bet · GE01NU41 · 1991-06-04 00:00:00 — Om banken ingår i en koncern skallbestämmelserna gälla för alla företag som ingår i koncernen utomförsäkringsföretag.Som tidigare framgått avstyrks de nu refereradeplaceringsreglerna från sida i motion 1990/91:N111(mp). Samma inställning deklarerar genom motion1990/91:N109. Bilden inom EG när det gäller rätt för banker attgöra aktieplaceringar är splittrad, framhålls det. Principen förSveriges del borde vara att kreditgivning och ägande hålls isär.Ett utvidgat aktieägande hos bankerna skulle, menarmotionärerna, leda till ytterligare maktkoncentration inomnäringslivet och dessutom skapa risk för intressekonflikter isamband med kreditgivning.En motsatt uppfattning har under allmänna motionstidenuttryckts i motion 1990/91:N322 (c). Där begärs att riksdagenskall göra ett uttalande till regeringen om att banker ochförsäkringsbolag bör ges möjligheter att gå in påriskkapitalmarknaden antingen direkt eller via särskilda helägdaholdingbolag. Utskottet vill påpeka att försäkringsbolagen redanhar rätt till riskbärande placeringar i inte obetydligutsträckning.Utskottet finner det, liksom regeringen, befogat att bankernages viss rätt till aktieförvärv i placeringssyfte och till enkreditgivning som kan betecknas som deltagande ifinansieringsverksamhet. De angivna gränserna för sådanaengagemang är enligt utskottets bedömning väl avvägda. Utskottettillstyrker sålunda de föreslagna ändringarna i 2kap. 14 och15§§ bankrörelselagen. Vad beträffar den nytillkommande15a§ i samma kapitel noterar utskottet att det avspecialmotiveringen (s. 98) framgår att begränsningarna i förstastycket och andra stycket första meningen skall gälla varjeenskilt företag i den koncern som en bank ingår i. För att dettaskall framgå tydligare föreslår utskottet att första och andrastyckena i paragrafen utformas på ett delvis annorlunda sätt äni propositionen (se bilaga 1).Utskottet avstyrker sålunda motionerna 1990/91:109 (v) och1990/91:111 (mp) i här aktuella delar. Motion 1990/91:N322 (c)får anses bli tillgodosedd genom vad som föreslås ipropositionen.Fast egendom får bankerna nu inneha om den är avsedd förbankens egen verksamhet eller för bostäder åt bankens egnaanställda. I har bankerna vanligen rätt att förvärvafastigheter för olika ändamål. Regeringen föreslår emellertidinte nu någon utvidgning av bankernas möjligheter att förvärvafast egendom. Såsom mindre likvida placeringar liggerfastighetsförvärv ganska långt från bankernas i huvudsakkortfristiga verksamhet, anförs det. Vidare är fastighetsförvärvoch s.k. fastighetsrenting verksamheter som ligger näravarandra. Med hänvisning till att leasingutredningen (Ju1988:01) behandlar frågor om fastighetsrenting uttalas ipropositionen att ett ställningstagande till frågan omfastighetsförvärv för bankerna bör anstå tills vidare.En omedelbar lagändring varigenom bankerna får möjlighet attköpa fast egendom i vidare mån än nu efterlyses i motion1990/91:N110 (m). En sådan möjlighet är internationelltaccepterad, säger motionären. Bankrörelsereglerna borde även pådenna punkt anpassas till vad som gäller inom EG. Sammauppfattning kommer till uttryck i motion 1990/91:N112 (fp).Utskottet godtar de angivna motiven för regeringensställningstagande på denna punkt och avstyrker motionerna, densistnämnda i den del som är aktuell.I fråga om banks rätt till obligationsutgivning gäller förnärvarande vissa bestämmelser om tids- och beloppsbegränsning.De finns i 2kap. 20§ bankrörelselagen, vilken paragrafenligt regeringens förslag blir upphävd. I bankaktiebolagslagenfinns hänvisningar till denna paragraf, vilka följaktligen skalltas bort. Det generella avslagsyrkandet i motion 1990/91:N111(mp) är riktat även mot den nu berörda förändringen i bankernasrörelseregler.Utskottet har ingenting att erinra mot regeringens förslag pådenna punkt och tillstyrker alltså propositionen i angiven del.En bank skall enligt 2kap. 12§ bankrörelselagen hålla enkassareserv som är tillräcklig med hänsyn till rörelsens art ochomfattning. Efter denna bestämmelse följer en närmareprecisering av vilka slags tillgångar som får ingå ikassareserven. I propositionen föreslås att dennadetaljreglering skall slopas. Paragrafen skall i fortsättningeninnehålla en allmän föreskrift om att en bank skall hatillräcklig betalningsberedskap. Detflera gånger nämnda avslagsyrkandet i motion 1990/91:N111 (mp)innebär vad denna punkt beträffar att de nuvarandebestämmelserna om kassareserv skall bestå.Till skillnad från motionärerna tillstyrker utskottet denföreslagna ändringen i 2kap. Såsomframhålls i propositionen skall bankinspektionen övervaka attvarje bank har en tillräcklig kassareserv.Prissättning och avtalsvillkorFolkpartiet har under allmänna motionstiden i en partimotion,1990/91:N292, tagit upp frågan om bankernas avgifter förtjänster av olika slag. Detta sker i anslutning till endiskussion om konkurrensförhållandena inom denna sektor, vilkenutskottet återkommer till i det följande. Det är viktigt, sägsdet i motionen, att bankerna tillåts konkurrera genominlåningskonton med olika kombinationer av räntor och avgifter.Ett förbud för bankerna att avgiftsbelägga vissa tjänster skulleminska konkurrensen och därmed försämra småspararnas villkor.Motionärerna vill att skall rikta ett uttalande avdenna innebörd till regeringen.Bankernas avgiftssystem har tilldragit sigåtskillig uppmärksamhet, bl.a. i massmedierna. Därvid harförekommit kritik mot bankerna för att de i stor utsträckningavgiftsbelägger tjänster, t.ex. kontoutdrag eller vissa uttag,som enligt mångas uppfattning borde vara gratis. Särskilt frånbankernas sida har hävdats att avgiftsbeläggningen medverkartill att styra kundernas beteende bort från små uttag etc. sommedför förhållandevis stora kostnader vilka i sista handbelastar kundkollektivet. En mening som har framförts är att endel bastjänster, t.ex. ett visst antal uttag från enräkning, borde vara avgiftsfria, medan avgifter skulle tas utför tjänster därutöver. Bankerna har starkt växlande praxis ifråga om avgiftsbeläggning och avgiftsnivå.Bankinspektionen har, enligt vad utskottet har erfarit, denuppfattningen att det kan vara lämpligt med en avgiftsbeläggningav vissa banktjänster som traditionellt har tillhandahållitsgratis. Kunderna skulle därigenom kunna få incitament attutnyttja bankernas service på ett mera rationellt ochkostnadseffektivt sätt än som annars blir fallet.Några planer på ett förbud mot avgiftsbeläggning avbanktjänster, vilket skulle kunna ha anledning attreagera mot, finns såvitt utskottet har sig bekant varken hosbankinspektionen, hos någon annan myndighet eller hosregeringen. Utskottet avstyrker därför yrkandet i motion1990/91:N292 (fp) på att skall göra ett uttalande tillregeringen mot sådana planer.En annan aspekt på bankernas avgifter uppmärksammas i motion1990/91:98 (mp), som har väckts med anledning av proposition1990/91:142 om handel och tjänster på värdepappersmarknaden,m.m. Bankinspektionen borde, menar motionären, få nyainstruktioner bl.a. om att den skall hindra bankerna från attgenom "alltmer hämningslösa uttag av avgifter" vältra över sinaspekulationsförluster på allmänheten, och då också påsmåspararna. Samma epitet använder motionären när hankarakteriserar den skillnad mellan inlånings- ochutlåningsräntor som tillämpas. Bankinspektionen har, hävdar han,varit alltför passiv i de senaste utlånings- ochförlustskandalerna.Bankinspektionens roll när det gäller att bevaka pris- ochkonkurrensförhållanden inom dess tillsynsområde berör utskotteti det följande. Motioner om skärpt kontroll frånbankinspektionens sida över de finansiella instituten behandlarutskottet i betänkandet 1990/91:NU44 om sammanslagning avbankinspektionen och försäkringsinspektionen, m.m. I dettasammanhang vill utskottet tillfoga några allmänna synpunkter påden fråga som motionären har tagit upp.Det bör normalt i första hand vara ägarna som får bärakonsekvenserna när en bank gör stora kreditförluster. Omtillfredsställande konkurrens mellan olika kreditinstitut rådertorde ett förlustdrabbat institut ha svårt att i högre gradbelasta sina kunder. Dessa kommer ju då att lockas avförmånligare villkor hos andra institut. Det är därför av storbetydelse att konsumenterna har goda möjligheter att få inblicki och jämföra de ränte- och avgiftsvillkor som tillämpas.Utskottet återkommer i det följande till detta ämne. Någotsärskilt uttalande på grundval av det berörda yrkandet i motion1990/91:N98 (mp)-- vilken i huvudsak gäller helt andra frågor --anser utskottet inte att det finns skäl för.Branschglidning och konkurrensBranschglidning -- utgångspunkterEtt centralt inslag i den lagstiftning som föreslås ipropositionen är bestämmelser som medger branschglidning i denfinansiella sektorn. Banker och andra finansiella företag å enasidan och försäkringsbolag å den andra får enligt dessamöjlighet att äga aktier i varandra och att ingå i sammakoncern. Utvecklingen på de finansiella marknaderna utomlandsåberopas som motiv för detta. I de flesta råderfriare samarbets- och ägarförhållanden mellan bank- ochförsäkringsbolag än i vårt land, framhålls det, och det har påmånga håll också skapats legala förutsättningar både för direktägande över de hittillsvarande branschgränserna och för ettägande inom ramen för en holdingbolagskoncern. Någon särskildEG-reglering finns emellertid i princip inte.De åsyftade bestämmelserna om branschglidning finns i förstahand i de ändrade versioner av bankrörelselagen ochförsäkringsrörelselagen som regeringen föreslår.Bestämmelserna har i huvudsak följande innebörd. En bank fårefter tillstånd av regeringen eller bankinspektionen förvärvaorganisationsaktier i ett försäkringsbolag. Insatsen skallavräknas från bankens kapitalbas. På motsvarande sätt får ettförsäkringsbolag efter tillstånd av regeringen ägaorganisationsaktier i banker och andra finansiella företag. av sådana aktier får emellertid inte gåutöver en ram, vars definition har en tämligen teknisk prägel.Beträffande livförsäkringsbolag utgörs den i huvudsak av egetkapital och av vissa nettotillgångar och beträffandeskadeförsäkringsbolag av eget kapital och likställda fonder,av skatteutjämningsreserv och uppskovsbelopp samt avvissa nettotillgångar.Vissa särskilda regler införs i fråga om kapitaltäckning. Omett försäkringsbolag är dotterbolag till en bank behandlas det ikapitaltäckningshänseende som om det står utanför koncernen.Detsamma gäller om det ingår i samma holdingbolagskoncern som enbank. Det krav på konsoliderad kapitaltäckning som annars gällerför en finansiell koncern tillämpas alltså inte påförsäkringsbolaget. I stället avräknas holdingbolagets tillskotttill försäkringsbolaget från kapitalbasen. För att finansbolagskall få större praktiska möjligheter att vara moderbolag tillförsäkringsbolag undantas försäkringsbolag även frånfinansbolagslagens regler om konsoliderat kapitalkrav.Det kan noteras att vissa banker och större försäkringsbolag iförväntan på en sådan lagstiftning rörande branschglidning somnu föreslås redan har förberett och utvecklat en samverkan.Detta har huvudsakligen skett genom optionsavtal.Försäkringsinspektionen lämnar i sin publiceradeberättelse om bl.a. följande exempel pådetta. Försäkringsföretagen och har beslutat omett samgående som innebär att SPP går in som delägare inuvarande . Detta sker genom en riktadnyemission som SPP betalar med aktier och köpoptioner i ,vilket kommer att få den nya försäkringsbolagskonstellationensom majoritetsägare. SE-banken har en köpoption avseende förvärvav av aktiekapitalet i . harförvärvat 49,av aktierna i . har stärktett mångårigt samarbete med sparbankerna genom förvärv av 17%av aktierna, motsvarande av rösterna, i SparbankernasBank.Regeringens förslag till regler beträffande branschglidningavstyrks, som redan har nämnts, från sida i motion1990/91:N111; motiveringen har refererats i det föregående.Yrkanden av samma innebörd framställs från sidai motion 1990/91:N109. Partiet avvisar en ytterligaremaktkoncentration på bank- och försäkringsområdena, sägs deti motionen. Resultatet av försäkringsutredningen (Fi 1990:11)borde inväntas. Från de borgerliga partiernas sida har man idetta sammanhang inte framställt några yrkanden rörande deföreslagna bestämmelserna i bankrörelselagen etc. utan i ställetpå ett mera allmänt sätt tagit upp frågan om konkurrens inom denfinansiella sektorn.Redovisning av avtalsvillkor -- utgångspunkterKonsumenternas möjligheter att få inblick i och jämföra devillkor som banker och försäkringsbolag tillämpar i sinverksamhet är ämne för tre motionsyrkanden.Enligt motion 1990/91:N108 (m) bör hos regeringenbegära förslag till lagbestämmelser om transparens av regler ochvillkor för konsumenter av bank- och försäkringstjänster. Detmåste, säger motionärerna, finnas tydliga regler om redovisningsåväl till kunderna som till den kommande finansinspektionen --efterträdare till bankinspektionen och försäkringsinspektionen(se 1990/91:NU44) -- av räntesatser, ränteberäkningsgrunder m.m.Ett snarlikt yrkande framställs i motion 1990/91:N112 (fp);enligt detta skall hos regeringen begära förslag tillregler som möjliggör för kunderna att jämföra räntor och villkori övrigt inom bank- och försäkringsverksamhet. Motionärerna villatt finansinspektionen offentligt skall redovisa de uppgiftersom det är fråga om. Skyldighet för bankerna att på kontoutdragvid tydligt ange räntesatser för ifrågavarandekontoslag efterlyses i motion 1990/91:N210 (s).Utskottet redovisar först i korthet olika bestämmelser ochinformationsaktiviteter som har intresse i detta sammanhang.Enligt konsumentkreditlagen (1977:981) är en näringsidkare iregel skyldig att vid marknadsföring beträffande kredit lämnainformation om den effektiva räntan för krediten. Ikonsumentförsäkringslagen (1980:38) finns mera utförligabestämmelser om information. I första hand gäller att ettförsäkringsbolag innan försäkring tecknas skall lämna deninformation om sina och andra försäkringsvillkor somkonsumenten behöver för att kunna bedöma kostnaden för ochomfattningen av försäkringen. Denna information skall utformasså att den underlättar valet av försäkringsform.Svenska bankföreningen sammanställer sedan åtskillig tidtillbaka en månatlig översikt över de vanligasteinlåningskontona i alla banker. Denna översikt hålls tillgängligför intresserade och tillställs bankinspektionen; den refererasåterkommande i dagspressen. I översikten anges även s.k.jämförräntor enligt anvisningar. Genombankinspektionens försorg förs ett avgiftsregister, som omfattarett stort antal olika avgiftstyper.En uppgift för bankinspektionen är att på olika sätt bevakaoch söka främja kännedom om pris- och konkurrensförhållandeninom dess tillsynsområde. Bankinspektionen har i en promemoriaden redovisat överväganden och förslag från enarbetsgrupp inom inspektionen vars uppgift har varit att utformaen konsumentpolicy rörande information, avtalsvillkor ochprissättning. I promemorian diskuteras bedömningsgrunder förkonsumentskyddets kvalitet. I fråga om information ställs kravpå kontinuitet, säkerhet och valfrihet liksom på tydlighet,kontrollerbarhet och jämförbarhet. För en rättvis prissättninganges principen "pris efter prestation". När det gäller att sökastyra kundernas beteende anses i första hand positivastimulanser böra prövas; dessa bör utformas på ett sätt som inteförsvårar prisjämförelser. Vidare behandlas bl.a. utformningen av räntevillkor.Bankinspektionen avser, meddelas det, att i samverkan medandra berörda myndigheter, såsom , NO ochdatainspektionen, genom en ständigt pågående dialog medinstitutens företrädare driva de konsumentskyddsfrågor somredovisas i promemorian. Under förutsättning att en samstämmigsyn därvid uppnås och att instituten tar initiativ till egnaåtgärder i den angivna riktningen anser inspektionen att meringripande normgivning inte bör komma i fråga.Information om livförsäkringar är ämnet för en arbetsgrupp hosförsäkringsinspektionen, vari företrädare för branschen,bankinspektionen och medverkar. Gruppen stårinför avslutningen av sitt arbete, vilket avses utmynna iallmänna råd från försäkringsinspektionen rörande informationdels innan ett försäkringsavtal sluts, dels underförsäkringstiden.Sammanfattningsvis kan alltså konstateras att regler ochrekommendationer av olika slag i fråga om information till bank-och försäkringskunder -- och presumtiva sådana -- finnseller förbereds och att de båda tillsynsmyndigheterna spelar enaktiv roll när det gäller att förbättra informationssystemet.Dessa myndigheter har, som antytts, föreslagits blisammanförda till en myndighet, benämnd finansinspektionen.Konkurrens -- utgångspunkterFrån de borgerliga partiernas sida har man i detta sammanhanginte framställt några yrkanden som direkt rör de föreslagnabestämmelserna om branschglidning i bankrörelselagen ochförsäkringsrörelselagen utan i stället på ett mera allmänt sätttagit upp frågan om konkurrens inom den finansiella sektorn.Moderata samlingspartiets synpunkter i denna fråga framförs imotion 1990/91:N108. Motionärerna vill att dels skallhos regeringen begära förslag till en antitrustlagstiftning, somkan tillämpas på finansiella koncerner, dels göra ett uttalandetill regeringen om att konkurrenssituationen bör beaktas vidtillståndsgivning enligt de föreslagna nya reglerna. Några storabankgrupper och försäkringsbolag har en dominerande ställninginom sina områden, påpekar motionärerna. De betecknar det somviktigt att konkurrensen mellan aktörerna på bank- ochförsäkringsmarknaderna förstärks. Regleringen av bankväsendethar medfört, hävdar motionärerna, att den normalakonkurrenslagstiftningen inte är tillämplig inombankverksamheten. Finansiella koncerner som skapas genombranschglidning kan, betonar de, få en mycket stark ställning,dels i förhållande till kunderna, dels genom sin dominans påaktiemarknaden. Denna dominans kan dock minska om Sverigeansluts till EG.Genom en antitrustlagstiftning skulle, menar motionärerna,åstadkommas att ingen finansiell gruppering uppnår en skadligdominans. Lagstiftningen borde ge det allmänna möjlighet attingripa mot företag i samband med köp eller finansiering; denkunde antingen anknytas till konkurrenslagen eller föreskrivakontroll genom finansinspektionen. Intill dess en sådanlagstiftning har trätt i kraft har, uttalas det i motionen,regeringen ett övergripande ansvar för att upprätthålla eneffektiv konkurrens. Vid prövning av aktieförvärv borderegeringen fästa särskild vikt vid konkurrenssituationen.I huvudsak samma argumentation möter från sida imotion 1990/91:N112. De här aktuella yrkandena i denna är ocksålikartade med de nämnda. skulle hos regeringenbegära förslag till skärpt konkurrenslagstiftning för attskadlig dominans skall undvikas inom finanssektorn. Vidareskulle för regeringen framhålla betydelsen av attkonkurrenssituationen beaktas vid tillståndsgivningen. I motion1990/91:N292, som väcktes under allmänna motionstiden, harfolkpartiet också tagit upp frågan om konkurrens i banksektorn.Riksdagen föreslås där göra en meningsyttring till regeringenbeträffande vikten av sådan konkurrens. Flera tecken tyder på,säger motionärerna, att konkurrensen mellan bankerna inte är såstark som möjligt; särskilt skulle detta gälla inlåningssidan.Gapet mellan bankernas in- och utlåningsräntor har ökat undersenare år, framhålls det. Bankinspektionen borde uppmärksamtbevaka marknaden.Även från sida påyrkas, i motion 1990/91:N113,att skall göra ett uttalande i saken till regeringen.Det är, sägs det i denna motion, nödvändigt med en skärptoffentligrättslig lagstiftning för att garantera enmarknadskonform och pluralistisk kapitalmarknad. Den ökadebranschglidningen och rätten till koncernbildningar kan ledatill allianser, sammanslagningar, övertaganden och fusioner somär direkt skadliga för marknaden, anförs det. Regeringen bordeöverväga om den skärpta generella konkurrenslagstiftning som äratt vänta -- på grundval av förslag från konkurrenskommittén(C1989:03) -- är till fyllest på kapitalmarknaden. I annatfall borde en särskild antitrust- eller kartellagstiftningövervägas.Konkurrensaspekten berörs också i motion 1990/91:N111 (mp).Konkurrensen upprätthålls lika effektivt genom att ytterligarefusioner förhindras inom landet som genom att utländska företagetablerar egen verksamhet i , säger motionärerna. Dennuvarande utvecklingen mot ökad storskalighet och därmedinternationalisering inom kredit- och försäkringsväsendet ärolycklig och bör motverkas, tillägger de. Resonemanget utmynnari två yrkanden. Dels skulle i ett uttalande tillregeringen ansluta sig till de principer som enligt motionen börvara vägledande för utvecklingen inom bank- ochförsäkringsväsendet. Dels skulle regeringen anmodas atttillsätta en utredning med uppgift att föreslå åtgärder somfrämjar dencentralisering och mångsidighet och motverkarspekulation inom bank- och försäkringsbranscherna.I anslutning till de fyra nämnda motioner som har väcktsfrån borgerligt håll med anledning av propositionen villutskottet först erinra om de särskilda bestämmelser omföretagsförvärv som ingår i konkurrenslagen (1982:729) ochgäller . Dessa bestämmelser (5--9 och 19--23 §§) --som inte nämns i motionerna -- beskrivs också i utskottetsbetänkande /91:NU33 om konkurrenslagstiftning. Derasinnebörd är i huvudsak följande. Om en konkurrensbegränsning medskadlig verkan består i att en näringsidkare, genom att göra ettvisst företagsförvärv, får en dominerande ställning på marknadenför en viss vara, tjänst eller annan nyttighet eller förstärkeren redan dominerande ställning, skall sökaförhindra den skadliga verkan genom förhandling. Är saken avsärskild vikt från allmän synpunkt får förhandlingen syfta tillatt näringsidkaren skall avstå från förvärvet. Somföretagsförvärv räknas också förvärv av aktier, liksom fusion. Isista hand kan domstolen förbjuda förvärvet resp. ålägganäringsidkaren att avhända sig aktierna. För att ett beslut omförbud eller åläggande skall bli giltigt krävs att regeringenfastställer det.På grundval av dessa bestämmelser harnäringsfrihetsombudsmannen (NO) prövat ett stort antalföretagsförvärv, ett 70-tal. Några sådana fall har förtstill , som emellertid inte har bifallit NOstalan. Även förvärv på de finansiella marknaderna är föremål förNOs uppmärksamhet. Ett exempel är PKbankens förvärv av dåvarandeNordbanken år 1990.De närmare förutsättningarna för ingripanden motföretagsförvärv framgår av den utförliga motiveringen tillkonkurrenslagen (prop. 1981/82:165 s. 95 f.). Särskilt pekas dåpå situationer då ett företagsförvärv ger en sådan ökadmarknadsmakt åt förvärvaren att man riskerar olika former avmissbruk av en monopolistisk eller dominerande ställning.Missbruket kan ta formen av monopolvinster. Förvärvet kan undanröja en konkurrent och alltsåminska antalet oberoende företag på marknaden. Ett förvärv kanockså påverka näringslivets struktur genom att ge upphov tills.k. defensiva sammanslagningar bland kvarstående konkurrenter.Också vad som kallas konglomerat får uppmärksammas med avseendepå effektivitetsaspekten och med hänsyn tillmaktbalansfrågor på marknaden.Konkurrenskommittén (C 1989:03) skall enligt sina direktiv(dir. 1989:12) behandla reglerna om företagsförvärv i olikaavseenden. I första hand skall den utvärdera tillämpningen av detidsfrister som gäller. Mot bakgrund av de erfarenheter somnumera har vunnits skall kommittén utvärdera hurkonkurrenslagens regler om förvärvsprövning har fungerat ipraktisk tillämpning och om lagens syfte har uppnåtts.Utvärderingen skall bl.a. avse hur begreppet dominans, dvs. attett förvärv leder till eller förstärker en dominerandeställning, har tillämpats.