bet · GE01KU38 · 1991-05-23 00:00:00 — s. 151 f.) lämnas närmare motiveringtill dessa reglers tillämpning.MotionerI motion K49 av m.fl. (m) yrkas attriksdagen beslutar att landsting inte skall ha någon rättighetatt allmänt främja näringslivet i enlighet med vad i motionenanförts (yrkande 1) samt att beslutar att kommunerinte skall ha rätt att ge stöd till enskilda näringsidkare(yrkande 2).Motionärerna anser att bör begränsa den föreslagnabestämmelsen i 2 kap. 8 § första stycket om att kommuner ochlandsting får genomföra åtgärder för att allmänt främjanäringslivet till att endast avse kommunerna. Motionärerna ansernämligen att landstingens verksamhet i princip bör begränsastill huvuduppgiften hälso- och sjukvård. I motionen framhållsatt den föreslagna inskränkningen av kompetens börkunna ses som ett första steg i en översyn av landstingensallmänna kompetens och ställning.Motionärerna vänder sig vidare mot förslaget i 2 kap. 8 §andra stycket om möjlighet för kommuner att lämna individuelltstöd till enskilda näringsidkare. I motionen pekas på olikanegativa effekter som ett sådant stöd kan föra med sig.Motionärerna anser därför att kommunernas kompetens på dettaområde bör inskränkas.I motion K51 av m.fl. (fp) yrkas attriksdagen beslutar om sådan ändring i regeringens förslag tillny kommunallag att huvudregeln att kommuner inte har rätt attbedriva näringsverksamhet framgår (yrkande 1) samt attriksdagen beslutar om sådan ändring i regeringens förslag tillny kommunallag att 2 kap. 8 § andra stycket utgår (yrkande2).Enligt motionen innefattar förslaget i 2 kap. 7 § om rätt förkommuner och landsting att driva näringsverksamhet inte enkodifiering av gällande rätt. I motionen erinras om att kommunenligt gällande rättspraxis endast fått bedrivanäringsverksamhet i den utsträckning detta var nödvändigt föratt garantera kommunmedlemmarna service, som annarsinte skulle ha kommit till stånd. Kommunernas kompetens på dettaområde utgjorde ett undantag från huvudregeln rörande denkommunala kompetensen för kommuner, den regel som uttrycks i2 kap. 1 § i förslaget. Motionärerna anser därför att 2 kap. 7 §bör utformas negativt, dvs. huvudregeln skall vara att kommunerinte skall driva näringsverksamhet. I motionen erinras om attett betydande antal tunga instanser med juridisk sakkunskaputtryckt samma åsikt.Motionärerna anser vidare att 2 kap. 8 § andra stycket iregeringens lagförslag helt bör utgå. Förslaget i denna del gerkommuner och landsting möjlighet att ge individuellt stöd tillenskilda näringsidkare om det finns synnerliga skäl. Enligtmotionen är kommunernas självpåtagna roll som understödjare avprivat näringsverksamhet en företeelse som vuxit fram utanriksdagens medgivande, och regeringens förslag innebär ipraktiken en eftergift mot de kommuner som önskar driva egennäringspolitik med kommunmedlemmarnas skattepengar.I motion K53 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts dels om möjligheter för kommunerna ochkommunala bolag att konkurrera med privata företag vid offentligupphandling och anbudskonkurrens, dels om rätt för kommunalabolag att erbjuda sina tjänster till andra kommuner.I motionen erinras om att debatten om den offentligaverksamheten alltmer kommit att handla omomprövning, rationalisering och effektivisering i syfte attuppnå en bättre service åt medborgarna. Enligt motionen är detvid antagande av den nya kommunallagens befogenhetsbestämmelserav vikt att tillse att lagen inte kommer att omöjliggöra förkommunala förvaltningar och kommunala företag att konkurrera medprivata företag vid offentlig upphandling och anbudskonkurrens.I motionen framhålls vidare att kommunala bolag som utvecklathög kompetens inom visst område har rätt att erbjuda sinatjänster till andra kommuner.I motion K232 yrkande 2 av m.fl. (m) yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till ändringar ikommunallagstiftningen i syfte att förhindra kommunalaengagemang i normala affärsdrivande företag i enlighet med vadsom anförts i motionen.I motionen konstateras att många kommuner och landsting numerabedriver viss del av den kommunala verksamheten i bolagsform.Enligt motionärerna är gränsen mellan sådan verksamhet ochprivat verksamhet oklar. Vidare framhålls det olämpliga i attkommuner och landsting genom att subventionera den ifrågavarandekommunala verksamheten direkt kan konkurrera med privataföretag. I motionen erinras också om att det förekommer dels attkommuner går in som ägare i industri- och entreprenadföretag,trots att detta inte är en uppgift, dels att kommunernamed skattemedel subventionerat driften av krisföretag.Motionärerna anser med hänvisning till det anförda attkommunallagstiftningen entydigt bör förbjuda kommuner attengagera sig i normala affärsdrivande företag.I motion K603 av () yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till sådan ändring ikommunallagen att kommuner som bedriver näringsverksamhet ochriskerar att fällas för illojal konkurrens kanåläggas ett temporärt stopp av verksamheten.Enligt motionen förekommer det att kommuner startaraffärsdrivande verksamheter mer eller mindre indirekt samt"dumpar" priserna genom att skattemedel används förverksamheten, något som har lett till att företag påaffärsmässig grund slås ut av skattefinansierad verksamhet.Motionären anser att en utredning bör tillsättas som tar siktepå att skärpa kommunallagen så att de kommuner, som bedriverillojal konkurrens, kan stoppas innan det privataföretaget konkurrerats ut, gått i konkurs eller lagts ned medstora skadeståndsanspråk som följd.Utskottets bedömningSom framgått kritiseras de båda föreslagnakompetensbestämmelserna om kommunernas och landstingenskompetens i näringslivsfrågor i motion K51. Enligt motionärernainnebär utformningen av den föreslagna paragrafen 2 kap. 7 §,vari finns regler om kommunernas och landstingens möjligheteratt själva få driva näringsverksamhet, en utvidgning avkommunernas kompetens på förevarande område i förhållande tilldagens rättsläge. Motionärerna förordar att de i lagrummetintagna reglerna utformas negativt, dvs. huvudregeln bör varaatt kommuner inte skall få bedriva näringsverksamhet. I motionK49 framförs invändningar mot reglerna i 2 kap. 8 § förstastycket om kommunernas och landstingens möjligheter att vidtaallmänt näringslivsfrämjande åtgärder. Enligt motionen börlandsting inte tillerkännas någon rätt att allmänt främjanäringslivet. I de båda motionerna yrkas slutligen att de i 2kap. 8 § andra stycket föreslagna möjligheterna tillindividuellt stöd till enskilda näringsidkare utgår. I motionK232 begärs bl.a. ändringar i kommunallagstiftningen för attförhindra kommunala engagemang i normala affärsdrivande företag.Utskottet får för egen del anföra följande. En utgångspunktvid utformningen av de föreslagna bestämmelserna i 2 kap. 7 § omkommunernas och landstingens möjligheter att själva bedrivanäringsverksamhet har varit att inte åstadkomma någon förändringav gällande rättsläge. Som framgår av lagrummet anges där somkrav för att driva sådan verksamhet att den drivs utanvinstsyfte och går ut på att tillhandahålla allmännyttigaanläggningar eller tjänster åt medlemmarna. Enligt utskottetfinns inte något att erinra mot förslaget. Utskottet delarnämligen bedömningen i propositionen att bestämmelserna klartutvisar att det tillåtna engagemanget i näringslivsfrågor på detkommunala området är av undantagskaraktär. Det finns enligtutskottet således inte anledning att biträda motionsförslagen omen annan utformning av bestämmelserna. Med det anfördatillstyrker utskottet förslaget i här aktuell del samt avstyrkermotionerna K51 yrkande 1 och K232 yrkande 2.Vad härefter gäller de i 2 kap. 8 § första stycket föreslagnabestämmelserna om kommunernas och landstingens möjligheter attallmänt främja näringslivsfrämjande åtgärder får utskottetanföra följande. Förslaget ger uttryck åt vad som för närvarandeär tillåtet på näringslivsområdet. Utskottet, som inte finnernågot att erinra mot förslaget, anser därför inte att det finnsskäl att -- såsom förordats i motion K49 -- begränsalandstingens kompetens på förevarande område. Med det anfördatillstyrker utskottet förslaget i aktuell del samt avstyrkermotion K49 yrkande 1.Utskottet övergår härefter till de i andra stycket iförevarande lagrum intagna bestämmelserna om kommuners ochlandstings möjligheter att lämna individuellt inriktat stöd tillenskilda näringsidkare. Enligt motionerna K49 och K51 bör sådanastödmöjligheter inte föreligga. Utskottet, som kan konstateraatt de i förslaget uppställda kraven på "synnerliga skäl" på ettgodtagbart sätt får anses återspegla den restriktiva synen pådetta område, anser inte att det finns skäl att frångå förslagetsom därför tillstyrks. Motionerna K49 yrkande 2 och K51 yrkande2 avstyrks.I förevarande avsnitt tas vidare i motionerna K53 och K603 uppvissa kommunala anbuds- och konkurrensfrågor m.m. Utskottet fårmed anledning härav erinra om att en statlig utredning --konkurrenskommittén (C 1989:03) -- getts i uppdrag att utredafrågor av bl.a. detta slag. Avsikten är att kommittén senast den1 skall avge ett delbetänkande i saken. Mot angivenbakgrund finner utskottet inte att vad som anförts i motionernager anledning att vidta någon åtgärd varför motionernaavstyrks.5.3 Vissa särskilda lagstiftningsfrågor -- s.k. smålagarPropositionenReglerna i lagen (1969:596) om kommunalt partistöd(partistödslagen) skrivs in i 9 § i förevarande kapitel. När detgäller övriga s.k. smålagar och andra speciallagar som reglerarkommunernas och landstingens kompetens görs i kapitlet (4 §) enhänvisning som allmänt talar om att dessa lagar finns.5.3.1 Kommunalt partistöd (2 kap. 9 § KL)PropositionenAvsnitt 4.2.3 (Partistödet) (s. 36); specialmotiveringen s.153.Paragrafen motsvarar i sak bestämmelserna i partistödslagen.Detta innebär bl.a. att lämnat partistödsbidrag skall fördelasså att varje parti får ett lika stort belopp för varje plats sompartiet har i fullmäktige.I propositionen erinras om att överläggningar i frågan om detkommunala partistödet -- på grundval av bl.a.förtroendeuppdragsutredningens betänkande (SOU 1988:47)Kommunalt stöd för de politiska partierna -- hållits mellanföreträdare för de politiska partierna i . Enligtpropositionen har dessa överläggningar inte givit regeringenunderlag för att vidta några materiella ändringar ipartistödslagen.MotionerI motion K48 yrkande 5 av m.fl. (mp) yrkasatt beslutar att 2 kap. 9 § kommunallagsförslagetskall ha följande lydelse:Kommuner och landsting får lämna ekonomiskt bidrag till depolitiska partier som är representerade i fullmäktige under dentid som avses i bidragsbeslutet.Bidraget skall fördelas så, att varje parti får en fast delsom är lika för alla partier och att varje parti får ett likastort belopp för varje plats som partiet har i fullmäktige.Enligt motionen bör partistödet utformas så att stödet bestårav en fast del och en mandatberoende del med hänsyn till attalla partier -- oavsett storlek -- måste göra ett lika stortinläsnings- och beredningsarbete.I motion K51 av m.fl. (fp) hänvisas tillvad som anförts om kommunalt partistöd i motion K619 yrkande4 av m.fl. (fp). I sistnämnda motion yrkas attriksdagen beslutar att det kommunala partistödet skall kunnautgå i form av grund- och mandatstöd samt att avtrappningsreglerinförs.Motionärerna anför bl.a. följande. harförhandlingar förts mellan partierna om en förändring av detkommunala partistödets konstruktion. Dessa förhandlingar haremellertid ej lett till något resultat. Vi anser därför attriksdagen nu bör besluta om en förändring. Enligt vår mening börreglerna för det kommunala partistödet förändras med denstatliga modellen som förebild.I motion K59 yrkande 9 av m.fl. (v) yrkas attriksdagen beslutar att partistödet skall bestå av dels en fast,dels en rörlig del.Enligt motionen bör partistödet bestå av en fast och en rörligdel efter förebild av det partistöd som utgår till de partiersom är representerade i riksdagen.Utskottets bedömningFörslaget i denna del innebär att bestämmelserna i dennuvarande partistödslagen -- utan ändring i sak -- förs övertill 2 kap. 9 § i förslaget till ny kommunallag.I motionerna i detta avsnitt begärs bl.a. att riksdagenbeslutar att partistödet skall kunna bestå av en fast och enrörlig del (grund- och mandatstöd) efter förebild av detpartistöd som utgår till de partier som är representerade iriksdagen.Utskottet, som vid ett flertal tillfällenbehandlat motionsförslag gällande det kommunala partistödetskonstruktion, vill här först redovisa några av utskottetstidigare ställningstaganden i denna fråga.År 1986 uttalade utskottet (KU 1985/86:15) med anledning avtre motioner att en översyn av det kommunala partistödet inteborde ses isolerat från andra partistödsfrågor och att en sådangemensam översyn borde föregås av partiledaröverläggningar. Detanförda gav som sin mening regeringen till känna. År1988 behandlade utskottet ånyo motioner rörande det kommunalapartistödet. Utskottet fann då inte påkallat med något särskiltinitiativ i frågan från sida (KU 1987/88:23).Uttalandet gjordes mot bakgrund av en av regeringen aviseradöversyn av det kommunala partistödet (prop. 1986/87:91 s. 54f.). En sådan översyn genomfördes sedermera avförtroendeuppdragsutredningen (SOU 1988:47, Kommunalt stödtill de politiska partierna). Nästa gång utskottet behandlademotioner om det kommunala partistödet var (1989/90:KU3). Det angivna utredningsbetänkandet var då underberedning i . Utskottet, som fråncivilministern hade inhämtat att avsikten var att den fortsattaberedningen av frågan om det kommunala partistödets utformningskulle ske i form av överläggningar mellan företrädare för depolitiska partierna i , uttalade att det ansåg detangeläget att sådana överläggningar "nu" skyndsamt kom tillstånd och att därvid en förutsättningslös prövning skulle ske avde förslag till lösningar som lagts fram i nyssnämnda betänkandeoch i motioner. Vad utskottet sålunda anförde gav somsin mening regeringen till känna. Slutligen behandlade utskottettidigare under innevarande (1990/91:KU3) en motion varibegärts förslag om ändrade partistödsregler för kommunerna.Utskottet, som hade inhämtat att från sidatagits initiativ till överläggningar av angivet slag ochsom utgick ifrån att dessa överläggningar kunde slutföras inomen snar framtid, fann mot denna bakgrund inte anledning förriksdagen att ta ställning till i motionen upptagna förslag.Riksdagen följde utskottet.Utskottet får efter denna redogörelse för tidigareriksdagsbehandling i saken anföra följande. I den nu aktuellapropositionen nämns om de ifrågavarande överläggningarna endastatt dessa inte givit regeringen underlag för att vidta någramateriella ändringar i partistödslagen. Utskottet anser att detfortsatta beredningsarbetet med dessa frågor bör bedrivas i formav en parlamentarisk utredning. Beredningsarbetet bör bedrivasskyndsamt med inriktning på att skall fatta beslut ifrågan . Vad utskottet här anfört med anledningav motionerna K48 yrkande 5, K59 yrkande 9 och K619 yrkande 4bör som sin mening ge regeringen till känna.5.3.2 TuristbefogenhetslagenAvsnitt 4.2.3 (Turistbefogenhetslagen utvidgas inte) (s. 36).Reglerna i lagen (1968:131) om vissa kommunala befogenheterinom turistväsendet (turistbefogenhetslagen) har inte inarbetatsi befogenhetskapitlet i förslaget till kommunallag. Ipropositionen diskuteras om, såsom kommunallagskommittén hadeföreslagit, den kommunala kompetensen på förevarande områdeborde vidgas genom att bestämmelserna i lagen görs tillämpligaäven på landstingen. Regeringens slutsats är emellertid attlagen inte bör ändras eftersom landstingen redan med stöd av denallmänna kompetensbestämmelsen har vissa befogenheter påområdet. I sammanhanget hänvisas till ett rättsfall iregeringsrätten.MotionI motion K59 yrkande 23 av m.fl. (v) yrkas attriksdagen beslutar om utvidgning av turistbefogenhetslagen attäven omfatta landstingen.I motionen anförs följande:I propositionen föreslås inga ändringar i lagen om vissakommunala befogenheter beträffande turistområdet. Vänsterpartietanser liksom kommunallagsgruppen och kommunallagskommittén attdenna lag bör göras tillämplig även på landstingen.Utskottets bedömningUtskottet får anföra följande. Som framhållits i propositionenhar landstingen med stöd av den allmänna kompetensbestämmelsen-- i den föreslagna nya kommunallagen närmast 2 kap. 1 § --vissa befogenheter på området. Utskottet delar regeringensuppfattning att någon ytterligare vidgning av kompetensen såvittnu är i fråga inte behövs. Med det anförda avstyrker utskottetmotion K59 yrkande 23.6. 3 kap. kommunallagen (Kommunernas och landstingensorganisation)I kapitlet, som saknar motsvarighet i nuvarande kommunallag,finns bestämmelser som beskriver kommunernas och landstingenspolitiska organisation och uppgiftsfördelningar mellan olikaorgan. Reglerna om fullmäktiges och nämndernas uppgifter är nya.Reglerna är utformade så att fullmäktige får större frihet attdelegera ärenden. Kapitlet innehåller också nya bestämmelser somsyftar till att stärka insynen i och kontrollen över sådanverksamhet som bedrivs i kommunala företag.6.1 Fullmäktige (3 kap. 1 § KL)PropositionenAvsnitt 4.3.1 (s. 37 f); specialmotiveringen s. 154.Paragrafen är en ren upplysningsparagraf som säger att detfinns en beslutande församling i varje kommun och i varjelandsting. För landstingens del har det införts en ny term,nämligen "". När det i lagen talas omfullmäktige avses den beslutande församlingen i både kommuneroch landsting.Utskottets bedömningFörslaget i denna del tas inte upp i någon av motionerna iärendet. Utskottet tillstyrker förslaget.6.1.1 Stadsfullmäktige som benämning på kommunfullmäktigeMotionerI motion K616 av och (båda m) yrkas att beslutar att godkänna benämningenstadsfullmäktige på fullmäktige i kommun som valt benämningenstad.Enligt motionen används benämningen stadsfullmäktige alltoftare i stället för kommunfullmäktige. Motionärerna anser detnärmast självklart att ändrar lagstiftningen så attstadsfullmäktige kan användas som officiell benämning påfullmäktige i kommun som valt att kalla sig stad.I motion K623 yrkande 2 av m.fl. (m) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om stadsfullmäktige som benämning påkommunfullmäktige.Enligt motionärerna kan det inte anses rimligt att en kommun,som beslutat sig för att använda beteckningen stad som benämningpå kommunen, inte får använda beteckningen stadsfullmäktige sombenämning på kommunfullmäktige. Motionärerna anser attkommunallagen bör ändras så att detta blir möjligt. I motionenframhålls att intresset av ett enhetligt kommunbegrepp inte kananses vara så starkt att det utgör något hinder mot en sådanreform.Utskottets bedömningUtskottet har (KU 1985/86:15,1989/90:KU3 och 1990/91:KU3) avstyrkt motionsyrkanden av sammainnebörd som det nu aktuella, varefter har följtutskottet. Utskottet har därvid bl.a. åberopat intresset av ettenhetligt kommunbegrepp i rättsligt hänseende. Det har inte nuframkommit något som givit utskottet anledning att frångå dennaståndpunkt. Utskottet avstyrker därför motionerna K616 ochK623 yrkande 2.6.2 Nämnder (En friare nämndorganisation m.m.)(3 kap. 2--6 §§ KL)BakgrundRiksdagen beslöt att en försöksverksamhet med ökadkommunal självstyrelse -- det s.k. frikommunförsöket -- skullebedrivas i högst nio kommuner och tre landstingskommuner tillutgången av (prop. 1983/84:152, KU32, rskr. 368).Avsikten med försöksverksamheten var att de deltagandekommunerna och landstingen genom avsteg från föreskrifter ilagar och andra författningar skulle ges möjligheter att bättreanpassa den kommunala organisationen till lokala förhållanden,bättre utnyttja de samlade samhällsresurserna samt åstadkommaökad samordning och effektivitet i den kommunala verksamheten.Försöksverksamheten kunde också gälla att utveckla former för enbättre samverkan mellan kommuner och landsting, liksom mellankommunala och statliga myndigheter. beslut innebaratt regeringen inom ramen för frikommunförsöket bemyndigades attfå göra avsteg från anslagsvillkor, riktlinjer o.d. somriksdagen tidigare fastställt. Vidare antogs lagen (1984:382) omförsöksverksamhet med en friare nämndorganisation(frikommunlagen). Genom denna lag öppnades möjlighet för iförsöket deltagande kommuner och landsting att tillämpa enfriare nämndorganisation både i fråga om de centrala nämndernaoch de lokala organen. Frikommunförsöket har därefter förlängtstill utgången av år 1991.Det ankom på den tillkallade stat--kommunberedningen,som hade i uppdrag att utreda frågan om ökad samverkan mellanstat och kommun samt förenkling av statliga regler, m.m., attsvara för att frikommmunförsöket genomfördes och utvärderades.Enligt önskemål har regeringen vid olika tillfällenredovisat för de åtgärder som vidtagits inom ramen förfrikommunförsöket.I slutet av år 1990 ombildades stat--kommunberedningen till enberedning med vissa statsråd samt ordförandena i de bådakommunförbunden som ledamöter. Syftet var att förstärkasamarbetet mellan stat och kommun. I samband härmed tillkalladesen särskild utredare för att fullfölja det uppföljnings-ochutvärderingsarbete gällande frikommunförsöket som hadebedrivits av stat--kommunberedningen.I betänkandet (SOU 1991:25) Frikommunförsöket -- Enredovisning av erfarenheterna av försöken med en friarenämndorganisation redovisade utredaren (frikommunutredningen)den del av utredningsuppdraget som gällde utvärdering avförsöksverksamheten med en fri nämndorganisation. Som ettsammanfattande omdöme anser utredaren att erfarenheterna avförsöken i huvudsak är goda. Det har påvisats positiva effekterbåde när det gäller den kommunala verksamhetens form och dessinnehåll. En friare och mer decentraliserad nämndorganisationanses även ha varit till fördel från kommunaldemokratiskutgångspunkt. Från rättsliga utgångspunkter har inga avgörandehinder mot en friare nämndorganisation framkommit.Betänkandet har inte remissbehandlats.PropositionenAvsnitt 4.3.2 (s. 38 f.); specialmotiveringen s. 154 f.Den nya kommunallagen kräver bara att det i varje kommun ochlandsting skall finnas en styrelse med vissa övergripandeuppgifter.På de specialreglerade områdena ges kommuner och landstingökad frihet att bestämma vilka nämnder som skall finnas för attfullgöra uppgifterna och att bestämma om derasverksamhetsområden och inbördes förhållanden. Kraven på ensärskild valnämnd och i vissa fall överförmyndarnämnd kvarstår.Lokalorganslagen och lagen om särskilda organ ilandstingskommunerna upphävs. I stället framgår det direkt avkommunallagen att det är möjligt att inrätta nämnder på lokalnivå.En särskild utredare tillkallas med uppgift att se över hurkommunernas miljöarbete kan förstärkas.AllmäntEnligt propositionen (s. 20) är tiden nu mogen att ge samtligakommuner och landsting ökad frihet att bestämma hur nämndernaskall organiseras. Ställningstagandet bygger på en stark tilltrotill kommunernas och landstingens förmåga att ta ansvar för desamhällsuppgifter som statsmakterna har tilldelat dem. Ipropositionen framhålls att en friare nämndorganisation på ettvärdefullt sätt kan bidra till att man lägger en helhetssyn påden kommunala verksamheten. En sådan ordning kan underlätta förkommunerna och landstingen när de skall utföra sinasamhällsuppgifter.Föreslagna lagbestämmelser till följd av ställningstagandet omen i princip fri nämndorganisation återfinns i första hand i 3kap. 3--5 §§. föreslås att lagen (1979:408) om vissalokala organ samt lagen (1985:127) om särskilda organ ilandstingskommunerna upphävs (se punkten 2 i de föreslagnaikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till förslaget tillny kommunallag). I propositionen anges att vissspeciallagstiftning behöver ändras som en direkt följd avförslaget om en friare nämndorganisation och förslaget omupphävande av nyssnämnda båda lagar. I propositionen tasdärefter upp de förslag om ändringar i speciallagstiftningen somär nödvändiga för att slå fast principen om en friarenämndorganisation.