bet · GE01TU26 · 1991-05-14 00:00:00 — att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ,4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förbifart vid Söderköping.1990/91:T377 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom en upprustning av vägnätet i Roslagen.1990/91:T379 av och (båda c) variyrkas att hos regeringen begär förslag om ett"vägpaket" för i syfte att nå en med övrigalandet jämförbar vägstandard.1990/91:T380 av och (båda m)vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motion 1990/91:Sk436 anförts om behovet av ökadeanslag till vägförbättringar och vägbyggnationer i Värmland.1990/91:T708 av m.fl. (s) vari yrkas7. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om behovet av väganslag till Stockholmslän.1990/91:T807 av m.fl. (s) vari yrkas(delvis) att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motion 1990/91:A478 anförts om infrastrukturellasatsningar i form av vägar och AXE-system inom regionenÖsterlen.1990/91:T812 av och (båda fp)vari yrkas(delvis) att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om kommunikationerna i län. 1 InledningI detta betänkande behandlar utskottet förslag av regeringenom vägväsende i proposition 1990/91:100 bilaga 8 och iproposition 1990/91:87 om näringspolitik för tillväxt samtmotioner om vägväsende som väckts innevarande år och med anledning av den sistnämndapropositionen. Hänvisningar till de båda propositionerna sker idet följande med beteckningarna "budgetpropositionen" resp."tillväxtpropositionen".2 VägnätetDet svenska väg- och gatunätet omfattar enligtbudgetpropositionen . Vägnätet består av allmännaoch enskilda vägar samt tätorternas gator. Det allmänna vägnätetomfattar . Av dessa sköter staten genomvägverket väghållningen på statliga vägar.Väghållningen för resterande -- de s.k.statskommunvägarna -- sköts av de kommuner som har förordnatstill egna väghållare.Det allmänna vägnätet kompletteras av kommunala vägar ochgator -- -- samt av en mängd enskilda vägarvilkas sammanlagda längd har uppskattats till omkring 210000km. Av de enskilda vägarna får statligabidrag.Det allmänna vägnätet är uppdelat i riksvägar och länsvägar.Riksvägnätet uppgår till ochlänsvägnätet till . Vissa riksvägar ärutmärkta som Europavägar i enlighet med deklaration omEuropavägar.3 Målen för vägpolitikenEnligt trafikpolitiska beslut är det övergripandemålet för samhällets trafikpolitik att "erbjuda medborgarna ochnäringslivet i landets olika delar en tillfredsställande, säkeroch miljövänlig trafikförsörjning till lägsta möjligasamhällsekonomiska kostnad" (prop. 1987/88:50, bet. TU13, rskr.159). Vägpolitiken skall syfta till att förverkliga det målet.För att möjliggöra detta har sex delmål lagts fast. Dessa skallvara vägledande i beslutsprocessen bl.a. för hur de resurser somanvisas till väghållningen bör fördelas.Det första delmålet är att ansvaret för väghållningen skallvara lämpligt avgränsat. Detta är en förutsättning för att deframtida kraven på en effektiv och rättvis vägpolitik skallkunna mötas. Staten bör därvid ha ett avgörande ansvar för denövergripande vägplaneringen, medan kommunerna ochtrafikhuvudmännen bör svara för lokala och i viss mån ävenregionala bedömningar.Det andra delmålet är att vägkapitalet måste säkras. Demedel som anvisas till drift av vägarna skall så långt möjligtanvändas till att upprätthålla standarden på vägnätet.Det tredje delmålet är att åstadkomma en god miljö. Därförskall miljöintressena beaktas på ett tidigt stadium av denplanerings- och projekteringsprocess som föregår vägbyggen.Det fjärde delmålet är att trafiksäkerheten måsteförbättras. Bra vägar är ett verksamt sätt att begränsa antaletolyckor i trafiken.Det femte delmålet är att vägnätet skall bidra till etteffektivt resursutnyttjande. Goda kommunikationer har enstrategisk betydelse för näringslivets utveckling i en ort ellerregion.Det sjätte delmålet är att säkerställa en tillfredsställandevägstandard i landets alla delar även på det lågtrafikeradevägnätet. För den regionala utvecklingen och förnyelsen ärvägplaneringen ett viktigt instrument.4 InvesteringsplaneringAv tradition är planeringsprocessen vad gäller byggande avvägar decentraliserad. Enligt nuvarande ordning skerbyggandet i enlighet med tioåriga planer som revideras varttredje år. Planen för byggande av riksvägar fastställs avvägverket, medan planerna för byggande avlänstrafikanläggningar, dvs. bl.a. länsvägar, fastställs avresp. För att skall få fastställaplanen för byggande av länstrafikanläggningar och fåfastställa planen för byggande av riksvägar krävs attlänsstyrelsen och är överens om innehållet i planen. Iannat fall beslutar regeringen om fastställelse.Riksdagens trafikpolitiska beslut innebar att sammainvesteringsplaneringssystem som tidigare använts förväginvesteringar också skall användas för investeringar ilänsjärnvägar och kollektivtrafikanläggningar.Upprättandet av planen för byggande av riksvägar och avplanerna för byggande av länstrafikanläggningar sker i samrådmed företrädare för bl.a. länsstyrelserna, ,trafikhuvudmännen, och . I planernaanges byggnadsföretagen i ordning efter angelägenhetsgrad. Vidbyggandet skall den fastställda prioriteringen i huvudsakföljas.Regeringen anger planeringsramar som har attbeakta vid upprättande av riksvägsplanen. angerplaneringsramar som länsstyrelserna har att beakta vidupprättande av planerna för länstrafikanläggningar.Planeringsramarna utgår från de av fastställda målenför vägpolitiken och anger den medelstilldelning som kanpåräknas för de olika ändamål som planerna omfattar.I budgetpropositionen framhåller föredragandedepartementschefen att han finner kritik som riktats motnuvarande planeringssystem berättigad och att han därför i annatsammanhang avser föreslå regeringen vissa förändringar isystemet.I tillväxtpropositionen framhåller regeringen att den idagens planeringssystem alltför starka fokuseringen på objektinte på ett tillfredsställande sätt tar hänsyn till allasamhällsekonomiska aspekter. Nuvarande planeringsprocesspåverkar också prioriteringen på ett ibland icke önskvärt sätt,eftersom den enbart lyfter fram de enskilda investeringsobjektenoch inte fullständigt tar sikte på vägnätens funktion, standardoch servicegrad.En förändrad vägplaneringsprocess bör -- framhållerregeringen -- baseras på en systemsyn i planeringen av vägnäteti syfte att tillgodose de samhällsekonomiska aspekterna. Skälethärtill är att lokala, regionala och nationella transporter iallt högre grad utnyttjar gemensamma länkar i vägnätet.Investeringar i en väglänk i ett län påverkartransporteffektiviteten i och mellan andra regioner i landet.Dessa systemeffekter måste fångas upp i ett nyttplaneringssystem. Ett sådant system bör vila på ettsamhällsekonomiskt synsätt och ett stärkt politiskt inflytandeoch utgå från principerna för marknadsorientering, ett hosvägverket sammanhållet ansvar för det statliga vägnätet, nyafinansieringsformer samt att statsmakterna har ett övergripandeansvar för infrastrukturen och de uppgifter avmyndighetskaraktär som erfordras. Till grund för den långsiktigaplaneringen för drift, underhåll och utveckling av det statligavägnätet bör ligga en starkare politisk styrning genom merutvecklade regeringsdirektiv inför varje planeringsomgång.Dessa bör utifrån bl.a. tillväxt- och fördelningspolitiskasträvanden ange målen för den statliga väghållningen och devägtjänster som skall erbjudas.Vägverket har i rapporten vägar angivit ettnationellt gemensamt vägnät som är av särskild betydelse förlandets ekonomiska tillväxt. Riksvägarna E3, E4 och E6 hörtill de vägar som enligt verket bör ingå i ett sådant nät.Regeringen framhåller att ett nationellt gemensamt vägnät börtillmätas en särställning vid det framtida arbetet medplanering. Den exakta utbredningen och avgränsningen av dettavägnät säger sig dock regeringen inte vara bereddatt ta ställning till. Det bör vara en uppgift för att-- efter ytterligare studier och överväganden -- för regeringenföreslå de vägar som bör ingå i detta särskilt utpekade vägnät.1988 års trafikpolitiska beslut innefattar emellertid -- betonarregeringen -- flera delmål än den ekonomiska tillväxten. Detnationellt gemensamma vägnätet kan därför behöva kompletterasmed stråk och förbindelser som är av betydelse för att ökalandsdelars tillgänglighet till andra marknader och regioner.Förslaget till förändrad planeringsprocess innebär i korthetatt regeringen utfärdar direktiv för långsiktigaplanering för drift och underhåll av och investeringar i detstatliga vägnätet med en starkare betoning av de politiskaprioriteringarna än vad som är fallet. Vägverketgenomför planeringen i en aktiv dialog med brukare ochintressenter och tar fram det underlag som krävs för att planeraåtgärderna i vägsystemet. Härvid skall verket bl.a. beakta densamordnande roll som länsstyrelserna har i resp. länbeträffande frågor som rör befolknings- arbetsmarknads- ochnäringslivsutveckling m.m. och de därmed sammanhängandetransport- och trafikbehoven. Planeringen resulterar i ennationell och flera regionala visioner som är inbördes avstämda.Vägverket överlämnar till regeringen för godkännande ett förslagtill ett nationellt program för riksvägarna med angivande av devägar som bedöms ha särskild betydelse för landets ekonomiskatillväxt och välfärdsutveckling samt de kompletterande faktorersom enligt regeringens direktiv bör påverka detta vägnätsomfattning och funktion.Den nuvarande planeringsprocessen kännetecknas -- fortsätterregeringen -- av en decentraliserad prioriteringsprocess, sominnebär att man på regional och lokal nivå gör avvägningarmellan olika investeringar i transportsystemet. Detta inslag iplaneringsprocessen bör bibehållas inom ramen för ett utvecklatplaneringssystem. Samordningen mellan länen har dock i en delfall varit bristfällig vid prioriteringar av förbindelser somrör flera län. Det behövs därför i ökad omfattning planering förinfrastrukturinvesteringar som griper över flera län.Regionala program bör enligt regeringen upprättas för störresammanhängande geografiska områden. Starka skäl talar för attknyta planeringsprocessen för de regionala programmen till deregioner som angivit i ett förslag till nyorganisation. Detta intresse måste emellertid avvägas mot bl.a.länsstyrelsernas ansvar för anslaget för byggande avlänstrafikanläggningar. De av upprättade regionalaprogrammen kan enligt regeringens bedömning utgöra ett fullgottunderlag för länsstyrelsernas prioriteringar inom ramen förplaneringen av länstrafikanläggningar. Regeringen är dock inteberedd att biträda ett förslag av om en fullständigplanering på regional nivå. Nuvarande ordning för byggande avlänstrafikanläggningar bör gälla även fortsättningsvis.Avslutningsvis framhåller regeringen att den omläggning avplaneringsprocessen som sålunda förordas ökar utrymmet förpolitisk styrning från och regeringens sida samtmöjligheterna till målstyrning.I motion T60 (c) framhålls (yrkande 9) att regeringens förslagom en förändrad planeringsprocess innebär en risk för attmöjligheterna till utveckling och tillväxt, i alla delar avlandet, minskar. Det blir helt enkelt mindre resurser kvar förde vägar som inte kommer att ingå i det nationellt gemensammavägnätet. Regeringen bör därför återkomma till med merpreciserade förslag om det framtida planeringssystemet förvägnätet i dess helhet.I motion T40 (mp) framhålls (yrkande 32) att regeringenpläderar för vägutbyggnader enligt Scanlink-konceptet, dvs. enstorsatsning på ett fåtal stora vägar för att underlätta främstlångväga godstrafik på väg. Därmed försöker man ge vägsystemetde egenskaper som järnvägssystemet redan har. I stället börjärnvägssystemet byggas ut så att huvuddelen av det långvägagodset kan transporteras på järnväg. Vägsatsningarna bör istället gå ut på att förbättra vägsystemets naturligaförutsättningar. Det är vägarna som utgör det naturligafinmaskiga systemet för de många små, kortväga och spriddatransporterna. Det är också hos de mindre och medelstora vägarnaman finner de många bristerna såväl vad gäller underhållsom vägstandard.I motion T29 (s) behandlas länsstyrelsernas roll ivägplaneringsprocessen. Motionärerna framhåller (yrkande 1) attlänsstyrelserna skall ges möjlighet att lämna synpunkter innanbeslut fattas av regeringen om ett särskilt gemensamt vägnät. Imotionen betonas vidare (yrkande 5) att länsstyrelserna börbemyndigas att fastställa arbetsplaner när det gäller vägobjekt.I motion T209 (m) yrkas att hos regeringen begärförslag om att överföra ansvaret för utbyggnaden avEuropavägarna till centralt.Utskottet finner det för sin del vara en riktig tanke att låtavägplaneringen omfattas av en systemsyn och att peka ut ettnationellt gemensamt vägnät av särskild betydelse för landetsekonomiska tillväxt och välfärdsutveckling. Vidare delarutskottet regeringens uppfattning att det bör vara en uppgiftför att inom ramen för ett förslag till program förriksvägar föreslå regeringen de vägar som bör ingå i ett sådantvägnät. Målen för vägpolitiken enligt trafikpolitiskabeslut ligger emellertid enligt utskottets mening fast. Dettainnebär bl.a., som också regeringen framhåller, att detnationellt gemensamma vägnätet kan behöva kompletteras med stråkoch förbindelser som är av betydelse för att öka landsdelarstillgänglighet till andra marknader och regioner. Det innebärvidare att en tillfredsställande vägstandard skall säkerställasi alla delar av landet, även på det lågtrafikerade vägnätet. Meddet sagda avstyrker utskottet motionerna T40 (mp) yrkande 32 ochT60 (c) yrkande 9. Syftet med motion T209 (m) torde genomutskottets ställningstagande få anses tillgodosett. Motionen bördärför inte föranleda någon åtgärd och avstyrksföljaktligen.I tillväxtpropositionen framhålls, som nämnts, att nuvarandeinslag i planeringsprocessen, som innebär att man på lokal ochregional nivå gör avvägningar mellan olika investeringar itransportsystemet, bör bibehållas. Utskottet delar dennauppfattning. Vidare ansluter sig utskottet till den avregeringen uttalade uppfattningen att nuvarande ordning förbyggande av länstrafikanläggningar bör gälla ävenfortsättningsvis. Denna ordning innebär, som också nämnts, attdet är som fastställer investeringsplanen förlänstrafikanläggningar. Det sagda synes ägnat att tillgodosesyftet med yrkandena 1 och 5 i motion T29 (s), varför utskottetavstyrker ett bifall till dessa yrkanden.Utskottet tillstyrker att godkänner den itillväxtpropositionen föreslagna inriktningen avinvesteringsplaneringen vid . Vidare förordar utskottetatt lämnar utan erinran vad i budgetpropositionenanförts om vägväsendet m.m.I motion T60 (c) begärs också (yrkande 10) att --vid avslag på yrkande 9, som utskottet just har behandlat -- somsin mening skall ge regeringen till känna vad i motionen anförtsom väginvesteringarnas inriktning och ytterligare vägstråk avnationell betydelse. Motionärerna framhåller att -- om derasförslag att regeringen skall återkomma med mer preciseradeförslag till det framtida planeringssystemet inte vinner bifall-- propositionen måste kompletteras med ytterligare vägar utöverde redan utpekade. Sådana vägar är en s.k. inlandsväg, medsträckning --, och en s.k. sydsvenskinlandsled mellan och . Även E18 och E75 börinräknas bland de vägar som är av nationell betydelse.Med hänvisning till vad utskottet anfört i samband medbehandlingen av motionsyrkandena om ett gemensamt nationelltvägnät avstyrks det nu aktuella motionsyrkandet.I motion T248 (m) yrkas att hos regeringen begär attberäknad nyttoavkastning av vägobjekt skall vara styrandeför ordningen över landet.Motionsyrkandet syftar till att skall fåen större del av väganslagen. Målen för vägpolitiken innebär atten avvägning måste göras mellan olika mål. Avvägningen görs inomramen för den ordning för investeringsplanering, som förnärvarande gäller, och som kommer att gälla, om riksdagenbifaller regeringens av utskottet tillstyrkta förslag. Någonriksdagens åtgärd med anledning av motionsyrkandet torde därförinte vara erforderlig, varför detsamma avstyrks.I motion T267 (fp) framhålls att lokala miljökonflikter oftauppkommer i samband med vägbyggen. Trafikleder och vägarriskerar att dras på ett sätt som står i strid mot viktiganaturvårdsintressen. Motionärerna anser att miljökraven måsteväga tyngre än vid vägbyggen och att dessa börprövas enligt miljöskyddslagen. En allsidig belysning ochmiljökonsekvensbeskrivning är viktig för att vägbyggen skallkunna utföras på ett för miljön acceptabelt sätt. Yrkandet äratt som sin mening skall ge regeringen till känna vadi motionen anförts om miljökonsekvensanalyser ochkoncessionsprövning av vägbyggen.Med anledning av detta motionsyrkande vill utskottet till enbörjan erinra om att det enligt 4 § väglagen (1971:478) vidväghållning skall tas tillbörlig hänsyn till enskilda intressenoch till allmänna intressen, såsom trafiksäkerhet, miljöskydd,naturvård och kulturmiljövård. Vidare gäller enligt 3 a § attlagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. skalltillämpas vid prövning av ärenden enligt väglagen. För byggandeav väg gäller enligt 15 § att en arbetsplan skall upprättas.Planen skall -- enligt en ändring av 15 § -- bl.a.innehålla en miljökonsekvensbeskrivning med redovisning av detplanerade byggets förväntade miljöeffekter samt förslag tillerforderliga skyddsåtgärder eller andra försiktighetsmått sombehövs för att förebygga störningar eller andra olägenheter fråntrafiken. I proposition 1990/91:90 om en god livsmiljöframhåller regeringen att skall ta en ökad miljöhänsynvid framtida investeringar och verka för attmiljökonsekvensbeskrivningar i ett tidigt skede kommer in ivägplanering och vägprojektering. Innan vägbyggnadsobjekt tasmed i investeringsplanerna bör de ha genomgått en förstudie,innehållande en översiktlig miljökonsekvensbeskrivning. Ävenfrågan om koncessionsprövning enligt miljöskyddslagen (1969:387)behandlas i propositionen om en god livsmiljö. Regeringenhänvisar till vad den anfört om att enmiljökonsekvensbeskrivning skall upprättas innan en väg får tasupp i en flerårsplan och framhåller att detta innebär ett ökathänsynstagande till miljöaspekter. Med hänsyn härtill och tillatt regeringen har tillsatt en utredning med uppgift att se övermiljöskyddslagstiftningen (dir. 1989:32) och att överväga ävendenna fråga, finner regeringen att det inte finnsskäl att föreslå en obligatiorisk prövning av vägar enligtmiljöskyddslagen. Det bör i stället ankomma på kommittén attöverväga frågan.Med hänvisning till det anförda och i avvaktan på riksdagensbeslut med anledning av propositionen om en god livsmiljö finnerutskottet syftet med motionsyrkandet i huvudsak tillgodosett.Detta bör därför inte föranleda någon åtgärd ochavstyrks följaktligen.I motion T327 (c) behandlas frågan om fastighetsägares rätttill ersättning vid byggande av allmänna vägar. Enligt 55 §väglagen gäller principen att en fastighetsägare är berättigadatt av väghållaren få intrångsersättning och annan ersättningtill följd av vägens byggande eller begagnande. Väghållarensersättningsskyldighet uppkommer när denne erhållit vägrätt.Vägrätt i sin tur uppkommer genom att väghållaren tar i anspråkmark för väg med stöd av en upprättad och, i fall då så behövs,en fastställd arbetsplan. Motionärerna vill att skallkunna åläggas inlösa en fastighet, som berörs av ett vägbygge,redan innan en arbetsplan upprättats eller fastställts.Utskottet vill med anledning av detta motionsyrkande erinra omriksdagens beslut att medge att vägbyggnadsanslagen får användasför förtida fastighetsinlösen inom områden med fastställdvägarbets- eller detaljplan (prop. 1989/90:25 bil. 5, bet. TU12,rskr. I beslutet framhålls att den omständigheten att enarbetsplan för allmän väg har fastställts inte i och för siginnebär att det inträder någon ersättningsskyldighet förväghållaren. De fastighetsägare och andraersättningsberättigade, vilkas egendomar berörs, har enligtväglagen rätt till ersättning först när vägarbetena harpåbörjats. I de flesta fall fungerar denna ordningtillfredsställande, men fall uppkommer då fastighetsägare avolika skäl i förväg vill avyttra en fastighet inom området fören fastställd arbetsplan. Det kan då vara svårt att hittaköpare, eftersom fastigheten senare kan komma att lösas in i ettvägbygge. Om vägobjektet är lågt prioriterat iinvesteringsplanen eller inte alls finns med, har intenågon rättslig möjlighet att tillgodose ett krav på inlösen.Denna ordning ändrades sålunda genom det nämndariksdagsbeslutet. Att gå längre än så och föreskriva en rätt förfastighetsägare till ersättning redan innan en arbetsplanfastställts är utskottet inte för sin del berett att förorda. Ensådan ordning synes utskottet kunna medföra avsevärdasvårigheter att avgöra i vilket skede av planeringsprocessenrätten till inlösen skulle inträda. Med den ordning som nugäller kan denna rätt tidigast uppkomma i samband med attarbetsplanen fastställs. Med det sagda avstyrks motionsyrkandet.I motion T327 (c) föreslås vidare vissa ändringar iväglagen. Motionärerna vill (yrkande 1) att 15 § ändras så attden föreskriver att miljökonsekvensanalysen skall göras isamband med lokaliseringsarbetet. Motionärerna framhåller också(yrkande 3) att 30 och 31 §§ väglagen, vari regleras vägrättensrättsverkningar, skall ändras så att markägarens rätt till egenskörd och avverkning säkerställs.Vad först gäller kravet på en miljökonsekvensanalys i sambandmed lokaliseringsarbetet för en väg hänvisar utskottet till vaddet anfört med anledning av det ovan behandlade yrkandet imotion T267 (fp). Härav följer att syftet med yrkande 1 i nuaktuell motion torde få anses tillgodosett. Det yrkandetavstyrks följaktligen. Motionärernas krav att en markägare skallha rätt till egen skörd och avverkning, i samband med att markentas i anspråk för vägändamål, tillgodoses enligt vad utskotteterfarit i all rimlig utsträckning. En regel som skulle villkorabyggstarten av vägföretag till en viss avverknings- ellerskördeperiod torde medföra betydande svårigheter för enrationell produktion av nya vägar. Väglagens ersättningsreglerinnebär att markägare kompenseras för den skada de åsamkas. Avdet anförda följer att även yrkande 3 i motion T327 (c)avstyrks.Motion T355 (mp) gäller ersättning för trafikstörningar.Vid byggande av nya trafikleder -- framhåller motionärerna --skapas ofta besvärande störningar i form av buller och avgaserför bebyggelse som finns i närheten av den nya leden.Bebyggelsen måste eventuellt anpassas och bullerdämpandeåtgärder vidtas utöver de bullerplank och som samhälletbekostar. T.ex. måste kanske isolerande fönster sättas in. Detär därför rimligt att fastighetsägare och hyresgästerkompenseras för den olägenhet som den nya leden innebär.Härigenom kommer den samhällsskada som leden medför att konkretbelasta kalkylen för vägbygget och inte endast vara en fiktivsiffra som kan bortses från.Frågor av det slag som behandlas i motionen regleras i vissutsträckning i miljöskadelagen (1986:225). Av den tidigarenämnda propositionen om en god livsmiljö framgår att kommitténom översyn av miljöskyddslagstiftningen (miljöskyddskommittén1989:04) avses behandla frågor som rör civilrättsliga regler omersättning för miljöskador. I avvaktan på resultatet avkommitténs arbete är utskottet inte berett att förorda någonriksdagens åtgärd med anledning av motionen, varför densammaavstyrks.I motion T231 (mp) yrkas, såvitt nu är i fråga, att riksdagenhos regeringen begär förslag om obligatoriskamiljökonsekvensanalyser inbegripande en alternativjärnvägsutbyggnad vid alla större väginvesteringar.Utskottet erinrar om att trafikpolitiska beslutår bl.a. innebar att transportsystemet skall utvecklas såatt en god miljö och hushållningen med naturresurser främjas.Det finns emellertid -- betonades det i beslutet -- ingenanledning att från statens sida ingripa i företagens val avtransportlösningar. Kundernas krav måste få styras av defördelar som de olika transportalternativen kan erbjuda (prop.1987/88:50, bet. TU13, rskr. 159 och bet.