bet · GF01KU4 · 1991-11-07 00:00:00 — I betänkandet behandlas sex motioner från allmännamotionstiden . Samtliga motioner avstyrks. Till betänkandethar fogats en reservation (c, kds) samt en meningsyttring avsuppleant (v). 1990/91:K248 av m.fl. (c) vari yrkas2. att hos regeringen begär tillsättandet av enparlamentarisk utredning om införande av länsdemokrati ienlighet med vad som anförts i motionen.1990/91:K501 av m.fl. (mp) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär att frågan om stärkt regionaltsjälvstyre i form av direktvalda regionala parlament utreds ienlighet med vad som anförts i motionen.1990/91:K617 av och (båda c) variyrkas att hos regeringen begär att regeringenskyndsamt utreder och framlägger förslag till inrättande avlänsparlament i enlighet med de riktlinjer centerpartietföreslagit.1990/91:K625 av m.fl. (c) vari med hänvisningtill vad som anförts i motion 1990/91:A491 yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom inrättande av länsparlament.1990/91:K626 av m.fl. (c) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om länsdemokrati i län.1990/91:Bo317 av m.fl. (mp) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att en självständig regional styrelseformövervägs i arbete med att utveckla denoffentliga sektorn. MotionernaI motion 1990/91:K248 yrkande 2 av m.fl. (c)yrkas att begär att regeringen tillsätter enparlamentarisk utredning med uppgift att utarbeta förslag ominförande av länsdemokrati.Enligt motionen är det utmärkande för länsnivån att det intefinns något samlat forum för debatt och beslut om länetsangelägenheter. Uppgifter är spridda men är de olikaorganens verksamhet ofta invävda i varandra på ett sätt, som görstyrelsesystemet näst intill obegripligt för en bredareallmänhet och som medför mycken byråkrati och storaeffektivitetsförluster.I motionen erinras om att länsstyrelserna, som är statligaorgan, har fått allt större och alltmer allmänpolitiskauppgifter. Tendensen har varit, vilket ytterligare markeradesvid den länsstyrelsereform som håller på att genomföras, attalltmer av besluten läggs på landshövding och tjänstemän. Enligtmotionärerna är detta ur såväl demokrati- someffektivitetssynpunkt en olycklig utveckling, som stämmer illamot allmänna deklarationer om decentralisering och omnödvändigheten av ett ökat folkligt inflytande över planeringoch beslut. Länsparlament, som bygger på de nuvarande folkvaldalandstingen, bör enligt motionärerna ta över och länsstyrelsernaavvecklas. Därmed får man i länen en organisation somprincipiellt stämmer väl överens med den vi har på riksplanetoch i primärkommunerna. Med länsparlament av detta slag skulleockså nya möjligheter öppnas för en omfattandedecentralisering, inte bara från riksdag och regering, utanockså från centrala ämbetsverk.En utredning om inrättande av länsparlament begärs också imotionerna 1990/91:K617 av och (bådac) samt 1990/91:K625 av m.fl. (c). I den senaremotionen sägs att en omvandling av landstingen tilllänsparlament skulle vara en demokratisk reform som gav defolkvalda landstingen utökade befogenheter och ett övergripandeansvar för länsfrågorna. Detta skulle skapa ett störreengagemang och vilja att lösa länens regionala problem. En starkregional nivå är enligt motionärerna av största vikt i ettalltmer omfattande EG-samarbete.En regionaldemokratisk reform krävs också i motion1990/91:K501 av m.fl. (mp). Motionärerna anseratt en form av direktvalda regionala parlament bör inrättas, ochatt dessa parlament bör överta nuvarande landstings,länsstyrelsers och väsentliga delar av den centralaförvaltningens uppgifter. Liknande synpunkter framförs i motion1990/91:Bo317, även den av m.fl. (mp). I densenare motionen krävs att utöver det regionala "parlamentet"även landshövdingarna skall utses genom direkta val.I motion 1990/91:K626 av m.fl. (c) behandlasfrågan om länsdemokrati i . Enligt motionärernaråder det kaos i planeringen i . Alltför mångainbördes splittrade organ deltar i planeringsprocessen.De starka aktörerna, storföretagen och staten, gör enligtmotionen som de vill, utan folklig påverkan. Som exempel pekaspå att arbetsplatsbyggandet skett i områdenmed överskott på arbetsplatser men ändå i dåligakollektivtrafiklägen. Resultatet har blivit en snabb ökning avbiltrafiken.Enligt motionärerna kan det vara naturligt att i Stockholmslän påbörja en omläggning där sammanförs medlandstingen. Staten bör erbjuda att taöver uppgifter och personal mot att staten geranslag till motsvarande dagens kostnader förlänsstyrelsen.BakgrundI länsdemokratiutredningens betänkande (SOU 1982:24) Vidgadlänsdemokrati behandlades bl.a. förslag till förstärktsamordning på regional nivå, ändringar i administrativaförfaranden och årsredogörelser för utvecklingen i länen m.m.I 1984 års budgetproposition (bil. 15, s. 39 ff.) konstateradecivilministern att politisk enighet nåtts i huvudfrågan,nämligen att man skulle undvika organisatoriska förändringarmellan statlig förvaltning och självstyrelse samt inom den statliga förvaltningen skulle öka samordningen ochdärvid stärka länsstyrelsernas roll. Civilministern ställde sigavvisande till ett förslag av kommittén om att vissa länsorganskulle ställas under ett starkt lekmannainflytande genom attorganens styrelser utom ordföranden skulle väljas avlandstingen. Civilministern var inte heller beredd att ställasig bakom vissa framlagda förslag till förstärkt samordning avstatlig verksamhet på regional nivå.Under 1983/behandlade utskottet bl.a. enpartimotion av vari föreslogs att nyabetydelsefulla uppgifter skulle överföras till landstingen. Itvå andra c-motioner i samma ärende förordades ett fortsattarbete med länsdemokratifrågorna på grundval avlänsdemokratiutredningens slutbetänkande.Utskottet, som inte fann anledning att frångå det ibudgetpropositionen anlagda synsättet, avstyrkte motionerna (KU1983/84:24 s.40).Ett förslag till ny statlig regional förvaltningsorganisationpresenterades i proposition 1988/89:154. Förslaget byggde på denförsöksverksamhet med samordnad länsförvaltning som bedrivits iNorrbottens län sedan den 1 juli 1986.Den av beslutade reformen (1989/90:BoU4 och 9),innebär bl.a. följande. De nyalänsstyrelsernas ansvarsområde innefattar de verksamheter somtidigare bedrevs av länsvägnämnderna, länskolnämnderna,lantbruksnämnderna samt de dåvarande länsstyrelserna. Viss delav länsbostadsnämndens verksamhet ingår också i de nyalänsstyrelserna, som i övrigt får vidgade befogenheter i vadavser kommunikationsområdet, skogsvården och trafiksäkerheten.På vissa andra områden har ett vidgat samrådsförfarande införts.Förtroendemannainflytandet i de nya länsstyrelserna skallsäkras genom inrättande av nämnder vid sidan av länsstyrelsernasstyrelse. I propositionen hade föreslagits inrättande av femobligatoriska nämnder. fann emellertid att det bordeöverlåtas åt den enskilda styrelse att besluta omvilken nämndorganisation som skulle knytas till länsstyrelsenoch hur den i så fall skall utformas. Detta gav riksdagenregeringen till känna. Enligt ett annat tillkännagivande skallnämnderna i förekommande fall väljas av styrelse,nämnderna skall ha ett ojämnt antal ledamöter -- lägst fem ochhögst elva inkl. ordföranden. Landshövdingen skall inormalfallet vara ordförande. Reformen trädde i kraft den 1 juli1991. I en gemensam reservation av ochmiljöpartiets ledamöter i bostadsutskottet förordades avslag påpropositionen. I reservationen förordades att det fortsattareformarbetet skulle inriktas mot att begränsa dencentraliserade förvaltningen och att decentralisera uppgifternainom detta område så långt det är möjligt till regionala ochlokala organ.Regeringen beslöt att tillkalla en särskildutredare (dir. 1991:31) med uppgift att göra en analys av denoffentliga verksamhetens regionala uppbyggnad samt att göra enperspektivstudie med olika alternativ för en framtida struktur.I direktiven erinras bl.a. om att det på några statligaförvaltningsområden diskuteras om den nuvarande länsindelningenär en lämplig grund för myndigheternas regionala indelning. Inomdelar av den statliga verksamheten finns ett intresse av attskapa regionala enheter som omfattar flera län. Dessa regionalaenheter är dock sällan uppbyggda på likartat sätt utan varjeverksamhet strävar efter en egen regional indelning, vilketmedför problem när det gäller samordning och överblick.I direktiven påpekas vidare att det förs en diskussion omlandstingens framtida roll och uppgifter. I denna diskussionsätts ibland landstingens existens i fråga som detockså förekommer förslag om att ge landstingen ett större ansvarför regionens angelägenheter och utveckling.Viktiga uppgifter för den statliga förvaltningen på regionalnivå bör enligt direktiven även i fortsättningen vara attansvara för samordning, uppföljning och utvärdering avnationella mål samt att arbeta med länets utveckling.Utredaren bör enligt direktiven på grundval av sina analyseroch överväganden göra en perspektivstudie med olika alternativför en framtida struktur av den offentliga verksamheten påregional nivå. Utredaren bör så fullständigt som möjligtredovisa konsekvenserna av de olika alternativen, bl.a. vadgäller möjligheterna att uppnå skilda nationella mål,effektivitet i resurshushållningen, medborgarinflytande ochförtroendevaldas arbetsvillkor.Riksdagen har tidigare avslagit motioner av sammainnebörd som de nu aktuella. Senast skedde det ibetänkande 1990/91:KU3.Bostadsutskottet behandlar i betänkande 1991/92:BoU4 tvåmotioner om förändrad regional indelning m.m.Utskottets bedömningFrågor rörande regionernas ställning och det medborgerligainflytandet över den regionala förvaltningsverksamheten harenligt utskottet hög aktualitet. Inte minst gäller detta, sompåpekas i motion K625, till följd av det ökade EG-samarbetet.Utredningen om den offentliga verksamhetens regionalaorganisation har påbörjat sitt arbete. Iutredningsuppdraget ingår som nämnts att göra enperspektivstudie med olika alternativ för en framtida strukturoch att bl.a. redovisa konsekvenserna av de olika alternativenvad gäller medborgarinflytande. Utskottet är mot den bakgrundeninte berett att nu förorda någon förändring i huvudmannaskapetför den nuvarande statliga regionala förvaltningen. MotionernaK248, K501, K617, K625, K626 och Bo317 avstyrks. Utskottet hemställeratt avslår motionerna 1990/91:K248 yrkande 2,1990/91:K501, 1990/91:K617, 1990/91:K625, 1990/91:K626 och1990/91:Bo317.res. (c, kds)men. (v)den 7 november 1991På vägnarThage G PetersonNärvarande: (), (),(m), (), (),(), (), (),(nyd), (), (),(m), (), von der Esch (m)och ().Från som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten () närvaritvid den slutliga behandlingen av ärendet. () och () anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 5 som börjarmed "Utredningen om" och slutar med "Bo317 avstyrks" bort haföljande lydelse:Utskottet delar motionärernas uppfattning att det av olikaskäl är mycket angeläget att en reformering av styrelseformernapå den regionala nivån genomförs. Den nuvarande ordningen ärotillfredsställande ur såväl demokrati- someffektivitetssynpunkt. Den försvårar decentralisering avbeslutsfunktioner och motverkar möjligheterna till självständigainitiativ i de olika regionerna.I samband med EG-samarbetet betonas ofta den växande betydelseolika regioner kan komma att få som självständigt agerandeenheter inom nationsgränserna och för samarbetet över dessagränser. De styrelseformer som finns i vårt land på regionalnivå är inte ägnade att underlätta och stimulera en sådansamverkan.Den grundläggande bristen är att det inom länen sedan gammaltfinns en uppdelning av ansvaret för länets angelägenheter på enlång rad organ. De viktigaste av dessa är ochlänsstyrelsen men därutöver finns det en rik och svåröverskådligflora av samarbetsorgan.Det utmärkande för länsnivån är således att det inte finnsnågot samlat forum för debatt och beslut om länetsangelägenheter. Uppgifterna är spridda men är också deolika organens verksamheter invävda i varandra på ett sätt somgör styrelsesystemet näst intill obegripligt för en bredareallmänhet, vilket försvårar ett meningsfullt ansvarsutkrävandeoch leder till onödig byråkrati och storaeffektivitetsförluster.Behovet av en reformering är således stort och påträngande.Målsättningen för reformarbetet bör -- som framhålls imotionerna -- vara att ett folkvalt regionalt organ, ettlänsparlament, får det samlade ansvaret för regionens utvecklingpå alla de områden där det krävs initiativ och politiska beslutoch verkställighet av dessa beslut.De reformer som genomförts har gått i motsattriktning, vilket bl.a. inneburit att , det statligaorganet, fått allt vidare uppgifter inom områden som naturligenborde ligga inom ett folkvalt regionalt organ. Det innebärsåledes en ökad statlig styrning i regionala frågor. Det är enutveckling som bör brytas.Länsparlament, som i princip bygger på de nuvarande folkvaldalandstingen, bör ta över det samlade ansvaret. Därmed får man iregionerna en organisation som principiellt stämmer väl överensmed den som finns på riksplanet och i primärkommunerna.Med länsparlament av detta slag kommer också nya möjligheteratt öppnas för en omfattande decentralisering, inte och regering utan också från centrala ämbetsverk. En delav dessa kan avvecklas helt. Regionerna kommer att få störresjälvständighet och ökad bestämmanderätt över de egnaangelägenheterna. Därmed kommer också medborgarnas engagemangför den egna regionen. Förutsättningarna för debatt, insyn ochansvarsutkrävande blir helt andra än vad de nu är.I vissa delar av landet är det av vikt att också en översyn avden regionala indelningen sker så att en bättre överensstämmelseän nu vad gäller näringsliv, kommunikationer ochutbildningsväsende med geografisk omfattning kan åstadkommas. Såbör man t.ex. överväga att sammanföra till en regionalenhet.Utskottet anser, i likhet med motionärerna, att regeringensnarast bör tillsätta en utredning, som utarbetar förslag i defrågor som här har berörts. Eventuellt bör utredningen ocksåöverväga lämpligheten av en försöksverksamhet med vidgadlänsdemokrati i något län på sätt som föreslås i motion K626.Vad utskottet anfört bör ges regeringen till känna.dels att utskottets hemställan bort ha följande lydelse:att med bifall till motion 1990/91:K248 yrkande 2och med anledning av motionerna 1990/91:K501, 1990/91:K617,1990/91:K625, 1990/91:K626 och 1990/91:Bo317 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört.Meningsyttring av suppleantMeningsyttring får avges av suppleant ,eftersom partiet inte företräds av ordinarie ledamot iutskottet.Johan () anför:Enligt min mening bör de centrala statliga myndigheternasstorlek och inflytande minska och landstingen omvandlas tillregionala parlament som övertar länsstyrelsernas och de statligalänsorganens politiska uppgifter. Detta innebär att jag i stortsett ansluter mig till motionerna 1990/91:K625 av . (c), 1990/91:K248 av m.fl. (c),1990/91:K617 av och () samt till1990/91:K501 av m.fl. (mp) i dessa delar.Jag instämmer också med förslaget i motion 1990/91:K626 avOlof m.fl. (c) att det kan vara naturligt att påbörjaen sådan omläggning i län.Vidare anser jag liksom motion 1990/91:Bo317 av . (mp) att landshövdingarna (ordföranden i länstinget) skallvara direktvalda.Det regionala parlamentet bör heta "länsting" och haverksamhetsområden i enlighet med det av vänsterpartietsstyrelse den 13--antagna programmet .Mot bakgrund av det anförda anser jag att utskottet borde hahemställt:att med bifall till motionerna 1990/91:K626 och1990/91:Bo317 samt med anledning av motionerna 1990/91:K248yrkande 2, 1990/91:K501, 1990/91:K617 och 1990/91:K625 som sinmening ger regeringen till känna vad ovan anförts.