bet · GE01AU17 · 1991-04-18 00:00:00 — Inte något enda ärende om brister iarbetsgivares aktiva jämställdhetsarbete har avgjorts avjämställdhetsnämnden som lagen varit i kraft.Utredningen visar också att reglerna om förbud motkönsdiskriminering inte har tillämpats i någon större omfattningvare sig i arbetsdomstolen, hos JämO eller i de fackligaförbundens verksamheter. Utredaren lade fram förslag för attgöra lagen mer ändamålsenlig både i fråga omdiskrimineringsförbuden och de aktiva åtgärderna.Den passivitet när det gäller jämställdhetsfrågor somutredningen pekar på kan enligt propositionen inte tolkas så attjämställdhet i arbetslivet nu skulle vara förverkligad.Erfarenheterna från bl.a. den forskning som bedrivs på områdetoch den utvärdering av den nuvarande lagstiftningen somutredningen har gjort måste snarare förstås så, attjämställdhetsarbetet inte varit en prioriterad fråga. Samtidigtkonstateras att man ändå på många håll bedriver ett målinriktataktivt jämställdhetsarbete.I propositionen noteras att den nuvarande lagstiftningen harkritiserats för att den inte varit ett tillräckligt effektivtmedel för att driva på utvecklingen i riktning mot jämställdheti arbetslivet. Lagen har har också ansetts vara svårtillgängligoch svår att tillämpa. Det konstateras även att lagen i ett paravseenden inte svarar mot de krav som gäller inom EG.Regeringen betonar den viktiga principen i svenskarbetsrättslig lagstiftning som innebär att man i så storutsträckning som möjligt överlåter åt de kollektivavtalsslutandeparterna på arbetsmarknaden att svara för utformningen avförhållandena på arbetsplatserna och att finna lösningar pågemensamma problem. Principen är vägledande i den nuvarandejämställdhetslagen och bör enligt propositionen vara det även ifortsättningen.I propositionen läggs fram förslag som innebär relativtomfattande ändringar i den nuvarande lagstiftningen. Förslageninnebär ändringar i nu gällande bestämmelser och införande avnya bestämmelser. Vissa förslag innebär att tidigarelagreglerade frågor inte längre skall regleras i lag. För attlagstiftningen skall bli lättillgänglig och överblickbarföreslås att den nu gällande lagen ersätts med en helt ny lag,jämställdhetslagen.Förslaget i sina huvuddrag innebär följande.I den nya lagen framhålls särskilt att lagens syfte är attförbättra främst kvinnornas villkor i arbetslivet.Arbetsmarknadens parter skall samverka för att jämställdhet iarbetslivet skall uppnås.Reglerna om arbetsgivarens aktiva jämställdhetsarbete byggsut. Arbetsgivaren skall utöver vad som gäller underlätta förbåde kvinnor och män att förena förvärvsarbete och föräldraskapsamt motverka att arbetstagare utsätts för sexuella trakasserieroch trakasserier på grund av anmälan om könsdiskriminering.Vidare skall arbetsgivare som har minst tio anställda varje årupprätta en plan för sitt jämställdhetsarbete. Såväl dennaregel som reglerna om aktiva åtgärder skall kunna ersättas medandra regler i kollektivavtal.Förbudet mot könsdiskriminering skall omfatta såväl direkt somindirekt diskriminering. Det skall också bli möjligt att vidlikvärdiga meriter angripa ett könsdiskriminerande syfte hosarbetsgivaren.Vid en ifrågasatt lönediskriminering skall vad som är likaeller som är att betrakta som likvärdigt arbete kunna prövasäven om det inte finns kollektivavtal eller praxis inomverksamhetsområdet eller en överenskommen arbetsvärdering.Arbetsgivare förbjuds uttryckligen att utsätta arbetstagareför trakasserier på grund av att arbetstagaren har avvisatarbetsgivarens sexuella närmanden eller anmält arbetsgivaren förkönsdiskriminering.Den nya lagen innebär en anpassning till de bestämmelser somgäller inom EG.Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 januari1992.Utskottet återkommer i det följande till olika frågor somhänger samman med den närmare utformningen av regeringensförslag till den nya lagen. Det gäller framför allt frågor somhar aktualiserats genom motioner.Jämställdhetslagens ändamål och omfattningEnligt 1§ första stycket i regeringens förslag skall lagenha till ändamål att främja kvinnors och mäns lika rätt i frågaom arbete, anställnings- och andra arbetsvillkor samtutvecklingsmöjligheter i arbetet (jämställdhet iarbetslivet. )Under utredningsarbetet och i samband med remissbehandlingenhar diskuterats om lagen borde utvidgas till att avse även andraområden av samhällslivet än arbetslivet. Frågan behandlas ocksåi propositionen. Där understryks att ett aktivt arbete måsteutföras inom olika samhällsområden om målen för jämställdhetmellan kvinnor och män skall uppnås. Det vilar ett stort ansvarpå stat och kommun, men också på enskilda organisationer ochindivider. Regeringen ser det som ytterst tveksamt om enjämställdhetslagstiftning som tar sikte på samhällslivet istort kan bli ett effektivt medel för att nå de uppställda målenför jämställdhet. Något förslag i den riktningen läggs därförinte fram. Frågor som rör t.ex. lagstiftning omsocialförsäkringen, familjerätten och utbildningen bör enligtregeringen även i fortsättningen behandlas inom de områdena.Samtidigt framhålls att utvecklingen mot jämställdhet hör närasamman med den utveckling som kan föra jämställdhetsfrågornaframåt inom andra samhällsområden. Inte minst viktigt ärsambandet mellan utbildningsområdet och arbetslivet. Regeringenhänvisar till vad som uttalats om betydelsen av ett aktivtarbete för jämställdhetsmålen i skolan och utbildningen förvuxna i samband med propositioner på dessa områden (prop.1990/91:18 resp. 1990/91:85). Det ankommer på huvudmännen förskolväsendet och den högre utbildningen att driva och följa upparbetet för jämställdhetsmålen inom detta område.Jämställdhetslagen bör enligt propositionen således även ifortsättningen behålla sin arbetsrättsliga karaktär. JämO böremellertid, inom ramen för sin informations- ochrådgivningsverksamhet, ges möjlighet att också verka påutbildningsområdet.I fem motioner berörs frågan om lagens tillämpningsområde.Folkpartiet liberalerna vill enligt sin motion A25 att enkommission om jämställdhet i utbildningen överväger om lagenskall vara tillämplig på utbildningsområdet. anser ikommittémotionen A31 att tillämpningsområdet bör utvidgas tillhela samhällslivet, varvid i första hand utbildningsområdet börkomma i fråga. Regeringen bör återkomma med förslag i enlighetmed detta. Även anser enligt sin motion A26 attlagen bör avse samhällslivets alla områden, varvidutbildningsområdet är särskilt viktigt. Partiet vill ha ettförbud mot könsdiskriminering vid antagning till utbildning ochvid examination. m.fl. (mp) efterlyser imotion A30 en utredning med uppdrag att överväga en utvidgningav lagen t.ex. till områdena politik, skola, forskning ochsociala förmåner. m.fl. (v) anser enligt motionA802 att även studerande och forskarstuderande bör omfattas avlagen.Utskottet har i och för sig förståelse för de tankar som kanantas ligga bakom motionerna. Det är således tydligt att ettaktivt jämställdhetsarbete måste bedrivas inom stora delar avsamhällslivet om verklig jämställdhet skall uppnås. Man kan dockfråga sig om en lag med så generell räckvidd som efterlyses ivissa av motionerna skulle få tillräcklig genomslagskraft.Reglerna i en sådan lag skulle med nödvändighet bli mycketallmänt hållna. Det är därför enligt utskottets mening attföredra att såväl mål som mer konkretiserade regler formulerasbeträffande varje område för sig. När det gäller diskrimineringpå grund av kön är det dessutom så att regeringsformeninnehåller regler som direkt eller indirekt innebär förbud motsådant. Genom 2 kap. 16§ förbjuds könsdiskriminerandenormgivning och genom stadgandet i 1 kap. 9§ om saklighet ochopartiskhet skall förhindras att en myndighet i sin verksamhetförfar könsdiskriminerande. Om lagen, liksom , begränsastill arbetslivets område vinner man enligt utskottet denfördelen att lagreglerna kan anpassas till arbetslivetssärskilda förhållanden. Lagen kan anslutas till samma mönstersom övrig arbetsrättslig och arbetsmarknadspolitisklagstiftning.Liksom regeringen anser utskottet att det starka sambandetmellan utbildning och arbetsliv motiverar att JämO i sinopinionsbildande roll verkar även inom skolan, högskolan ochinom andra utbildningsformer. Regeringen bör utforma närmareföreskrifter om detta.Utskottet anser således att övervägande skäl talar för attbehålla avgränsningen av lagens tillämpningsområde tillarbetslivet. De nu behandlade motionerna med yrkanden omutvidgning, A25 (fp), A26 (v), A30 (mp), A31 (c) och A802 (v),avstyrks således i berörda delar.KönsneutralitetEnligt 1§ i den nuvarande jämställdhetslagen har lagen tilländamål att främja kvinnors och mäns lika rätt i fråga omarbete, arbetsvillkor och utvecklingsmöjligheter i arbetet(jämställdhet i arbetslivet). Av förarbetena (prop. 1978/79:175s. 109) framgår att paragrafen har till uppgift både att allmäntupplysa om lagens ändamål och att tjäna till vägledning förtolkningen av de efterföljande bestämmelserna i lagen. Begreppetjämställdhet i arbetslivet skall ses som en övergripandemålsättning för ett arbete . Det sägs särskilt ipropositionen att strävandena att främja kvinnors och mäns likarätt i arbetslivet inte utesluter att man gör avsteg frånindividuell rättvisa i det enskilda fallet, bara det rör sig omett led i strävandena att främja målet på sikt.Enligt den nu behandlade propositionen förutsätter enjämställdhetslagstiftning självfallet att lagensbestämmelser skall kunna verka för bägge könen. Kvinnor och mänhar dock olika villkor i arbetslivet, trots att kvinnor numeraförvärvsarbetar i nästan lika hög grad som män. Det sägs ipropositionen att jämställdhetspolitiken, nu och för överskådligtid, kommer att ha en naturlig tonvikt på att förbättrakvinnornas villkor på arbetsmarknaden och att stärka kvinnornasinflytande i olika samhälleliga beslutsprocesser. För attkvinnors och mäns villkor skall närma sig varandra och slutligenbli lika, är det enligt propositionen således fråga om attytterligare förskjuta maktbalansen mellan könen till kvinnornasförmån. Ett sådant synsätt bör på ett tydligare sätt än vad somnu är fallet komma till uttryck även i jämställdhetslagen. Avdetta skäl föreslås ett nytt andra stycke till den berördainledningsparagrafen av innebörd att lagen siktar till attförbättra främst kvinnornas villkor i arbetslivet.Centern anser i sin kommittémotion A31 i fråga om lagenskönsneutralitet att det nu berörda 1§ andra stycketjämställdhetslagen bör utgå. Partiet hänvisar därvid till vadlagrådet anfört vid sin granskning av lagförslaget. Det ärenligt lämpligare med ett uttalande i förarbetena attlagen främst syftar till att förbättra kvinnors situation.Riksdagen bör enligt motionen göra ett tillkännagivande tillregeringen om jämställdhetslagens syfte av motsvarandeinnehåll.Lagrådet anför i sitt yttrande att det självklart är så attlagens bestämmelser i den nu föreliggande situationen påarbetsmarknaden främst kommer att tillämpas för att förbättrakvinnornas ställning. I syftet med lagen ligger uppenbarligenatt den inte kommer att behövas, om kvinnorna når en position påarbetsmarknaden som kan anses jämförlig med männens. Lagrådetåberopar 2 kap. 16§ regeringsformen enligt vilket stadgandelag eller annan föreskrift inte får innebära missgynnande avnågon medborgare på grund av kön. Visserligen undantas bl.a.fallet att föreskriften utgör ett led i strävandena attåstadkomma jämställdhet mellan kvinnor och män, anför lagrådet,men det föreslagna nya stycket i 1§ har en så generellutformning att det kan ifrågasättas om bestämmelsen, trotsplaceringen i jämställdhetslagen, fyller kravet på ett sådantundantag. Lagrådet menar också att bestämmelsen till sin typ ärett motivuttalande som måste anses främmande i en lagtext därföratt det beror av faktiska förhållanden som kan ändras från tidtill annan. Det är enligt lagrådet svårt att se hur bestämmelsenkonkret kan främja lagens syfte bättre än ett uttalande imotiven. Lagrådet föreslår att det berörda stycket får utgå.Utskottet ser för sin del saken på följande sätt.Med tanke på att kvinnor, generellt sett, alltjämt har sämrevillkor i arbetslivet torde någon tvekan inte råda om att lageni praktiken i första hand kommer att innebära ett stöd för attförbättra deras situation. Det föreslagna andra stycket syftartill att understryka att man vid tolkningen av lagensbestämmelser bör utgå från kvinnors och mäns verkligaförhållanden, vilket leder till att insatser främst måsteinriktas mot kvinnorna. Utskottet kan inte se något hinder motatt detta kommer till uttryck i lagtext, särskilt som regelninte kan anses innebära annat än att kvinnornas villkor skallförbättras upp till en nivå som är jämförbar med männens, dvs.så att jämställdhet i arbetslivet -- enligt definitionen iförsta stycket -- uppnås.Med hänvisning härtill avstyrker utskottet motion A31i de nu berörda delarna.Aktiva åtgärderReglerna om aktiva åtgärder för jämställdhet ålägger enarbetsgivare att inom ramen för sin verksamhet bedriva ettmålinriktat jämställdhetsarbete. I den nuvarande lagen finnsbestämmelserna i 6§.I lagförslaget införs nya materiella regler i tre hänseenden,som reglerna delas upp i fler paragrafer. Reglerna omaktiva åtgärder placeras framför diskrimineringsförbuden. I dennu gällande lagen är ordningen den omvända.Regeringen föreslår som nya regler att arbetsgivaren skallvara skyldig att underlätta för både kvinnor och män att förenaförvärvsarbete och föräldraskap. Arbetsgivaren skall också varalagligen skyldig att motverka att arbetstagare utsätts försexuella trakasserier eller för trakasserier på grund av enanmälan om könsdiskriminering. Utskottet har ingen erinran motregeringens förslag i dessa hänseenden.Vidare föreslås att arbetsgivare skall upprätta enjämställdhetsplan. Till detta återkommer utskottet i detföljande.I fem motioner läggs fram förslag om lagreglering beträffandeytterligare aktiva åtgärder för jämställdhet.Vänsterpartiet (A26) anser att arbetsgivare skall åläggas attvärna om det fysiska och psykiska välbefinnandet hosarbetstagare i arbetsmiljöer som domineras av arbetstagare avmotsatt kön. Ett likadant yrkande framförs i motion A30 avAnna ().Utredningen hade föreslagit en regel av innebörd attarbetsgivaren som en aktiv åtgärd skulle särskilt värna om detfysiska och psykiska välbefinnandet hos arbetstagare avunderrepresenterat kön. Regeringen har emellertid tagit avståndfrån tanken på en sådan reglering i jämställdhetslagen.Motiveringen är att de krav som kan ställas på arbetsgivaren idetta avseende redan är tillgodosedda genom bestämmelserna iarbetsmiljölagen eftersom det gäller frågor om arbetsmiljönsbeskaffenhet och arbetsgivarens allmänna skyldighet att isamverkan med arbetstagarna åstadkomma en god arbetsmiljö.Det är enligt utskottets mening av största vikt att de som äransvariga för arbetsmiljön uppmärksammar situationen förpersoner som arbetar i yrken som traditionellt domineras avarbetstagare av motsatt kön. Det är i själva verket en nödvändigförutsättning för att åstadkomma en jämnare könsfördelning påarbetsmarknaden att arbetstagare som på detta sätt görinbrytningar får behövligt stöd inte bara från arbetsgivarenutan även av arbetskamraterna. Liksom regeringen anser utskottetdock att regleringen i arbetsmiljölagen är till fyllest.Motionerna A26 och A30 avstyrks således i nu behandlade delar.Vänsterpartiet efterlyser i motion A26 även en regel omskyldighet att som en aktiv åtgärd anställa arbetssökandesom tillhör det underrepresenterade könet om sökandena harlikvärdiga meriter. m.fl. (mp) framställerett motsvarande yrkande i motion A30.Även denna fråga har behandlats under förarbetena. Utredningenföreslog en regel att arbetsgivaren skall anställa den somtillhör det underrepresenterade könet om sökande av olika könhar likvärdiga eller i det närmaste likvärdiga sakligaförutsättningar för det ifrågavarande arbetet.Utredningens förslag kritiserades av flertaletremissinstanser. Kritiken riktades främst mot det djupgåendeingrepp i arbetsgivarens fria anställningsrätt som en sådanbestämmelse skulle innebära.Utskottet anser liksom regeringen att en regel av det angivnaslaget är obehövlig. Det följer nämligen av 6§ i nu gällandelag (9§ i lagförslaget) att arbetsgivaren när det råder enojämn könsfördelning vid nyanställningar särskilt skallanstränga sig för att få sökande av det underrepresenteradekönet. Arbetsgivaren skall också försöka se till att andelenarbetstagare av det könet efter hand ökar. Bestämmelsen innebäratt en arbetsgivare för att utjämna en ojämn könsfördelningfaktiskt måste anställa personer av underrepresenterat kön.Utskottet ansluter sig också till vad som sägs i propositionenom att man inte bör utforma en regel inom ramen för de aktivaåtgärderna som en konkret skyldighet i enskilda fall. En sådanregel skulle, vilket påpekas i propositionen, kunna komma ikonflikt med diskrimineringsförbudet. En arbetsgivares handlandei ett enskilt fall skulle kunna komma att sanktioneras med såvälskadestånd som vite. Enligt utskottets mening talar övervägandeskäl för att behålla lagens systematik i detta hänseende.Med hänvisning till det anförda avstyrks motionerna A26 (v)och A30 (mp) i de ifrågavarande delarna.Av angivna skäl är utskottet inte heller berett attställa sig bakom kravet i motion A810 av m.fl.(mp) på en skärpning av lagen i syfte att få ett ökat antalkvinnor i maktpositioner. Motionärerna vill att minst hälftenskall vara kvinnor . I den mån sådana maktpositionerinnebär förtroendeuppdrag av olika slag hänvisar utskottet tillvad som anförts i det föregående om kvinnorepresentation.Utskottet avstyrker således även den nu behandlade motionen.JämställdhetsplanerSom framgått tidigare föreslår regeringen en regel om attarbetsgivare som en aktiv åtgärd skall upprättajämställdhetsplaner. Detta gäller arbetsgivare som har tio ellerfler anställda. Planen skall innehålla en översikt över åtgärdersom är behövliga på arbetsplatsen och ange vilka av dessa somarbetsgivaren avser att påbörja eller genomföra under detkommande året. En redovisning av hur de planerade åtgärderna hargenomförts skall ingå i nästkommande års plan.På flera ställen i den nuvarande lagens förarbeten betonasvikten av att det aktiva jämställdhetsarbetet bedrivs på ettplanmässigt och målinriktat sätt för att det skall kunna geverkliga resultat. Något formellt krav på jämställdhetsplaneruppställs dock inte enligt nu gällande regler.I den nu behandlade propositionen återkommer man till viktenav att jämställdhetsarbetet planeras med omsorg. Regeringenanför att de landvinningar som eventuellt kan göras medtillfälliga insatser oftast inte blir av bestående karaktär. Ipropositionen konstateras att det förhållandet att större delenav arbetsmarknaden täcks av kollektivavtal om jämställdhetgenerellt sett inte bidragit till att de lokala parterna harblivit mer aktiva. Med ett krav på en årlig jämställdhetsplantvingas parterna samman till en diskussion i frågan om vad somkan eller måste göras hos enskilda arbetsgivare eller på denenskilda arbetsplatsen. Ett krav på en årlig plan blir etttillfälle att föra upp frågan på dagordningen. I propositionenkonstateras också att medan jämställdhetsavtalen tenderar attbli alltmer allmänt och kortfattat hållna så går utvecklingenmot att man i högre utsträckning utformar lokalt förankradehandlingprogram e.d. Ett krav på en årlig jämställdhetsplanfaller enligt propositionen väl in i en sådan utveckling.I fråga om innehållet i planen sägs att den bl.a. börinnehålla en översikt över de åtgärder som arbetsgivaren finnerbehövliga för att främja jämställdheten på arbetsplatsen. Iplanen bör också anges de konkreta åtgärder för jämställdhet somarbetsgivaren planerar i sin verksamhet för det kommande året.Det skall vara fråga om sådant som verkligen kan genomförasunder året. Långsiktiga målsättningar bör anges i andra typer avhandlingar. Det betonas att utformningen och innehållet givetvismåste bestämmas med hänsyn till strukturen och omfattningen avarbetsgivarens verksamhet. I stora företag eller myndigheter kandet enligt propositionen vara mest ändamålsenligt att upprättaen särskild plan för t.ex. varje verksamhetsområde, varje enheteller avdelning. I det lilla företaget, sägs det ipropositionen, kan planen vara mycket enkel. En betydelsefulldel av arbetet är uppföljning av hur de planerade åtgärdernagenomförts eller, i förekommande fall, varför de inte har kunnatgenomföras.Reglerna bör enligt propositionen inte vara tvingande. Genomkollektivavtal bör parterna kunna komma överens om t.ex. vadplanen närmare skall innehålla, vilka arbetsgivare som skallupprätta planer, hur ofta det skall ske osv.I sex motioner framförs skilda yrkanden rörande förslaget omjämställdhetsplaner enligt 10 och 11 §§ jämställdhetslagen.Sonja Rembo m.fl. (m) yrkar i motion A23 avslag påpropositionen i denna del. Lagen bör inte föreskriva någongenerell skyldighet att utforma jämställdhetsplaner.Motionärerna ser förslaget som ett utslag av meningslösbyråkrati. Eftersom reglerna säkerligen kommer att avtalas bortpå större delen av arbetsmarknaden kommer kravet påjämställdhetsplaner endast avse mindre arbetsplatser där detsaknas kollektivavtal om jämställdhet. Att där ställa krav påårliga skriftliga planer kommer i många fall att framstå somabsurt, menar motionärerna, som också ifrågasätter hurefterlevnaden av reglerna skall kunna kontrolleras. Däremot börJämO i fall där jämställdhetsarbetet på en enskild arbetsplatsär eftersatt ha rätt att begära en särskild redovisning avgenomfört och planerat jämställdhetsarbete. Detta kan enligtmotionärerna avse sådana företag eller offentliga arbetsgivaresom genom sin storlek eller andra förhållanden är viktiga fördet vidare jämställdhetsarbetet.Även i kommittémotion A31 av m.fl.avvisas tanken på obligatoriska jämställdhetsplaner. Lagreglermed krav på årliga planer kan enligt motionärerna uppfattas somett byråkratiskt tvång som riskerar att motverka sitt syfte. Detbör vara i företagets eget intresse att utforma en policy isådana frågor. Det bör ske på frivillighetens väg och inte genomlagstiftning.I en enskild motion, A28, av () yrkas likasåavslag på propositionen i denna del. Kravet påjämställdhetsplaner blir inte bara administrativt betungandeutan riskerar också att motverka sitt syfte, anför motionären.I andra motioner begärs att reglerna om jämställdhetsplanerskall vara tvingande och inte dispositiva som enligt regeringensförslag.Ett sådant yrkande framställs av i motion m.fl. (mp) anser enligt motion A30att reglerna om jämställdhetsplaner skall vara tvingande. JämObör enligt motionärerna ges möjlighet att i jämställdhetsnämndenbegära en prövning av om ett avtal verkligen fyller lagens krav.Charlotte m.fl. (m) framför i sin motion A809 omEG och kvinnorna från den allmänna motionstiden att det intesynes vara möjligt i de flesta att avstå från årligjämställdhetsplan genom att hänvisa till kollektivavtalet. Medden aviserade lagändringen kommer arbetsgivarna dock inte atttvingas insända dessa planer för kontroll och efterlevnad.Motionärerna förordar en EG-anpassning av lagen som skulle gekvinnorna bättre skydd i jämställdhetsfrågor.Utskottet gör följande överväganden.Vad först gäller det övergripande spörsmålet om lagregleringenalls bör ske i fråga om jämställdhetsplaner vill utskottet tafasta på vikten av att jämställdhetsarbete bedrivs planmässigtoch målinriktat. All erfarenhet visar att förutsättningen förframsteg och förändringar är att det finns konkreta ochtidsbestämda mål att arbeta mot. Kravet på jämställdhetsplanerkan inte ses som något annat än ett sätt att effektivisera detaktiva jämställdhetsarbete som arbetsgivare ärskyldiga att utföra. Det är fråga om att påskynda den utvecklingmot jämställdhet som de aktiva åtgärderna i övrigt syftar till.Utskottet kan inte dela de i vissa motioner framförda farhågornaför att kravet på planer skulle motverka sitt syfte. Planenskall utformas efter den enskilda arbetsplatsens förhållanden.Den förutsätter alltså en genomgång av den faktiska situationenoch av behovet av förändringar just där.