av . (v) yrkande 2 syftar till ett högkostnadsskydd med etthögsta belopp . I yrkande 5 i den sistnämnda motionenbegärs att högkostnadsskyddet indexregleras och i yrkande 1 isamma motion ävensom i yrkande 2 i motion 1991/92:Sf2 av GudrunSchyman m.fl. (v) att taket för högkostnadsskyddet skall sättastill . I motion 1990/91:Sf335 av MarianneJönsson och () begärs förslag om frikort försärskilt utsatta vårdkonsumenter och i motion 1991/92:Sf2 avGudrun m.fl. (v) yrkande 3 ett tillkännagivande ominförande av ett familjekort. () begär i motion1990/91:Sf311 att livsmedelsrekvisitioner som berättigar tillsamma kostnadsnedsättningar som läkemedel skall kunna göras avpersoner som fyllt och som fortfarande behöverspecialdiet.I motion 1990/91:Sf319 av m.fl.(s) påtalas orättvisor mellan olika sjukdomsgrupper när detgäller rätten till fria läkemedel, och motionärerna begär etttillkännagivande om rättvisare förmånsregler.När utskottet föregående år behandlade motioner omhögkostnadsskydd anförde utskottet att det såg positivt på attlandstingen inom högkostnadsskyddet även angav ett högsta beloppsom en enskild behöver betala för månad, men att en sådanbegränsning inte kunde åberopas för kostnadsfrihet vid inköp avläkemedel. Utskottet framhöll att avsikten var attLandstingsförbundet noga skulle följa hur sjukvårdshuvudmännenutformade avgiftsreglerna. Som nämnts ovan pågår en uppföljningav avregleringen av patientavgifterna, och enligtöverenskommelsen för skall redovisadenna uppföljning för regeringen i samband med nästa årsöverläggningar om ersättningar från sjukförsäkringen tillsjukvårdshuvudmännen. Vad gäller frågan om ett mer rättvist ochheltäckande kostnadsskydd vill utskottet erinra om den särskildakommitté som har tillsatts av regeringen, utredningen om detsamlade förmånssystemet för försäkrade med betydande kostnaderför sjukdom och handikapp (dir. 1990:34). Kommittén har tilluppgift att överväga och lämna förslag till de förändringar iförmånssystemet inom socialförsäkringen som är påkallade för attuppnå bättre rättvisa mellan olika grupper av försäkrade som harbetydande kostnader för läkemedel, förbrukningsartiklar, vårdoch annan behandling samt resor till följd av sjukdom ellerhandikapp. Direktiven innefattar även frågan omspecialdestinerade livsmedel.Utskottet anser att resultatet av denna utredning ävensomredovisningen av den pågående utvärderingen av avregleringen avavgifterna inom sjukvården bör avvaktas. Utskottet avstyrkerbifall till motionerna 1990/91:Sf312, 1990/91:Sf319,1990/91:Sf250 yrkandena 1 och 2, 1990/91:Sf311, 1990/91:Sf335,1990/91:Sf227 samt 1991/92:Sf2 yrkandena 2 och 3.Barbro och () anför imotion 1990/91:So456, yrkande 2, att enligt uppgift skrivsblödarsjuka patienter ut från sluten vård för att kostnadernaför deras läkemedel skall belasta sjukförsäkringen, trots attpatienterna behöver sluten vård. Motionärerna anser att mandärför bör ta hänsyn till antalet blödarsjuka när man beräknarersättningen från staten till sjukvårdshuvudmännen och begär etttillkännagivande härom.Utskottet förutsätter att de problem som motionärerna tagitupp uppmärksammas i den pågående utvärderingen av avregleringenav avgifterna. Någon åtgärd med anledning av motionSo456 yrkande 2 är inte påkallad.I motionerna 1990/91:Sf304 av m.fl. (m, fp, c),1990/91:Sf274 av och (),1990/91:Sf218 av och () samt1990/91:Sf249 av och (m)behandlas frågor om läkarvårdstaxans ersättningsnivåer ochersättningsberättigade åtgärder.I läkarvårdstaxan finns bestämmelser om vilket arvode enläkare har rätt till vid patientbesök. Patientbesöken äruppdelade i grupper. För grupperna 4--7, som avser rådfrågninghos läkare med specialistkompetens när vissa särskilt krävandeundersökningar eller behandlingar är påkallade, fastställerriksförsäkringsverket efter samråd med enförteckning. Högsta arvodet (grupp 7) enligt läkarvårdstaxan ärför närvarande . Även i behandlingstaxan finns olikaarvodesgrupper.Med hänsyn till att det ankommer på regeringen att bestämmataxenivåer och på att i samråd medsocialstyrelsen avgöra vilka specialiteter som skall ingå igrupperna med högre arvode enligt läkarvårdstaxan anserutskottet, i likhet med vad utskottet tidigare framhållit närfrågor av denna art behandlats, att inte bör göranågot uttalande om taxenivå och vilka enskilda åtgärder somskall berättiga till högre arvode. Utskottet förutsätter attäven sådana frågor kommer att uppmärksammas i den kommandehälso- och sjukvårdsöversynen och avstyrker med det anfördabifall till motionerna 1990/91:Sf304, 1990/91:Sf274,1990/91:Sf218 samt 1990/91:Sf249.Motioner om hjälpmedel till handikappade m.m.Fr.o.m. har sjukvårdshuvudmännen hela ansvaret för atttillhandahålla hjälpmedel för handikappade, medansocialstyrelsen har tillsynen över hjälpmedelsverksamheten. Föreår 1991 utgick en enhetlig hjälpmedelsersättning frånsjukförsäkringen beräknad per invånare och år, varav en mindredel skulle föras till en särskild fond för Handikappinstitutetsverksamhet. har hjälpmedelsersättningen,frånsett den del som förs till en särskild fond förHandikappinstitutets verksamhet, förts in i den allmännasjukvårdsersättningen.I tre motioner behandlas brister i hjälpmedelsförsörjningenför handikappade. I motion 1990/91:Sf297 av m.fl.(m) yrkande 1 anförs att ett sätt att komma till rätta med denbesvärliga kösituationen vore att tillskapa en särskildhjälpmedelsgaranti. Motionärerna föreslår en utredning för attbelysa möjligheterna att inordna handikapphjälpmedlen isjukförsäkringen. () begär i motion 1990/91:Sf313,yrkande 3, ett tillkännagivande om att tidigare riksdagsbeslutoch handlingsprogram vad gäller avgifter och kostnader förhjälpmedel skall gälla och följas för att undvika ytterligaremerkostnader för den handikappade. I motion 1990/91:Sf320 avKarin m.fl. (c) yrkande 4 anförs atthandikapphjälpmedlen bör vara fria och betalas av staten för attkomma till rätta med den ojämlikhet som visat sig råda mellanolika landsting och inom ett och samma landsting.Utskottet behandlade under föregående likartademotionsyrkanden (1990/91:SfU7). Utskottet redogjorde därvidinledningsvis för att i betänkandet (SOU 1989:39)Hjälpmedelsverksamhetens utveckling -- kartläggning ochbedömning -- konstaterats brister inom flera av de områden somingick i hälso- och sjukvårdens ansvar för hjälpmedel.Utredningen ansåg att det ändrade huvudmannaskapet för bl.a.äldreomsorgen borde föranleda en omprövning av utformningen ochansvaret för tillhandahållandet av hjälpmedel och att frågan omen särskild lagreglering av den enskildes rätt till hjälpmedelfick övervägas vidare i samband med den fortsatta utredningen omansvaret för äldreomsorgen och handikapputredning.Vidare erinrade utskottet om att i proposition 1990/91:14, somdå behandlats av socialutskottet i betänkandet1990/91:SoU9, föreslagits att primärkommunerna inom det områdedär de enligt förslaget till äldrereform fick ett hälso- ochsjukvårdsansvar skulle svara för att den enskilde fick vissahjälpmedel. Kommunernas ansvar kom i första hand att gällahjälpmedel i den dagliga livsföringen medan landstingen skullesvara för den specialiserade kompetens som behövdes förhantering av mer komplicerade hjälpmedel.Hjälpmedelscentralernas verksamhet skulle även i fortsättningenhållas samman. hade i sitt betänkande anfört attkommunernas ansvar i vissa fall innebar en praktisk lösning, mensamtidigt varnat för den uppsplittring av ansvaret som följer avatt både landstingen och kommunerna får en skyldighet atttillhandahålla handikapphjälpmedel. ansåg att enparlamentarisk utredning borde få i uppdrag att överväga vilkaåtgärder som kunde behöva vidtas på hjälpmedelsområdet i och medatt ett kommunalt hälso- och sjukvårdsansvar infördes.