bet · GE01FiU30 · 1991-05-30 00:00:00 — I stället skall arbetslösheten motverkas genom bl.a.åtgärder för en väl fungerande arbetsmarknad och åtgärder med tonvikt påutbildning, utbyggd infrastruktur över hela landet, insatser för rehabiliteringoch bättre arbetsmiljö. I motion Fi65 av m.fl. (c) betonasvikten av att utnyttja satsningarna på infrastrukturinvesteringar som medel motökad arbetslöshet. I motion Fi64 av m.fl. (c) framhållsbyggmarknadens betydelse för sysselsättningen. För att möta nedgången inybyggnadsverksamheten borde regeringen vidtagit åtgärder för att stimuleraombyggnadsverksamheten.Utskottet noterar med tillfredsställelse att det på många punkter är en godöverensstämmelse mellan propositionens och ställningstaganden vadgäller de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken. I motion Fi37(c) framhålls sålunda att inflationsbekämpningen måste prioriteras,finanspolitiken måste vara stram, offentliga sektorn skall effektiviseras ochutgifternas andel av BNP skall dras ned så att skattekvoten därigenom kanminska. Vidare råder allmänt en samsyn vad gäller kraven på att uppnå enuthållig tillväxt. I likhet med motionärerna vill utskottet understryka att dekanske svåraste miljöproblemen är globala till sin karaktär och därför måsteangripas genom internationella överenskommelser. Inom många områden kommeröverstatliga beslut att bli nödvändiga.I anslutning till diskussionen om EG-politiken föreslås i motionen attregeringen lägger fram förslag om skatter och avgifter påkoldioxidutsläpp och miljöskadliga energiråvaror med en profil enligt dediskussioner som förs inom EG. Sådana skatter och miljöavgifter borde, enligtmotionärerna, skapa förutsättningar för att sänka andra skatter.Som utskottet ser det bör inte ensidigt vidta sådana åtgärder somföreslås i motionen. De i motionen föreslagna skatte- och avgiftspålagornaskulle slå igenom på exportpriserna och bidra till att försämra den svenskaindustrins konkurrenskraft. De negativa verkningarna på den svenskaindustriproduktionen och sysselsättningen skulle bli betydande. Vidare skullesådana åtgärder framtvinga en flyttning av produktionen utomlands där miljö-och avgiftskraven är lägre. Därmed skulle ur ett globalt perspektiv inget varavunnet.I motionen framhålls att det totala sparandet måste öka. Men det ökadesparandet måste, som också framhålls i motion Fi36 (m, fp), ske i den privatasektorn. Något egenvärde i ett sparande genom offentliga budgetöverskott ellersparande i socialförsäkringssystemen finns inte, menar motionärerna.Utskottet delar motionärernas uppfattning att det totala sparandet måste blistörre. Det är av stor betydelse att det privata sparandet ökar, men det ärinte realistiskt att tro att den förväntade ökningen i hushållssparandet kanhäva sparandebristen i samhället. Som utskottet ser det måste en väsentlig delav det samhälleliga sparandet ske inom den offentliga sektorn. Att upprätthållaett högt offentligt sparande är nödvändigt mot bakgrund av sparandebristen iekonomin som helhet, och det förblir därför ett viktigt mål förfinanspolitiken.Utskottet återkommer senare i betänkandet till frågor rörande sparandet iAP-fonderna.I motion Fi37 (c) redovisas som nämnts en inriktning avarbetsmarknadspolitiken som på många punkter överensstämmer med propositionens.I likhet med vad som uttalas i arbetsmarknadsutskottets yttrande 1990/91:AU5yvill finansutskottet framhålla vikten av att de arbetsmarknadspolitiskaåtgärderna får en utbudsinriktad profil. I motionerna Fi64 (c), Fi65 (c) och ianslutning till yrkande 5 i Fi37 (c) föreslås emellertid åtgärder som kaninnebära att arbetskraften på ett olyckligt sätt binds i projekt som intenödvändigtvis skulle haft högsta prioritet om läget på arbetsmarknaden varittillfredsställande. Inriktningen av infrastrukturinvesteringarna bör intestyras av läget på olika lokala arbetsmarknader. Inte minst frånregionalpolitiska synpunkter är det av stor betydelse att skapa godabetingelser för en varaktig sysselsättning. är det viktigt attarbetsmarknadspolitiken inte låser fast arbetskraften på ett sådant sätt attriskerna för en snabb överhettning i ekonomin ökar då konjunkturernaförbättras. För att långsiktigt värna sysselsättningen måsteöverhettningstendenser i ekonomin undvikas. Det är vidare nödvändigt att dekonkurrensutsatta delarna av vår ekonomi får växa på bekostnad av den skyddadesektorn. Även arbetsmarknadspolitiken måste bidra till en sådan utveckling.Mot denna bakgrund vill finansutskottet i likhet med arbetsmarknadsutskottetuttala sin tillfredsställelse över den ytterligare förstärkning avarbetsmarknadsåtgärderna som regeringen förordar. Åtgärderna har koncentreratstill sådant som exempelvis utbildningsvikariat, insatser motungdomsarbetslöshet och utökad arbetsmarknadsutbildning.Det ställningstagande till inriktningen av arbetsmarknadspolitiken somutskottet här ställt sig bakom utgår från den bedömning av den ekonomiskautvecklingen som utskottet tidigare i betänkandet redovisat. Skulle detemellertid visa sig att t.ex. den internationella lågkonjunkturen, i motsatstill vad som här förutsatts, blir djup och långvarig krävs mycket kraftigarearbetsmarknadspolitiska insatser än vad som föreslås. Utskottet utgårsjälvfallet ifrån att regeringen med största uppmärksamhet följer utvecklingenpå arbetsmarknaden.I motion Fi37 (c) yrkande 5 återkommer med kravet att ytterligare 10miljarder kronor anvisas till infrastrukturinvesteringar. Utskottet avstyrkerdetta yrkande med hänvisning till att avsatt medel för dettaändamål (1990/91:TU24).Med det anförda avstyrker utskottet motionerna Fi37 (c) yrkandena 1, 4 och 5,Fi64 (c) yrkande 3 och Fi65 (c) yrkande 3.På samma sätt som i motion med anledning avbudgetpropositionen framhålls i motion Fi38 (v) att den ekonomiskapolitikens främsta uppgift är att skapa balans i ekonomin genom att bekämpainflationen med aktiv prispresspolitik. måste den fördafördelningspolitiken särskilt beakta låginkomsttagarnas och kvinnornas svagaställning i vårt samhälle. Politiken måste också syfta till att bl.a. uppnåekologisk balans, försvara den generella välfärdspolitiken, demokratiseraarbetslivet och skapa en bättre arbetsmiljö med minskad utslagning. I motionenunderstryks att fixeringen vid lönernas betydelse för inflationen måsteöverges. Inflationen måste i stället bekämpas med bl.a. åtgärder motprissättningen och mot spekulativa vinstintressen.Utskottet kan i långa stycken känna sympati för de allmänna målformuleringarrörande inriktningen av fördelningspolitiken och de ambitioner somvänsterpartiet redovisar när det gäller sysselsättnings- och välfärdspolitiken,utbildnings- och forskningspolitiken, regional balans, kraven på en god yttremiljö och förbättringen av arbetsmiljön. Utskottet är emellertid övertygat omatt den inriktning av den ekonomiska politiken som förordar intekan bidra till att nå de av partiet uppställda målen.I motionen anges flera goda skäl till att den konkurrensutsatta sektorn iekonomin måste få större betydelse. Den kunskapsintensiva delen av svenskindustri måste stärkas. Utskottet kan inte tolka den analys av utvecklingen iSverige , som redovisas i motionen, på annat sätt än attvänsterpartiet vill varna för att överhettningstendenser ånyo uppträder iekonomin. Enligt motionärerna kan detta leda till att "en gammal förlegadindustristruktur byggs fast i vår industristruktur". Utifrån detta synsättfinner utskottet det märkligt att motionärerna föreslår en expansivfinanspolitik som bygger på generella efterfrågestimulanser. På mycket kortsikt skulle med stor sannolikhet en sådan politik pressa tillbakaarbetslösheten. Men mycket snart skulle inflationen åter ta fart och därmedmöjligheten att värna om sysselsättningen gå om intet. Men detta innebär inteatt regeringen därigenom, som motionärerna vill hävda, harövergett det som motionärerna anser vara god traditionell stabiliseringspolitiksom medel i den ekonomiska politiken. Val av medel är självklart beroende avdet ekonomiska läget. I det nuvarande kortsiktiga perspektivet, där situationenkaraktäriseras av stigande arbetslöshet och svårigheter att nå balans iutrikeshandeln, finns inte enligt utskottets mening utrymme för en expansivfinanspolitik.Utskottet kan inte i något avseende dela uppfattning omRehnbergkommissionens arbete. Däremot kan det finnas anledning att beakta vissaav de faktorer som anser vara inflationsdrivande. Som utskottetser det finns det sålunda skäl att bedriva en prispressande politik. Somframgår av finansplanen har ett par olika initiativ tagits för attbryta inflationsförväntningarna och få till stånd en snabbare prisanpassning.Överenskommelser har träffats mellan regeringens särskilda förhandlingsgruppoch representanter för dagligvaruhandeln om att begränsa prisökningstakten.Regeringen har aviserat åtgärder för att hålla tillbakaprisstegringar främst inom livsmedelsområdet. För att hålla tillbakaboendekostnaderna avser regeringen att tillsätta en förhandlare med uppdrag attutforma ett stabiliseringsavtal för hyresmarknaden.I motion Fi38 (v) görs allmänna uttalanden om betydelsen av att föra enmiljöinriktad politik. Genom lagstiftning och kontroll skall utbyggnaden avproduktionskapaciteten leda fram till en miljövänlig produktion. Uppbyggnadenav energisystem och industriprocesser måste förändras så att våra samhällenblir ekologiskt uthålliga. Utskottet kan inte se att de ambitioner som enligtmotionärerna skall vara utgångspunkt för utformningen av miljöpolitiken pånågot sätt avviker från den syn på miljöfrågorna som regeringen företräder.I motionen föreslås också att uttalar sig mot att Sverigeunderordnar sig EGs politik. Målsättningen skall, sägs det i motionen, varadensamma som mot andra stater, dvs. beredskap till samarbete och frihandel meninte underordning och beroende. Vidare avvisar det aviseradeförslaget att utländska köp av svenska företag skall underlättas. Utskottetvill erinra om att har uttalat sig för att skall ansöka ommedlemskap i . Förhandlingar får visa på vilket sätt blir delaktigt iden europeiska integrationen.Mot bakgrund av vad utskottet här anfört avstyrks motion Fi38 (v) yrkandena1, 3, 10 och 11.I partimotionen Fi39 från de gröna samt motionerna Fi53av m.fl. (mp), Fi67 och Fi68, båda av ochLars (), anförs att vid utformningen av den ekonomiska politikenmåste utgångspunkten vara att skapa ekologisk balans, vilket enligtmotionärerna kräver en minskning av den materiella förbrukningen. I motionernatas specifika frågor upp som berör hela samhället från produktions- tillkonsumtionssektorerna och energisystemen. Särskilt understryks kravet på enomställning av energiproduktionen. Användningen av fossila bränslen måstekraftigt dras ned, och den totala energiförbrukningen måste minska , vilket ger en halvering . De medel som aviseras för att uppnåde miljöpolitiska målen är främst nya eller ökade avgifter och skatter inomenergiområdet, som partiet förordar sänkta arbetsgivaravgifter ochsänkt mervärdeskatt inom flera områden. tar också bestämt avståndfrån att lämnar in en ansökan om medlemskap i vill med anledning av dessa motioner anföra följande. Miljöpartietsuttalade syfte är att minska den materiella förbrukningen, dvs. Som utskottet vid ett flertal tillfällen tidigare framhållit (jfrt.ex. 1990/91:FiU20) skulle en sådan politik leda till sänktlevnadsstandard. Detta skulle sannolikt skapa stora fördelningspolitiskaspänningar och orättvisor och genom en försämrad konkurrenskraftkraftigt försvåra möjligheterna att nå balans i utrikeshandeln. Utrymmet förstatsmakterna att kompensera och stödja särskilt utsatta grupper skulle därmedminska drastiskt. har också observerat detta dilemma i motionenFi39 (mp). För att minska utgiftstrycket i den offentliga sektorn förordassålunda att transfereringssystemen görs regressiva och att en allmän värntjänstinförs för att klara ökade krav på samhällsinsatser inom vård- ochomsorgssektorn. Vid sidan av dessa förslag föreslås också att arbetstiden sänkstill 38-timmarsvecka. Som utskottet ser det saknar förslag tillinriktning av fördelningspolitiken all realism.Den omläggning förordar är i vissa avseenden så långtgående attkonsekvenserna inte går att överblicka ens i det korta perspektivet. Riskernaför ekonomisk utarmning är emellertid uppenbara. Dessa risker förstärks om manockså beaktar att Europapolitik i realiteten skulle innebära attvår öppenhet mot omvärlden minskar. Som framhölls i här nämnda betänkande välfärd som vi uppnått till stora delar sin grund i vår ekonomisöppenhet. En fortsatt tillväxt av vår handel med omvärlden, fortsattamöjligheter för svenska företag att etablera sig i utlandet och utländskaföretag att etablera sig i är några av de viktigaste förutsättningarnaför en positiv utveckling av den svenska ekonomin.Att avskärma den svenska ekonomin genom att avvisa möjligheten för Sverigeatt konkret delta i integrationsprocessen i innebär att den ekonomiskapolitiken ges en inriktning som utskottet inte kan ställa sig bakom. I motionFi39 (mp) framhålls särskilt att miljöproblemen i stor utsträckning är avglobal natur. Utskottet finner det anmärkningsvärt att vill avståifrån att direkt kunna påverka den miljöpolitik som utformas av majoritetenav länder.Med det anförda avstyrks motionerna Fi39 yrkandena 1, 3 och 7, Fi48 yrkande5, Fi53, Fi67 och Fi68.Sammanfattning av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politikenFlera faktorer talar för att den internationella lågkonjunkturen nu kommeratt brytas och att den sålunda varken blir lång eller djup. Framtidsutsikternahar härigenom förbättrats markant för den svenska ekonomin. Men Sverigebefinner sig i en lågkonjunktur och läget på arbetsmarknaden är oroande. Fullsysselsättning är det centrala målet för den ekonomiska politiken. Dennuvarande situationen ställer härför bl.a. stora krav påarbetsmarknadspolitiken som måste inriktas mot rörlighetsfrämjande åtgärder ochåtgärder som stimulerar aktivt arbetssökande, kompetenshöjning, omskolning ochyrkesinriktad rehabilitering.Om sysselsättningen även skall kunna hävdas måsteinflationsbekämpningen ges högsta prioritet. har passerat vändpunktennär det gäller inflationen. Framför oss ligger nu en period med betydligt lägreprisstegringar. Men om denna positiva utveckling icke skall brytas krävs enfortsatt stram finanspolitik och ett fortsatt målmedvetet arbete med atteffektivisera den offentliga sektorn.För del förbättras de ekonomiska utsikterna dels av destrukturåtgärder som vidtagits för att återvinna tillväxten, dels definanspolitiska åtgärder som satts in för att bidra till balans i ekonomin.Arbetet med stabiliseringsavtalet måste fullföljas på de delar avarbetsmarknaden som återstår.StabiliseringsavtaletSom utskottet redovisat tidigare i betänkandet har nedgången i deninternationella konjunkturen inneburit en påtaglig försämring i läget påarbetsmarknaden. Detta tillsammans med fallande vinster och åtstramningar i denoffentliga sektorn verkar återhållande på de nominella löneökningarna. mening har emellertid stabiliseringsavtalet haft en avgörandebetydelse för den nu pågående dramatiska nedväxlingen av de nominellalönekostnadsökningarna.Det stabiliseringsavtal som träffats omfattar av landetslöntagare. Utskottet vill understryka vikten av att resterande delar avarbetsmarknaden ansluter sig till stabiliseringsavtalet. Därigenom kommeravtalet att bidra till att pressa ned inflationen och därigenom hävdahushållens köpkraft. Med hänsyn till den betydelse som stabiliseringsavtalethar för den kommande ekonomiska utvecklingen bör regeringen, enligt utskottetsmening, göra en samlad redovisning och bedömning av avtalets resultat. Dennasummering av stabiliseringsavtalet bör redovisas för under hösten.Vad utskottet här anfört om en redovisning av stabiliseringsavtaletbör som sin mening ge regeringen till känna.Förhållandena på arbetsmarknaden är i stort reglerade genom stabiliseringsavtalet. En del av innehållet istabiliseringsavtalet är uppmaningen till de avtalsslutande parterna att underde båda närmaste åren se över sina avtals- och förhandlingssystem medmålsättningen att minska automatiken i konstruktionerna så att löneglidningenkraftigt begränsas. I propositionen framhålls att arbetsmarknadens parter nuhar en unik möjlighet att reformera det svenska lönebildningssystemet.Utskottet delar föredragandens uppfattning att det är nödvändigt att parternatar till vara denna möjlighet.I motion Fi38 (v) yrkande 4 riktas stark kritik mot ansträngningarna attdriva igenom ett stabiliseringsavtal omfattande hela arbetsmarknaden. Någontvångslag kan inte accepteras, sägs det i motionen.Utskottet delar inte motionärernas kritik mot Rehnberggruppens arbete. Någontvångslag är inte aktuell. Motionsyrkandet avstyrks.AP-fondernaI motion Fi36 (m, fp) anförs att löntagarfonderna bör avvecklas enligtden plan de borgerliga partierna upprättat. Motionärerna vill i ställetuppmuntra det enskilda ägandet. Införandet av fonderna syftar enligtmotionärerna till att öka det kollektiva sparandet på det enskildas bekostnad.Samtidigt framhålls att tryggandet av framtidens pensioner är en av deviktigaste politiska frågorna. hotas ATP-systemet av den dåligatillväxten i svensk ekonomi. Pensionssystemet bör i ökad utsträckning stimuleratill enskilt sparande. Taket i ATP-systemet bör ligga fast och ATP-avgifternaovanför taket avskaffas. Det stimulerar enligt motionärerna det växande antaletindivider som får inkomster över taket att spara för ålderdomen i bl.a. olikapremiereservsystem, vilket ökar det totala sparandet. Motionärerna vill ocksåförbättra möjligheterna till enskilt sparande genom att till allmänheten säljastatliga företag och andra tillgångar.Även i motion Fi37 (c) yrkas att löntagarfonderna skall avvecklas och attAP-fondernas placeringsrätt inte skall vidgas på det sätt som föreslagits i endepartementspromemoria. Enligt motionärerna tryggas inte pensionerna medavkastning från AP-fonderna utan genom en utveckling av svensk ekonomi. Inteheller behöver AP-fonderna utvidgade placeringsbefogenheter för att fullgörasin uppgift som buffert i ATP-systemet. Den ökade avkastningen som aktier kanmedföra är marginell sett i relation till ATP-systemet.I motion Fi38 (v) däremot uttrycks sympati för att vidga fondernasplaceringsmöjligheter för att säkra de framtida pensionerna. Motionärernaefterlyser förslag om hur vägarna till ekonomisk demokrati skall kunnasammankopplas med fondsystemen.Utskottet vill med anledning härav anföra följande. En betydelsefull frågaför utvecklingen av såväl de framtida pensionerna som för sparandet isamhällsekonomin är naturligtvis hur pensionssystemet utformas. Att såsomföreslås i motion Fi36 låta ATP-förmånerna vara oförändrade men att begränsaavgiftsuttaget genom att sätta ett tak för detta, minskar självfalletmöjligheterna att klara de framtida pensionsåtagandena. Att sänkaavgiftsuttaget på de högre inkomsterna för att på så sätt underlätta för dessainkomsttagare att svara för ett privat pensionssparande anser utskottet varaett mindre lämpligt alternativ till sparande i AP-fonderna.Utskottet ser inte heller någon fördel ur samhällsekonomisk synvinkel attsälja ut statliga tillgångar till enskilda sparare. Som utskottet utvecklattidigare i betänkandet skulle det i princip endast innebära att aktier i någrastatliga aktiebolag bytte förvaringsplats med ett antal statliga obligationer.Förslaget saknar således någon större realekonomisk betydelse.Utskottet har inte anledning att föregripa behandlingen av den i motionernadiskuterade departementspromemorian om AP-fondens förvaltning. Utskottet villemellertid redovisa vissa principiella synpunkter med anledning av vad somanförs i motionerna.Av avgörande betydelse för en nations möjligheter att betala pensioner tillsina medborgare är relationen mellan yrkesaktiva och pensionerade. hurmånga yrkesaktiva per pensionär finns det att fördela försörjningsbördan på?Denna försörjningsbörda underlättas av att det finns en kapitalstock, i form avmaskiner, utrustning och anläggningar, vars avkastning också kan bidra till attfinansiera pensionerna. Kapitalstocken i sin tur är beroende av vilkainvesteringar som gjorts tidigare eller med andra ord hur man totalt sett inomlandet fördelat sina inkomster mellan konsumtion och sparande. Ett system somfrämjar långsiktigt sparande och tillväxt ökar således möjligheterna att klaraframtidens pensioner.De rigida placeringsmöjligheter som dagens organisation ochplaceringsbestämmelser för AP-fonderna innebär medför även konsekvenser förkapitalmarknadens funktionsförmåga i stort. Bestämmelserna medför nämligen attnågra av landets kapitalförvaltare saknar möjlighet att genomföra sådanatransaktioner som är en naturlig del av varje annan kapitalförvaltaresverksamhet. Därmed blir även bevakningen av och prisbildningen påkapitalmarknaden sämre än den skulle kunna vara.Det är därför sannolikt att utvidgade placeringsmöjligheter förfondstyrelserna skulle kunna bidra till att öka sparandet i samhällsekonomin.AP-fonderna kan genom friare placeringsmöjligheter uppnå en högre avkastning påsina tillgångar, vilket ger utrymme för en snabbare fondtillväxt. Sparandet isocialförsäkringssektorn skulle därmed bli högre.På kan en friare placeringspolitik för fonderna bidra till attöka nettosparandet i ekonomin genom att investeringarna påverkas positivt viaett större utbud av riskkapital. AP-fonderna representerar en så stor del avdet samlade utbudet av kapital att utökade möjligheter för deras förvaltare attplacera fondkapitalet skulle bidra till en effektivisering av kapitalmarknadeni stort.Det finns således som utskottet ser det goda skäl för att, i stället för attavveckla delar av fonderna, utveckla fondernas verksamhet så att denkoncentreras på en mer effektiv förvaltning av pensionsmedlen. Utskottetavstyrker med det anförda motionerna Fi36 (m, fp) yrkande 3 och Fi37 (c)yrkande 7.Utskottet har inte anledning att nu uttala sig om fondernas möjligheter attöverlåta inflytande till de anställda i de berörda företagen. Det kankonstateras att i det förslag som redovisas i departementspromemorian ingår ensådan möjlighet. Utskottet ser inte anledning att nu göra något uttalande medanledning av motion Fi38 (v) yrkande 9. Den avstyrks därför av utskottet.StatsskuldspolitikenRiksdagen behandlade en proposition om riksgäldskontoretsuppgifter inom statsskuldspolitiken (prop. 1990/91:29, 1990/91:FiU4, rskr.38). Vid behandlingen slogs fast att det övergripande målet förriksgäldskontoret och statsskuldspolitiken skall vara att minimera kostnadernaför statens upplåning. Övriga ekonomisk-politiska mål skall betraktas somrestriktioner för kontorets möjligheter att uppfylla målet omkostnadsminimering. En sådan restriktion är att staten inte skallnettolåna i utländsk valuta för att finansiera statliga budgetunderskott ellerför att förvalta statsskulden. I finansplanen angavs att i den utsträckning somstörre inflöden av valuta uppstår, skall en därtill svarande amortering ske påstatens skuld i utländsk valuta. Vidare gäller att skallsamråda med om statsskuldspolitiken för att säkerställa att dennaavvägs mot penningpolitiken. En konsekvens av kravet att upplåningen skall varakostnadseffektiv är att upplåning från hushåll i syfte att stimulera sparandeinte skall ske om det strider mot det övergripande målet.I motion Fi45 av m.fl. (m) delar man uppfattningenbeträffande det övergripande målet för statsskuldspolitiken och att den s.k.utlandslånenormen ligger fast. Däremot anser motionärerna det inte rimligt attriksgäldskontoret t.o.m. i tider av växande underskott i bytesbalansen skallvara förpliktat att vid ett valutainflöde, orsakat av ett högt ränteläge,amortera ned statens utlandsskuld. Konsekvensen blir en avsevärd höjning avstatens upplåningskostnader, som enskilda låneförmedlare tillgodogörsig en betydande vinst på ränteskillnaden. Uppköp av utländska obligationerutöver planmässiga amorteringar bör därför inte ske.Vidare anförs att den inhemska upplåningen av effektivitetsskäl bör baseraspå riksobligationer och statsskuldväxlar.