bet · GF01SoU5 · 1991-11-14 00:00:00 — Motionärerna efterlyser ett samlat grepp på hela detmedicintekniska området.I motion 1990/91:So470 av och (båda fp) hemställs att hos regeringen begär attsocialstyrelsen får i uppdrag att utreda ansvarsförhållandenavid återanvändning av pacemaker. Motionärerna anför att iSverige sker återanvändningen i begränsad omfattning, upp till20--på vissa kliniker, på andra inte alls. Skälet till attvissa kliniker inte återanvänder pacemaker är attansvarsfrågorna inte är lösta.Tidigare behandlingVid sin senaste behandling av en motion (1989/90:SoU21 s. 33)om ansvarsförhållandena vid återanvändning av pacemaker anfördeutskottet följande.Utskottet har behandlat liknandemotionsyrkanden (se bl.a. SoU 1987/88:16 och 1988/89:SoU15).Utskottet har därvid redovisat de förslag som lagts fram avutredningen om den medicintekniska säkerheten. Utskottet har medhänvisning till att förslagen bereds i regeringskanslietavstyrkt motionsyrkandena. Utskottet har dock i sammanhangetframhållit vikten av att snart får pröva frågan om denframtida utformningen av kontrollen av säkerheten förmedicintekniska produkter.Utskottet finner inte skäl till något ändratställningstagande.Motionen avstyrktes.Båda dessa motioner berör frågor som har behandlats avutredningen om den medicintekniska säkerheten i dess betänkandeSOU 1987:23. Utredningens förslag bereds fortfarande iregeringskansliet.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att betänkandet från utredningen om denmedicintekniska säkerheten fortfarande bereds iregeringskansliet. Utskottet har redan tidigare avstyrktliknande motionsyrkanden men framhållit vikten av att riksdagensnart får pröva frågan om den framtida utformningen avkontrollen av säkerheten för medicintekniska produkter.Utskottet finner inte nu skäl till något ändratställningstagande. Motionerna So470 (fp) och So504 (s) avstyrksdärför.Blodförsörjning m.m.MotionerI motion 1990/91:So456 av och (båda fp) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om åtgärder för att garantera Sverigessjälvförsörjning av blod och blodprodukter (yrkande 1).Motionärerna vill fästa uppmärksamhet vid ansvar attvara självförsörjande när det gäller blod och blodprodukter ochde hinder som finns för att målet skall uppnås. För att lösaproblemen föreslås att ett nationellt samordnande organ skapasmed uppgift att följa och bedöma behovet av blod ochblodprodukter och att tillskapa resurser för ett bättreutnyttjande av blod och dess komponent.I motion 1990/91:So430 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om nödvändigheten av en översynav den nuvarande nationella organisationen vad avser blod- ochblodproduktshanteringen i landet (yrkande 1). Motionärenbegär också ett tillkännagivande till regeringen omnödvändigheten av en översyn av blodhanteringen i landstingenvisavi industrin sett från ekonomisk synpunkt (yrkande 2).Motionären anför att blodhanteringen i från mångasynpunkter är bristfällig. Ett rationellt sammanhållet programför en bättre och billigareblodförsörjning måste åstadkommas enligt motionären, vilkenockså ifrågasätter om inte en ny huvudman med riksansvar måstebildas.I motion 1990/91:So423 av och (båda mp) hemställs att ger regeringen tillkänna om att medel bör anslås till en kampanj för att ökaintresset för att bli blodgivare under den militäragrundutbildningen och under repetitionsövningarna.Tidigare behandlingUtskottet har tidigare behandlat frågor om blodförsörjning ochblodgivning (se SoU1985/86:15 och 1988/89:SoU15). I betänkandet1990/91:SoU4 (s. 84) anförde utskottet bl.a. följande.Världshälsoorganisationen () gav ut enrekommendation om blod och blodprodukter. Rekommendationen är avetisk karaktär och uppmanar medlemsländerna att organiserafrivillig och ersättningsfri blodgivning. Rekommendationenuppfattas allmänt som ett uttalande för att nationellsjälvförsörjning bör eftersträvas.Sveriges regering konstaterade att "det bör ankomma påhälso- och sjukvårdshuvudmännen att vidta de åtgärder som bedömserforderliga för att uppnå den av WHO angivna målsättningen".Landstingsförbundet har kartlagt det svenskablodförsörjningssystemet och inom detta arbete särskilt belystde faktorer som påverkar försörjningsläget. Kartläggningen, somredovisades genom , har bl.a. visat att självförsörjningsgraden i ,som efter kraftfulla insatser inom blodförsörjningsområdet imitten av nådde en självförsörjningsgrad på ,numera har sjunkit till . Den vikandesjälvförsörjningsgraden anses främst ha samband med en betydandeökning av faktor VIII-förbrukningen och ett försämratindustriellt utbyte vid plasmaförädlingen, det senare främst somett resultat av kraven på virusinaktivering, för att eliminerarisken för spridning av HIV. Tillgången på blodgivare är dockenligt kartläggning god. Man räknar med enförbättrad självförsörjningsgrad fr.o.m. innevarande år, då Kabiinför en förbättrad förädlingsteknik.Landstingsförbundets styrelse har beslutatatt ge förbundskansliet i uppdrag att vidta nödvändigainformations- och samordningsinsatser för landetsblodförsörjning i syfte att skall uppnå självförsörjninginom området. I kansliets uppdrag ingår att bilda en särskildreferens- eller expertgrupp med företrädare försjukvårdshuvudmännen.Frågan om kampanjer för blodgivning bland värnpliktiga ochunder repetitionsövningar togs upp för i enmotion till . Motionen resulteradeså småningom i ett uppdrag från överbefälhavaren till samtligaförsvarsgrenschefer att genomföra attitydskapande utbildning omblodgivning under värnpliktstjänstgöringen och att bl.a. gemöjlighet till frivillig blodgivning under tjänstetid. /84 genomförs sådan utbildning.Sveriges centrala värnpliktsråd (organisationen för devärnpliktigas förtroendevalda) tog sedaninitiativet till en kampanj för blodgivning bland allavärnpliktiga. Projektet hade drivits tämligen långt innan detblev klarlagt att hälso- och sjukvården skulle ha problem att taom hand det blod som med en framgångsrik kampanj skulle hablivit resultatet. Projektet kom därför aldrig att genomföras.Utskottet anförde att det är viktigt att kan leva upptill målsättningen att vi skall vara självförsörjande med blodoch blodprodukter. Utskottet konstaterade att nödvändigainformations- och samordningsinsatser förbereddes inomLandstingsförbundet. Utskottet vidhöll sin inställning attriksdagen bör avstå från att uttala sig i frågan om kampanjerför blodgivning. Motionen avstyrktes.Uppföljande arbeteSocialstyrelsen har till regeringen redovisatett uppdrag gällande behovet av beredskapslager för behandlingav bl.a. blödarsjuka och personer med immunbristdefekter.Styrelsen anförde bl.a. följande.För behandlingskrävande blödarsjuka, f.n. ca 240 personer,åtgick 36--37 ME (miljoner enheter) faktor VIII, vilketger en förbrukning av drygt 3 ME . Förbrukningen är iviss mån årstidsbunden, något lägre i jämförelse medövriga årstider. Internationellt ligger förbrukningen i Sverigeräknat per miljon invånare i samma nivå som , ochTyskland men nära dubbelt jämfört med , ochNorge samt . De förstnämnda länderna har i princip sammaprofylaxprogram som , medan de sistnämnda länderna saknardetta.För att erhålla en tillfredsställande överlevnad för deblödarsjuka kan man beräkna att det erfordras omkring hälften avden normala fredsförbrukningen eller ca 1,5 ME/månad. Med dennanivå kan man dock inte förhindra att de blödarsjuka får framtidamen av ökat antal led- och muskelblödningar och att derasframtida arbetsförmåga försämras.Vad beträffar substitutionsterapi för personer medimmunglobulinbrist begränsas behovet tillstorleksordningen specifikt immunglobulin. Denna kvantitetkan fraktioneras i laboratoriemässig skala.Socialstyrelsen har utgivit preliminära allmännaråd om blodförsörjningen i krig. I förordet sägs bl.a. följande:Försörjningen med blod och blodprodukter är en viktigförutsättning för en väl fungerande sjukvård i krig. Under krigskall försvarsmaktens sjukvård försörjas med blod från dencivila hälso- och sjukvården.Under de två senaste årtiondena har en övergång skett frånhelblod till komponentterapi. Vidare har blodförbrukningensjunkit per kirurgisk patient inom den fredstida sjukvården.Aktuella krigserfarenheter visar samma tendens när det gällerstridsskadade patienter. har vidareproduktionskapaciteten hos sjukvårdshuvudmännens blodcentralerökat betydligt. Sammantaget innebär detta att behovet av ensärskild organisation för krigsblodcentraler upphört.Vid Landstingsförbundets kongress behandladesen motion om nationell självförsörjning av blod och blodplasma.Förbundsstyrelsen yttrade bl.a. följande.Förbundsstyrelsen anser att försörjningsläget ärtillfredsställande och stabilt. Det kan av flera skäl varaolämpligt att nu vidta genomgripande organisatoriskaförändringar av det svenska blodförsörjningssystemet. Fram tilldagsläget har varit relativt ohotade på densvenska plasmamarknaden. Någon utländsk konkurrens haregentligen inte funnits. Denna situation har radikaltförändrats. Den europeiska gemenskapen (EG) väntas fatta beslutom att förbjuda amerikansk plasma i de produkter som säljs påeuropamarknaden. Då en stor del av de plasmabaserade läkemedelsom säljs i är framställda ur amerikansk plasmaleder ett eventuellt förbud till ökad efterfrågan på europeiskplasma, med prisstegringar som följd. Den förändradekonkurrenssituationen har redan visat sig i att utländskaplasmaförädlare gjort framställningar om att få köpa svenskplasma vilket har gynnat prissättningen på den svenska plasman.Kongressen beslöt att avslå motionen.Utskottets bedömningSocialstyrelsen har redovisat sitt uppdrag omberedskapslagren och givit ut allmänna råd om blodförsörjning ikrig. har också behandlat dessafrågor. Något initiativ behövs inte från sida.Utskottet avstyrker motionerna So430 (m) yrkandena 1 och 2 samtSo456 (fp) yrkande 1.Utskottet vidhåller sin inställning att bör avståfrån att uttala sig i frågan om kampanjer för blodgivning blandvärnpliktiga. Utskottet avstyrker motionen So423 (mp).Kvicksilver som konserveringsmedel i läkemedelMotionI motion 1990/91:So454 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen omförbud mot kvicksilver som konserveringsmedel. Motionärenframhåller att kvicksilver förekommer som konserveringsmedel ivissa läkemedel, företrädesvis i immunoglobuliner och vacciner,och i mindre utsträckning i ögondroppar. Under 1960- och1970-talen ersattes kvicksilvret i många preparat med andrakonserveringsmedel. Alltför många preparat har enligt motionärenfortfarande kvicksilver som konserveringsmedel.BakgrundEnligt läkemedelsförordningen (1962:701) gäller somvillkor för registreringen att ett läkemedel skall vara avfullgod beskaffenhet och inte vid normal användning medföraskadeverkningar som står i missförhållande till den avseddaeffekten.Under årens lopp har kvicksilver som konserveringsmedel i enrad läkemedel ersatts av andra konserveringsmedel. Statensbakteriologiska laboratorium arbetar fortlöpande med att finnaalternativ till kvicksilver som konserveringsmedel. Därifrån harunder upplysts att immunoglobuliner numera inteinnehåller kvicksilver. Såvitt gäller difteri- ochstelkrampsvaccin finns f.n. sådana vaccin utan kvicksilver påmarknaden. Det är fråga om förpackningar med engångsdoser somsåledes ställer sig förhållandevis dyrare än störreförpackningar. I mitten av 1992 skall en utvärdering av dessavacciner göras.Tidigare behandlingUtskottet har behandlat denna frågeställning senast i sittbetänkande 1990/91:SoU4 (s.101 f.) och erinrade då om sintidigare uttalade inställning till kvicksilver somkonserveringsmedel, dvs. att det var angeläget att arbetet medatt finna alternativ bedrivs så snabbt som möjligt. Utskottetvar inte berett att ställa sig bakom ett förbud mot kvicksilveri läkemedel och avstyrkte motionen i fråga. (Se också1989/90:SoU6).Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigare inställning till kvicksilversom konserveringsmedel i läkemedel och noterar att antaletläkemedel konserverade med kvicksilver fortsätter att minska.Utskottet avstyrker motion So454 (fp).Amalgam, m.m.MotionerI motion 1990/91:So455 av () hemställs attriksdagen hos regeringen begär att en parlamentarisk utredningtillsätts om amalgam. Motionären anser att frågan om amalgametsframtid är till en del ett problem för vetenskapen men ytterstär det de politiskt valda församlingarna som måste ta ansvar förmedborgarnas hälsa. Ett liknande yrkande finns i motion1990/91:So523 av i m.fl. (c),yrkande 1. I sistnämnda motion finns också en begäran om etttillkännagivande om en brett upplagd studie om amalgam(yrkande 2). Studien skulle göras i syfte att utökakunskapen om amalgamsaneringens inflytande över möjligheternaatt påverka specifika sjukdomstillstånd och syndrom. I motion1990/91:So535 av m.fl. (c) finns också en sådanhemställan (yrkande 1).I motion 1990/91:So508 av m.fl. (s)hemställs att ger regeringen till känna vad i motionenanförts om utvärdering och åtgärder beträffande amalgametsskadeverkningar. Motionärerna anknyter till den nyligenpublicerade rapporten från kemikalieinspektionen och statensnaturvårdsverk vari uttalas att "målet är att användningen avkvicksilver skall upphöra" resp. "på lång sikt börprodukter tillverkas utan användning av kvicksilver, även inomsektorer där detta är svårt eller mycket dyrt".I motion 1990/91:So509 av och (båda m) hemställs att hos regeringen begären samlad redovisning rörande de åtgärder som vidtagits ianledning av den s.k. och övriga förslag tillregeringen (yrkande 1). Enligt motionärerna är det nu högtid att regeringen presenterar ett samlat program kring frågorrörande amalgam som tandlagningsmaterial och redovisar vilkaåtgärder som vidtagits beträffande produktkontroll ochbiverkningsregister m.m.I motion 1990/91:So469 av och (båda s) hemställs att ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om behovet av en avvecklingsplanför amalgam. Olika forskningsresultat visar att kvicksilverfrigörs från plomberna vid tuggning och vid intagande av varmeller sur föda. Det lagras också i kroppen på ett sätt somtidigare ansetts omöjligt.I motion 1990/91:So502 av och (båda s) begärs ett tillkännagivande till regeringenom vad som anförts i motionen om amalgam somtandlagningsmaterial (yrkande 1). samt att hosregeringen begär att utbildning i handhavande av alternativamaterial och ny arbetsteknik intensifieras under enavvecklingsperiod fram till (yrkande 2).Motionärerna anför att övergångsprocessen när det gäller attersätta amalgam som tandfyllningsmaterial med andravävnadsvänliga material tenderar att bli alltför utdragen itiden.I motion 1990/91:So491 av m.fl. (v)hemställs om förbud mot amalgam som tandlagningsmedel (yrkande1) samt att forskningen för framtagande av alternativatandlagningsmedel intensifieras (yrkande 2).I motion 1990/91:So411 av m.fl. (mp) finnsliknande yrkanden om förbud och treårig avvecklingsperiod(yrkandena 1 och 2). I motionen begärs ocksåtillkännagivanden till regeringen om att en intensifiering avutvecklingen av ofarliga alternativ som tandbehandlingsmaterialskall ske (yrkande 3) och att 11 milj.kr. under entreårsperiod ställs till förfogande för forskning kringersättningsmaterial för amalgam (yrkande 4) samt hemställsatt hos regeringen begär forskningspengar för attstarta någon form av institut eller centrumbildning där man kanforska tvärvetenskapligt på universitetsnivå och samla bådemedicinsk och odontologisk forskning för att få framtillförlitliga diagnos- och behandlingsmetoder för amalgamsjukapatienter (yrkande 7). Motionärerna hemställer slutligen attriksdagen hos regeringen begär att får i uppdragatt skärpa de allmänna råden till tandläkarna så att allatandläkare informerar alla patienter om de alternativ som finnsför tandbehandling (yrkande 6).I motion 1990/91:So261 av m.fl. (fp) begärsett tillkännagivande till regeringen om att amalgamfria klinikerbör inrättas. Motionären anför bl.a. att det hos många patienterfinns en så allvarlig överkänslighetsreaktion redan vid enklaåtgärder utan särskild skyddsutrustning att det borde inrättassärskilda specialkliniker regionalt.I motion 1990/91:So509 av och (båda m) begärs ett tillkännagivande till regeringen om attrapportering rörande biverkningar av tandlagningsmaterialsnarast skall komma till stånd (yrkande 4). Samma motionärerhemställer också att ett obligatoriskt produktregister fördentala material skall inrättas (yrkande 3).I motion 1990/91:So411 av m.fl. (mp) begärsett tillkännagivande till regeringen om vad som anförts imotionen om att tandbehandlingsmaterial skall betraktas somläkemedel och därmed underställas biverkningskontroll (yrkande5). Motionärerna anser att tandbehandlingsmaterial måsteunderkastas samma bestämmelser som andra läkemedel ocheventuella biverkningar skall kartläggas.BakgrundSocialstyrelsen har givit ut allmänna råd(SOSFS 1991:6) om utredning av patienter som sätter sina symptomi samband med kvicksilver från amalgam. De ersättersocialstyrelsens allmänna råd (SOSFS 1988:9). De allmänna rådeninriktas dels på utredning av patienterna, dels på allmännarekommendationer om användning av amalgam. Ur råden hämtas bl.a.följande.Patienter som förutom generella symtom också har symtom frånmunhålan eller tuggapparaten bör undersökas även av läkare.Den medicinska utredningen måste vara förutsättningslös ochbaseras på patientens besvär och läkarens respektivetandläkarens undersökningsfynd. Det finns f.n. inte anledningatt generellt i denna utredning inbegripa analyser avkvicksilverhalter i blod respektive urin.Det åligger varje läkare och tandläkare att i överensstämmelsemed vetenskap och beprövad erfarenhet meddela patienten de rådoch så vitt möjligt den behandling som patientens tillståndfordrar. Det är synnerligen viktigt att dessa patienter får ettkorrekt bemötande från sjukvårdspersonalens ochtandvårdspersonalens sida.Det är vidare viktigt att det etableras en förtroendefullrelation mellan läkare respektive tandläkare och patient samtatt denna relation får kontinuitet.Som framförs ovan finns det inget vetenskapligt underlagsom visar att kvicksilverexponeringen från dentalt amalgamorsakar generella sjukdomssymtom. Utvecklingen av nyatandfyllningsmaterial, som är tekniskt och biologiskttillfredsställande pågår. I avvaktan på att sådana materialfinns tillgängliga som generell ersättning för amalgam, kanamalgam därför fortfarande användas som ett av flera plastiskatandersättningsmaterial.Socialstyrelsen vill i detta sammanhang påminna omtandvårdslagens bestämmelse om att tandläkare alltid skallinformera patienten om tänkbara alternativ och beakta patientensrätt att avböja viss behandling.Socialstyrelsen vill rekommendera att all hantering avkvicksilver och kvicksilverföreningar bör ske så, att bådeindividuell exponering och kontaminering av den omgivande miljönnedbringas till minsta möjliga nivå. Trots att det saknas beläggför amalgamfyllningars skadlighet bör användningen av amalgamsuccessivt minska med hänsyn till de allmänna miljöaspekterna.Alternativ såsom kompositmaterial eller glasjonomercement ansesidag bäst fungera vid reparativ behandling av små kariesskador.Dessa alternativ bör användas i så stor utsträckning som möjligtvid sådan behandling och även i de övriga fall där det kan ansesindicerat (se meddelandeblad nr 8/89 om val avtandfyllningsmaterial för tuggytor) och då andra alternativ medmer permanenta egenskaper av olika skäl inte kan tillgripas.Med hänsyn till ökad risk för korrosion bör amalgam undvikasvid lagning av guldkronor. Generellt bör antalet olikalegeringar i en och samma munhåla minimeras. Guldkronor bör inteutföras på amalgampelare. I de fall där utbyte av befintligamalgampelare under guldkrona på rotfylld tand övervägs, börrisken för eventuella endodontiska komplikationer vägas motmöjligheten att avstå från sådant byte.Putsning av och borrning bör alltid ske med vattenavkylningoch med användande av höghastighetssug för att nedbringakvicksilverexponeringen. Detta gäller också när tandhygienisterutför sådant arbete.Hos de patienter som utvecklar överkänslighet mot kvicksilverbör befintliga amalgamfyllningar bytas mot annat material. Detär dock svårt att fastställa denna överkänslighet. Hos patientersom har lichenförändringar eller liknande slemhinnereaktioner ianslutning till amalgamfyllningar bör i första hand fyllningar ianslutning till läsionerna bytas.Enligt uppgift från förväntas en rapport från styrelsens ochläkemedelsverkets pågående försöksverksamhet med registrering avbiverkningar från dentala material.Genom beslut uppdrog regeringen tillsocialstyrelsen att utreda vissa frågor rörande amalgam somtandfyllningsmaterial. Samråd bör ske med bl.a. naturvårdsverketoch kemikalieinspektionen. Uppdraget innebär följande.Socialstyrelsen bör redovisa i vilken utsträckning nyatandfyllningsmaterial redan finns eller när sådana material, somär tekniskt och biologiskt tillfredsställande, beräknas hautvecklats och kommer att finnas tillgängliga för generellanvändning.Socialstyrelsen bör bedöma hur snabbt en avveckling avanvändningen av amalgam kan ske mot bakgrund av när alternativatandersättningsmaterial bedöms finnas tillgängliga. Ytterligareen utgångspunkt för bedömning avavvecklingstakten bör vara att nuvarande personella resurserinom tandvården inte förutsätts öka. Vidare bör den pågåendeutvecklingen mot en ökad satsning på individuellt avvägdaförebyggande åtgärder kunna fortsätta. bör motdenna bakgrund lämna förslag till hur en avvecklingsplan föranvändningen av dentala amalgam skulle kunna utformas.Socialstyrelsen bör göra en ekonomisk bedömning av vilkaeventuella merkostnader i materialkostnader alternativa materialmedför såväl i ett kortare perspektiv som . I dettasammanhang bör även bedömas i vilken utsträckning antalet nyakariesskador kan förväntas minska framöver till följd av enallmänt förbättrad tandhälsosituation i befolkningen och vilkaminskade kostnader detta kan ge.Förutsättningen för utredningsuppdraget skall bl.a. vara attdet i kommer att införas en obligatorisk kontroll avdentala material. Materialen skall vara godkända ellercertifierade före marknadsföring av produkterna. Avsikten är atten lagstiftning om en sådan kontroll kommer att träda i kraftfr.o.m. år 1993.Socialstyrelsen bör undersöka i vilken utsträckning och ivilken takt dentala amalgam kommer att avvecklas i övriga länderoch -- mot bakgrund av ambitionen att harmonisera lagar ochandra författningar i -- i vilken mån det är möjligtatt samordna avvecklingen.Utredningsarbetet bör avslutas senast den 1 maj 1992.Tidigare behandlingFrågan om riskerna vid användningen av amalgam inom tandvårdenhar behandlats av utskottet tidigare. Senastredovisade utskottet bl.a. följande i sitt betänkande1990/91:SoU4 (s. 102).Motionsyrkanden om förbud mot användning av amalgambehandlades även i betänkandet 1988/89:SoU7. Därvidrefererades den s.k. förslag i rapportenKvicksilver/amalgam hälsorisker (redovisar1987:10), allmänna råd om utredning avpatienter med symtom som antagits bero på kvicksilverexponeringför amalgam samt om användning av amalgam (SOSFS (M) 1988:9),meddelandeblad (nr 8/89) som gäller val avtandfyllningsmaterial för tuggytor, arbetarskyddsstyrelsens ochkemikalieinspektionens arbete på området m.m.Vid sin behandling av frågan hänvisade utskottet tillsocialstyrelsens uppgift att som central expertmyndighet påhälso- och sjukvårdens samt tandvårdens områden lämna råd ochföreskrifter i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhetoch till de nya allmänna råden om bl.a. användningen av amalgam.Utskottet konstaterade att funnit att amalgamfortfarande kan användas som tandersättningsmaterial i avvaktanpå att andra bättre material blir tillgängliga som generellersättning för amalgam. Utskottet ansåg sig inte kunna förordanågot initiativ från sida som syftade till förbudhelt eller delvis mot användning av amalgam. Införandet av ettförbud innan det finns fullgoda ersättningsmaterial skulleenligt utskottet kunna medföra konsekvenser av allvarlig natur.I stället ansåg utskottet att allmänna råd börstyra materialvalet.