bet · GE01SoU13 · 1991-05-16 00:00:00 — I likhet med vad föredraganden anför anserutskottet att särskild uppmärksamhet bör ägnas åt att följa hurordningen för domstolsprövning fungerar på det nya målområdet.Även när det gäller frågan om kostnaderna för reformenansluter sig socialutskottet till justitieutskottets bedömning.Mot bakgrund av det anförda avstyrker socialutskottet bifalltill motionerna 1990/91:So35 (s), 1990/91:So42 (c) yrkande 10,1989/90:So539 (c) yrkande 3 och 1990/91:So500 (c) yrkandena 4och 5.Psykiatrisk kompetens vid domstolsförfarandetI motion 1990/91:So32 av m.fl. (v) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts om behovet av psykiatrisk kompetens vid länsrätterna(yrkande 8). Om länsrätterna skall kunna ta över ansvaretför besluten som rör psykiatrisk tvångsvård behöver de tillföraspsykiatrisk kompetens, bl.a. för att kunna göra adekvatabedömningar av läkarintyg, anser motionärerna.I motion 1990/91:So42 av m.fl. (c) yrkas attriksdagen -- om motionärernas yrkande 10 avseendeinstansordningen avslås -- beslutar att psykiatrisk expertisskall ingå i länsrätt och kammarrätt vid förhandlingar enligtlagen om psykiatrisk tvångsvård och lagen om rättspsykiatriskvård (yrkande 11). Om länsrätterna över huvud taget skall harimliga förutsättningar att överta prövningsuppgifterna frånutskrivningsnämnderna är det enligt motionärerna nödvändigt atten erfaren psykiater ingår i rätten. I annat fall kommer endastchefsöverläkaren att svara för den medicinska kunskapen.I lagrådsremissen framhölls att frihetsberövande tillföljd av en allvarlig psykisk störning inte på ett sågrundläggande sätt skiljer sig från andra administrativafrihetsberövanden att man bör ha en särskild sammansättning idomstolen för att pröva dessa frågor. Erforderlig sakkunskap börliksom i de övriga fallen kunna tillföras rätten genomförordnande av en utomstående psykiater eller någon annan somsakkunnig. En lämplig ordning bör vara att införa regler om attregeringen eller, efter regeringens bemyndigande,skall förordna särskilda sakkunniga atttillhandagå domstolarna med yttranden. I speciella fall böryttrande kunna inhämtas också av , som bl.a. harett råd för vissa rättsliga, sociala och medicinska frågor medföreträdare för psykiatrin, anfördes det.Lagrådet anser att länsrätten behöver förstärkas med enerfaren psykiater som ledamot, om patientens ställning iprocessen inte skall bli svagare än enligt nuvarande ordning.Möjligheten för länsrätten att anlita en psykiater somutomstående sakkunnig anser lagrådet inte utgöra ett likvärdigtalternativ. Därvid erinras bl.a. om att rätten, vidöverläggningen till dom, inte har någon sakkunskap till hjälpvid bedömning av den medicinska argumenteringen. Om en psykiaterinte ingår i rätten kan det förefalla patienten utsiktslöst attfå en ändring i chefsöverläkarens beslut, och även reellt kanlänsrättens möjligheter att gå emot chefsöverläkarens bedömningvara begränsade.Föredraganden anför bl.a. följande (s. 184 f.).Jag har förståelse för att sakkunskap i medicinska frågorbehöver kunna utnyttjas vid den rättsliga prövningen i sådanaformer som leder till en allsidig belysning av målen och sombäst främjar patienternas rättssäkerhet. Att låta en erfarenpsykiater delta som ledamot i alla mål som skall avgöras avfullsutten rätt skulle naturligtvis ge en garanti för attpsykiatriska frågeställningar blir väl belysta inför rättensavgörande. Enligt min bedömning kan man dock inte utgå från atten läkarledamot generellt skulle behövas i varje sådant mål. Detbör med fog kunna hävdas att det i många mål även utan särskildpsykiatermedverkan kommer att finnas ett beslutsunderlag som geren entydig bild i fråga om patientens psykiska tillstånd ochmedicinska vårdbehov. Uppgiften koncentreras då till attklarlägga och bedöma patientens personliga förhållanden utifrånandra än rent medicinska aspekter.Jag vill vidare framhålla att en ordning med läkarledamot irätten inte bara är till fördel utan också är förenad med enklar nackdel från rättssäkerhetssynpunkt. En viktig aspekt ärnämligen att det ligger nära till hands och i vart fall inte kanuteslutas att en läkarledamot under överläggning infördomstolens avgörande lämnar upplysningar i medicinska frågor avsådan innebörd att beslutsunderlaget tillförs något nytt utanatt patienten får del av uppgifterna och bereds möjlighet attbemöta dessa. En risk finns sålunda med den av lagrådetföreslagna ordningen att avgörandet av målet kommer att bygga påväsentliga medicinska uppgifter och bedömningar som intekommunicerats med parten.Mot bakgrund av det anförda är föredraganden inte beredd attförorda lösningen med en särskild läkarledamot i rätten. När detgäller systemet med särskilda fasta sakkunniga, som tillhandagårdomstolen med yttrande, införs dock bestämmelser som anger attden sakkunnige också skall höras vid muntlig förhandling, närdet behövs. Ett sådant förhör bör ibland med fördel kunna hållasper telefon. Vidare klargörs att det ligger i den sakkunnigesuppdrag att, t.ex. genom frågor till chefsöverläkaren och i denordning som rätten finner lämplig, bidra till en så långtmöjligt fullständig belysning av föreliggande frågeställningarinom den sakkunniges ämnesområde.Det anförs vidare i propositionen att särskild uppmärksamhetbör ägnas åt att följa hur ordningen för domstolsprövningfungerar på det nya målområdet. Det erinras om att det liggerinom ramen för domstolsutredningens uppdrag (dir. 1989:56) attöverväga frågor om domstolarnas sammansättning i olika typer avmål.I yttrande till socialutskottet erinrar justitieutskottetom att mål enligt LVU och LVM handläggs utan särskild expertis.Också i sådana mål handlar det om att efter en muntligförhandling bedöma behovet av tvångsvård. Normalt styrksvårdbehovet i sådana mål med läkarintyg eller förhör medansvarig läkare, anför justitieutskottet.Mot denna bakgrund konstaterar justitieutskottet attfrihetsberövande till följd av en allvarlig psykisk störninginte på ett så grundläggande sätt skiljer sig från andraadministrativa frihetsberövanden att man bör ha en särskildsammansättning i domstolen för att pröva dessa frågor. I ställetbör ett system med särskilda fasta sakkunniga som tillhandagårdomstolen med yttranden kunna utvecklas. Justitieutskottetpåpekar vidare att den sakkunnige enligt förslaget också skallkunna höras i rätten, och det ligger inom ramen försakkunniguppdraget bl.a. att genom frågor till chefsöverläkarenoch patienten verka för en fullständig belysning av föreliggandefrågeställningar. ansluter sig således tillden i propositionen föreslagna modellen. Justitieutskottettillägger att, i fall där det finns en entydig bild avpatientens psykiska tillstånd och medicinska vårdbehov,uppgiften koncentreras till att klarlägga och bedöma patientenspersonliga förhållanden utifrån andra än rent medicinskaaspekter. En ordning med obligatorisk expertmedverkan skullealltså enligt justitieutskottets mening kunna leda till slöserimed de specialistresurser som finns. De kvalificerade resurserdet här är fråga om bör naturligtvis endast tas i anspråk närdet behövs, anför justitieutskottet.Socialutskottets bedömningSocialutskottet delar justitieutskottets och föredragandensbedömning. Utskottet delar i och för sig också motionärernasuppfattning att domstolarna bör ha tillgång till psykiatriskkompetens. Denna bör dock, som föreslås i propositionen, kunnatillföras rätten genom förordnande av sakkunniga, somtillhandagår domstolarna med yttranden, och som även kan hörasvid den muntliga förhandlingen. ansluter sigsålunda till förslaget i propositionen.Utskottet förutsätter att regeringen med särskilduppmärksamhet kommer att följa hur ordningen fördomstolsprövning fungerar enligt den nya ordningen. Mot bakgrundav det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna1990/91:So32 (v) yrkande 8 och 1990/91:So42 (c) yrkande 11.Chefsöverläkarens överklagningsrättI motion 1990/91:So42 av m.fl. (c) yrkas attriksdagen -- om motionärernas yrkande 10 avseendeinstansordningen avslås -- beslutar om sådana ändringar av 32och 33 §§ i förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård attchefsöverläkaren erhåller överklagningsrätt (yrkande 12).Eftersom chefsöverläkaren är att betrakta som part vidförhandlingen, bör denne enligt motionärernas mening ha rätt attöverklaga beslut enligt lagen om rättspsykiatrisk tvångsvård.Beträffande rätten att överklaga sägs i specialmotiveringenbl.a. följande (s. 275).I ansökningsmål har chefsöverläkaren ställning som part ilänsrätten. Han har emellertid inte ansetts böra ges befogenhetatt i något fall överklaga beslut av länsrätt eller kammarrätt.Ett skäl härför är att denna typ av åtgärder inte lämpligen böringå i läkarens arbetsuppgifter.Det kan också nämnas att enligt nuvarande ordning skall påbegäran av överläkaren ett beslut av utskrivningsnämndenunderställas psykiatriska nämndens prövning, om överläkarengjort förbehåll om underställning senast vid det sammanträde dåbeslutet fattades och begärt underställning inom tre dagardärefter. I propositionen anges att bl.a. haruttalat att vederbörande överläkare borde ges möjlighet attöverklaga ett domstolsbeslut att vården i ett visst fall inteskall upphöra. Skälet för detta har angetts vara en oro för attsjukvården i de aktuella fallen kan tvingas ge vård åt personerutan något egentligt vårdbehov. Föredraganden anför följande (s.210).Jag kan visserligen ha viss förståelse för detta synsätt. Mittförslag innebär emellertid att domstolen genom att höra enlämplig sakkunnig i de flesta fall får tillgång till ytterligareen bedömning av vårdförutsättningarna vid sidan avchefsöverläkarens. Enligt min uppfattning skulle det endast iextrema undantagsfall kunna tänkas inträffa att domstolen ansersig ha tillräckliga skäl att frångå entydiga medicinskabedömningar om vårdförutsättningarna i ett visst fall. Att försådana fall ge chefsöverläkaren -- eller -- engenerell ställning av part i denna typ av mål anser jag intevara sakligt motiverat.Justitieutskottet anser för sin del att den lösning somföreslås i motion 1990/91:So42 skulle vara mindre lämplig. Detlåter sig visserligen sägas att chefsöverläkarens roll iförfarandet liknar åklagarens. Denna likhet är emellertid endastskenbar, menar justitieutskottet. En närmare analys visar enavgörande skillnad så till vida att åklagaren handlar inom ettregelsystem som är avsett att skydda samhällsmedborgarna motbrott och underlätta brottsutredning. Det kan sägas att självaförfarandet riktas mot den misstänkte, och åklagarensuppgift är att tillvarata samhällsintresset. Chefsöverläkarendäremot har till uppgift att i första hand välja enhandlingslinje som är till patientens fördel -- även ompatienten inte inser det. Chefsöverläkaren handlar med andra ordför patientens bästa; detta är också domstolens uppgift --här saknas i princip en intressemotsättning, avslutarjustitieutskottet som delar socialministerns uppfattning attchefsöverläkaren inte bör ges befogenhet att överklaga beslut avlänsrätt eller kammarrätt.Socialutskottets bedömningSocialutskottet delar propositionens -- och justitieutskottets-- bedömning att chefsöverläkaren inte bör ges befogenhet attöverklaga beslut av länsrätt eller kammarrätt. Utskottettillstyrker sålunda propositionens förslag i denna del ochavstyrker motion 1990/91:So42 (c) yrkande 12.Viss följdändring i förslaget till lagen om psykiatrisktvångsvårdI 29 § förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård angesbl.a. att tvångsvården av den som vårdas enligt nämnda lag skallupphöra när beslut har meddelats om avvisning enligtutlänningslagen (1989:529) eller lagen (1989:530) om åtgärderför att förebygga våldsdåd med internationell bakgrund(terroristlagen) eller när beslut om utvisning har meddelatsenligt samma lagar. Tvångsvården skall dock endast upphöra, omdet begärs av den myndighet som skall verkställa beslutet ochchefsöverläkaren finner att patientens tillstånd tillåter attdetta verkställs. I proposition 1990/91:118 Förslag till lag omsärskild kontroll av vissa utlänningar, m.m. som behandlas avjustitieutskottet har regeringen bl.a. föreslagit attterroristlagen upphävs och ersätts med en lag om särskildkontroll av vissa utlänningar. har ibetänkandet 1990/91:JuU29 tillstyrkt propositionens förslag idenna del med den ändringen att sistnämnda lag skall betecknasLag om särskild utlänningskontroll. Lagen avses träda i kraftden . betänkande skall behandlasav den 23 maj 1991.Förslaget till 29 § lagen om psykiatrisk tvångsvård bör ändrassom en följd av de ändringar som föranleds av proposition1990/91:118.Rättspsykiatrisk vård -- psykiatrisk tvångsvård förlagöverträdareFörutsättningarna för vårdI motion 1990/91:So41 av m.fl. (fp) yrkasatt beslutar att begreppet "allvarlig psykiskstörning" i förslaget till lag om rättspsykiatrisk vård ersättsav de begrepp som gäller enligt 1 § LSPV (yrkande 1). Vidareyrkas att justerar övrig lagtext i konsekvens härmed(yrkande 3).Som tidigare nämnts anger LSPV i 1 § att den som lider avpsykisk sjukdom, oberoende av eget samtycke, får beredas slutenpsykiatrisk vård med stöd av lagen, om sådan vård äroundgängligen påkallad med hänsyn till sjukdomens art och grad.Med psykisk sjukdom jämställs i LSPV psykisk abnormitet, sominte är att hänföra till psykisk sjukdom eller utgörs av hämningi förståndsutvecklingen. Utöver generalindikationen i 1 § krävs,för att lagen skall kunna tillämpas, att någon av de femspecialindikationerna är för handen.Den föreslagna nya lagen om rättspsykiatrisk vård gällerden som efter beslut av domstol skall ges rättspsykiatrisk vård,den som är anhållen, häktad eller intagen på en enhet förrättspsykiatrisk undersökning eller den som är intagen i ellerskall förpassas till kriminalvårdsanstalt.Lagen reglerar således vården för dem som efter beslut avdomstol skall ges rättspsykiatrisk vård. I 31 kap. 3 § förstastycket (BrB) anges enligt förslaget att om densom lider av en allvarlig psykisk störning har begått ett brottför vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter, skalldomstolen få överlämna honom till psykiatrisk tvångsvård sompåföljd för brottet (rättspsykiatrisk vård). En förutsättning äratt det med hänsyn till den tilltalades psykiska tillstånd ochpersonliga förhållanden i övrigt är påkallat att han är intagenpå en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk vård, som är förenadmed frihetsberövande och annat tvång. Det är enligtpropositionsförslaget fråga om två olika fall. En kategoriutgörs av de fall där regleringen av det rättsliga förfarandetvid vården i princip inte är avsedd att skilja sig från vad somgäller enligt förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård. Enannan kategori utgörs av de fall där den rättspsykiatriskavården enligt 31 kap. 3 § andra stycket BrB förenas med särskildutskrivningsprövning, dvs. de fall där brottet har begåtts underpåverkan av en allvarlig psykisk störning och där det till följdav störningen finns risk för att lagöverträdaren återfaller ibrottslighet, som är av allvarligt slag. Propositionens förslagtill ändring av BrB behandlas av justitieutskottet.Om den som är anhållen, häktad eller intagen ikriminalvårdsanstalt m.m. lider av en allvarlig psykiskstörning, får han enligt förslaget ges psykiatrisk tvångsvårdunder vissa förutsättningar. Han skall sålunda med hänsyn tillsitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden iövrigt ha behov av psykiatrisk vård, som kan tillgodoses genomatt han är intagen på en sjukvårdsinrättning. Vidare skall hanmotsätta sig sådan vård eller till följd av sitt psykiskatillstånd uppenbart sakna förmåga att ge uttryck för ett grundatställningstagande i frågan.Justitieutskottet konstaterar att det framstår som i flerahänseenden lämpligt och ändamålsenligt att det sjukdomsbegreppsom ligger till grund för psykiatrisk tvångsvård görs enhetligt.Den nuvarande regleringen med något olika sjukdomsbegrepp ivårdlagstiftningen resp. regleringen i bör alltsåtas bort, anför justitieutskottet.Socialutskottets bedömningUtskottet har tidigare under avsnittet Begreppet allvarligpsykisk störning uttalat att de i propositionen föreslagnakriterierna för tvångsvård bör kunna läggas till grund för dennya lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård. I samband därmedhar utskottet uttalat att utskottet även anser det lämpligt ochändamålsenligt att den nuvarande bristande överensstämmelsenmellan den straffrättsliga regleringen och den administrativavårdlagstiftningen i fråga om sjukdomsbegreppet undanröjs.Socialutskottets uppfattning överensstämmer med den uppfattningsom kommit till uttryck i justitieutskottets yttrande tillsocialutskottet. avstyrker därmed motion1990/91:So41 (fp) yrkandena 1 och 3.Vistelse utanför sjukvårdsinrättningens område, m.m.Regler om försöksutskrivningI LSPV finns dels regler om tillstånd för patienten attvistas på egen hand utom sjukhusområdet, dels regler omförsöksutskrivning. Enligt LSPV kan en patient få tillstånd attvistas på egen hand utom sjukhusområdet, om det inte medförfara för annans personliga säkerhet eller hans eget liv. Etttillstånd får förbindas med särskilda föreskrifter. Enligt 19 §får en patient skrivas ut på försök, om det föreligger särskildaskäl och det inte medför fara för någon annans personligasäkerhet eller patientens eget liv. Försöksutskrivning kankombineras med föreskrifter i samma hänseenden som vidpermission. Vidare kan patienten i samband medförsöksutskrivning ställas under tillsyn av en lämplig person.Försöksutskrivning skall avse , högst . Dennatid kan förlängas med högst åt gången.I fråga om vistelse utanför sjukvårdsinrättningens områdeföreslås i propositionen samma regler gälla beträffande densom genomgår rättspsykiatrisk vård som brottspåföljd utansärskild utskrivningsprövning som beträffande den som vårdasenligt den avsedda lagen om psykiatrisk tvångsvård. Det föreslåssålunda att patienten, av chefsöverläkaren, skall få gestillstånd att vistas utanför sjukvårdsinrättningens område enviss del av vårdtiden. Tillståndet får ges för återstoden avvårdtiden, om det finns skäl att anta att åtgärden är angelägenför att förbereda att tvångsvården upphör. Ett tillstånd attvistas utanför sjukvårdsinrättningens område får kombineras medsärskilda villkor. Har vården förenats med särskildutskrivningsprövning, prövas frågan om tillstånd av länsrättenefter ansökan av chefsöverläkaren eller patienten. Vid sinprövning skall länsrätten särskilt beakta arten av denbrottslighet som föranlett beslutet om särskildutskrivningsprövning, risken för återfall i brottslighet ochverkan av den vård och behandling som patienten genomgått.Vidare skall vederbörande åklagare ges tillfälle att yttra sig itillståndsfrågan, om det inte är uppenbart obehövligt.Länsrätten skall kunna överlämna åt chefsöverläkaren att beslutaom tillstånd att vistas utanför sjukvårdsinrättningens områdeunder en viss del av vårdtiden beträffande en viss patient.Åklagaren ges befogenhet att, beträffande en patient somgenomgår rättspsykiatrisk vård med särskildutskrivningsprövning, överklaga ett beslut att patienten fårvistas utanför sjukvårdsinrättningens område eller ett beslutatt överlämna åt chefsöverläkaren att besluta om tillstånd tillsådan vistelse.I motion 1990/91:So33 av m.fl. (s) yrkasatt beslutar att jämka i propositionens förslag ienlighet med vad som angetts i punkt 5 i motionen (yrkande1). Under nämnda punkt påpekas att regler omförsöksutskrivning avskaffas, vilket enligt motionärernaförefaller vara en omotiverad och opsykologisk inskränkning. (Motiveringen återfinns i motion 1990/91:Ju14. )Föredraganden anser att försöksutskrivning av hittillsvarandemodell och tillämpning inte är förenlig med de stränga rekvisitför tvångsvård som föreslagits i propositionen. Den nyalagstiftningen inrymmer således inte några bestämmelser om ettsärskilt försöksutskrivningsinstitut. Även om en förutsättningför psykiatrisk tvångsvård skall vara att patienten har ettoundgängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodosespå annat sätt än genom att patienten är intagen på ensjukvårdsinrättning, kan man dock inte bortse från attindikationerna för tvångsvård i viss mån kan skifta i styrka vidolika tillfällen under det att vården pågår, anförs det ipropositionen. Föredraganden pekar också på behovet av attutforma lagstiftningen så att den inte i en del fall hindrar ensmidig övergång från tvångsvård till vård i frivilliga former.Detta bör kunna tillgodoses om permissionsregleringen byggs ut,så att den ger uttryckligt stöd för att patienten i vissa fallkan få tillstånd att tillbringa resterande tid avtvångsvårdsperioden utanför vårdinrättningen. Utrymmet för ensådan tillståndsgivning blir betydligt mer begränsat änhittillsvarande tillämpning av försöksutskrivning. Ett sådanttillstånd bör emellertid få ges, om det finns skäl att anta attåtgärden är angelägen för att förbereda att tvångsvården upphör,sägs det i propositionen.Utskottets bedömningEn förutsättning för tvångsvård enligt den föreslagna lagen ompsykiatrisk tvångsvård är att patienten på grund av sittpsykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt harett oundgängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kantillgodoses på annat sätt än genom att patienten är intagen påen sjukvårdsinrättning för heldygnsvård. Detta står enligtutskottet inte i samklang med en ordning, som innebär attpatienten kan bli föremål för försöksutskrivning på sätt som ärmöjligt enligt det gällande regelsystemet. Å andra sidan är detenligt utskottets mening mycket viktigt att övergången fråntvångsvård till frivillig vård kan göras så smidig som möjligt.Utskottet är ense med propositionen att detta bör kunnatillgodoses genom att möjligheterna till permission ökas, så atten patient i vissa fall kan få tillstånd att tillbringaresterande tid av tvångsvården utanför vårdinrättningen. De skälsom sålunda kan anföras för ett avskaffande avförsöksutskrivningsinstitutet gäller enligt utskottet i principockså den rättspsykiatriska vården. Utskottet delar alltså inteuppfattningen i motion 1990/91:So33 (s) attförsöksutskrivningsinstitutet bör bibehållas. Yrkande 1 imotionen avstyrks.Underrättelse till målsägandenEnligt propositionsförslaget skall chefsöverläkaren varaskyldig att ge en målsägande, som önskar det, information ombeslut att en patient som genomgår rättspsykiatrisk vård medsärskild utskrivningsprövning får vistas utanförvårdinrättningens område. Underrättelseskyldigheten skall ävenomfatta information om när den rättspsykiatriska vården skallupphöra (28 § förslaget till lag om rättspsykiatrisk vård).I motion 1990/91:So42 av m.fl. (c) yrkas attriksdagen beslutar om sådan ändring i förslaget till lag omrättspsykiatrisk vård att chefsöverläkaren åläggs informeramålsäganden om olovliga avvikelser från en sjukvårdsinrättning(yrkande 14). Det finns enligt motionärerna skäl attunderstryka vikten av en generell skärpning från samhällets sidanär det gäller omgivningsskyddet. Det påpekas att målsägandensintresse av omedelbar information torde vara mycket stort, äveni de fall en patient avviker från vårdinrättningen.Chefsöverläkaren torde få vetskap om avvikelsen först och ärdärför den som snabbast har möjlighet att informera målsäganden.I motion 1989/90:So539 av och () yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om kravet att anhöriga eller andraberörda underrättas, innan patienten lämnar sjukhuset (yrkande4). När det gäller personer som begått våldsbrott skallanhöriga eller andra berörda underrättas innan patienten lämnarsjukhuset, anser motionärerna. Brottsoffrens säkerhet får inteeftersättas, anförs det vidare.I likhet med vad som gäller inom kriminalvården bör det enligtföredraganden i vissa situationer finnas enunderrättelseskyldighet från hälso- och sjukvårdens sidagentemot den som är målsägande i förhållande till en patient,som genomgår rättspsykiatrisk vård, som är förenad med särskildutskrivningsprövning. Skyldigheten skall innebära att denmålsägande som så önskar får uppgifter från chefsöverläkaren omnär patienten ges permission och när den rättspsykiatriskavården skall upphöra.