bet · GE01LU21 · 1991-03-26 00:00:00 — Vidarebegärs i motionen en utredning angående vilka regler i annanlagstiftning som bör gälla för denna samlevnadsform (yrkande 2).Margareta m.fl. (s) framhåller i motion L418 att detär givet att homosexuella har samma behov av och samma rätt tilllagligt skydd och reglering av sin samlevnad som heterosexuella.Enligt motionärerna bör man därför tillskapa en parallellrättsform till äktenskapslagstiftningen för homosexuellassamlevnad. Detta bör ske genom lagstiftning om registreratpartnerskap för homosexuella och i motionen begärs förslag tillsådan lagstiftning.I motion L419 av m.fl. (s) framhålls ocksåvikten av att homosexuella får samma möjlighet somheterosexuella att reglera sin samlevnad på ett juridiskttillfredsställande sätt. Motionärerna hänvisar tillsocialstyrelsens förslag i frågan och anser att detta bör kunnautgöra underlag för lagstiftning. Enligt motionärerna är detangeläget att regeringen framlägger förslag till lag omregistrerat partnerskap för homosexuella och i motionen begärsett tillkännagivande härom.Också i motion L423 av m.fl. (fp) hänvisastill förslag om registrerat partnerskap förhomosexuella. Motionärerna uttalar sitt stöd för idén omregistrerat partnerskap och ser den som ett uttryck av respektför de homosexuella som väljer att leva i trohet och livslånggemenskap. I motionen påpekas dock att principen om partnerskapför homosexuella också möter invändningar från vissa kristna sommenar att principen strider mot ett kristet förhållningssätt.Andra kristna menar däremot att homosexuellas kärlek tillvarandra inte strider mot en livssyn. Slutligenkonstateras i motionen att en rad juridiska frågor återstår attlösa innan ett registrerat partnerskap kan införas, ochmotionärerna välkomnar därför regeringens beslut i januari 1991om en parlamentarisk beredning av ärendet. I motionen begärs etttillkännagivande i enlighet med det anförda.Frågans tidigare behandlingTill grund 1987 (prop. 1986/87:124, bet. LU28)genomförda lagstiftningen om homosexuella sambor låg det avutredningen om homosexuellas situation i samhället avgivnabetänkandet (SOU 1984:63) Homosexuella och samhället. Ibetänkandet övervägde utredningen bl.a. frågan om det skulleöppnas en möjlighet till äktenskap för homosexuella par.Utredningen konstaterade dock att värderingarna om äktenskapetsom en mellan man och kvinna varså grundmurade att det inte var möjligt att införa bestämmelsersom ger två personer av samma kön möjlighet att ingå äktenskapmed varandra. Utredningen diskuterade också möjligheten attinföra en form av registrering av homosexuell samlevnad somskulle möjliggöra att lagreglerna för äktenskap skulle kunnahelt eller delvis tillämpas vid sådan samlevnad. Utredningenpåpekade att ett registreringssystem skulle innebära ett nytträttsinstitut som bara hänförde sig till den homosexuellasamlevnadsformen. Ett sådant nyskapande framstod som ett onödigtutpekande av en grupp människor i samhället, och utredningenkunde inte bortse från risken att ett registreringssystem kundebefästa rådande fördomar. Ett registreringsalternativ för enbarthomosexuella borde därför redan av denna anledning integenomföras.I proposition 1986/87:124 om de homosexuellas situation isamhället anslöt sig föredragande statsrådet till utredningensuppfattning att det inte var möjligt att införa bestämmelser somger två personer av samma kön rätt att ingå äktenskap medvarandra. En sådan lagstiftning skulle enligt statsrådet stå istrid med den allmänna opinionen på ett centralt livsområde.Även i fråga om registrering av homosexuell samlevnad deladestatsrådet utredningens uppfattning.I samband med propositionen behandlade utskottet (bet. LU1986/87:28) bl.a. två motioner vari framfördes önskemål om attden familjerättsliga lagstiftningen i sin helhet skulle görastillämplig på homosexuella par. Av samma skäl som anförts ipropositionen ställde sig utskottet avvisande till motionärernasförslag och avstyrkte bifall till motionerna.Våren 1989 prövade utskottet med anledning av motioner fråganom införandet av en ny samlevnadsform, nämligen registreratpartnerskap för homosexuella. I sitt av godkändabetänkande /89:LU22 avstyrkte utskottet motionerna medhänvisning till att några nya omständigheter som borde föranledaett ändrat ställningstagande från sida inteframkommit.Utskottet behandlade ånyo frågan om registrerat partnerskapför homosexuella med anledning av motioner härom i sitt avriksdagen godkända betänkande 1989/90:LU23. Utskottet anfördedärvid att lagen om homosexuella sambor hade tillämpats i någotmer än , och att tiden kunde vara mogen för en utvärderingav i vad mån lagstiftningen medfört de fördelar för homosexuellasom det var avsikten att de nya reglerna skulle ge dem.Utvärderingen borde också innefatta en kartläggning av andrafrågor som de homosexuella upplever som ett problem.Utskottet utgick från att en sådan utvärdering skulle komma tillstånd i lämpligt sammanhang. Frågan huruvida vi i skallinföra regler om registrerat partnerskap efter mönster av denlagstiftning som antagits i ansåg utskottet däremot varaför tidigt väckt. har i rått rättslikhet ispörsmål med anknytning till familjerätten, och utskottet ansågdet angeläget att denna rättslikhet bevaras. Såvitt utskottethade sig bekant fanns det då inte i något annat nordiskt landplaner på att följa exempel. Enligt utskottets meningvar det angeläget att regeringen tar initiativ tillöverläggningar med övriga nordiska länder rörande möjligheternatill en lagstiftning på området i nordiskt samförstånd. Iavvaktan på utvecklingen i våra grannländer borde emellertidfrågan om en svensk lagreglering vila. Med hänvisning till detanförda avstyrkte utskottet bifall till motionerna.Regler om barns arvsrättGällande reglerEnligt ÄBs regler om rätt till arv är bröstarvingar, dvs. barnoch deras avkomlingar, i första hand berättigade till arv närnågon avlidit. Arvet skall fördelas lika mellan barnen. Om någotbarn till den avlidne dött och efterlämnat egna barn skall dessabarnbarn till arvlåtaren dela det avlidna barnets lott lika.Hälften av den arvslott som en bröstarvinge är berättigad tillenligt arvsreglerna kallas laglott. Laglotten har arvingenalltid rätt att få ut som arv efter arvlåtaren.Om den döde var gift och efterlämnar både make ochbröstarvingar har den efterlevande maken rätt till arv föremakarnas gemensamma bröstarvingar. Vad den efterlevande makenärver i sådana fall innehar maken med s.k. fri förfoganderätt,dvs. han eller hon får fritt disponera över kvarlåtenskapenunder sin livstid men får inte förfoga över den genomtestamente. När den efterlevande i sin tur avlider harbröstarvingarna till den först avlidne rätt till efterarv, dvs.rätt att ärva en andel av behållningen i boet som svarar mot vadsom den avlidna innehaft med fri förfoganderätt. Därutöver harde i sin egenskap av bröstarvingar till den sist avlidna makenrätt att ärva den egendom som maken själv ägt. De redovisadebestämmelserna gäller även i fråga om laglotten. Bröstarvingarnafår alltså i princip också vänta med att få ut sin laglott ikvarlåtenskapen efter den först avlidne till dess att också denandra föräldern avlidit. Däremot kan bröstarvingar göra sinlaglottsrätt gällande vid den först avlidne makens död om dennamake upprättat ett testamente som inkräktar på laglotten.Finns det bröstarvingar efter den avlidne som inte också ärden efterlevandes barn, särkullbarn, gäller särskilda regler.Särkullbarn har rätt att få ut sitt arv efter en avlidenförälder . Särkullbarn kan dock avstå från sin rätttill förmån för den avlidnes efterlevande make. Sker ett sådantavstående blir särkullbarnen berättigade till efterarv på sammasätt som makarnas gemensamma bröstarvingar.Ett avstående från rätten att få ut sin arvslottkan ske sedan arvlåtaren avlidit. Några hinder mot att ettsärkullbarn avstår från sin rätt redan under arvlåtarens livstidfinns inte. Ett sådant avstående torde bli att bedöma enligtbestämmelserna om arvsavtal i ÄB. Av 17 kap. 2§ ÄB följer atten arvinge med bindande verkan skriftligen kan avsäga sig sinrätt till arv. Bröstarvinge har dock oavsett att avsägelse sketträtt att få ut sin laglott såvida han inte avstått från dennamot skäligt vederlag eller vissa andra förutsättningar äruppfyllda.Till förmån för den efterlevande maken finns i ÄB vidare ensärskild garantiregel. Enligt den bestämmelsen har denefterlevande alltid rätt att ärva så mycket av den avlidneskvarlåtenskap att det tillsammans med hans eller hennes andel igiftorättsgodset och enskilda egendom motsvarar fyra basbelopp.Garantiregeln gäller oavsett om den avlidne disponerat över sinegendom genom testamente eller efterlämnat särkullbarn. Vad denefterlevande erhåller med stöd av bestämmelsen innehas med friförfoganderätt. När den efterlevande i sin tur avlider haralltså den avlidnes särkullbarn och makarnas gemensammabröstarvingar rätt till efterarv.MotionsmotiveringI motion L406 av () framhålls att det i daginte är ovanligt med familjebildningar där makarna har bådegemensamma barn och barn från tiden före äktenskapet. När en avmakarna dör kommer barnen att behandlas olika i arvsrättsligthänseende, vilket kan skapa otrygghet hos den efterlevande ochoch ge upphov till problem syskonen emellan. Enligt motionärenär nuvarande ordning inte tillfredsställande, och motionärenanser att ÄB bör ändras så att hel- och halvsyskon behandlaslika.Frågans tidigare behandlingSom tidigare redovisats fick reglerna i ÄB om makes och barnsarvsrätt sin nuvarande utformning i samband med införandet aväktenskapsbalken. I lagstiftningsärendet övervägdes fråganhuruvida den efterlevande maken skulle ha rätt att utan någrainskränkningar få behålla kvarlåtenskapen efter sin avlidnemake. Vad som talade mot en sådan ordning var enligtdepartementschefen (se prop. 1986/87:1 s. 83) att den avlidnakan ha efterlämnat bröstarvingar som inte är makarnasgemensamma. En sådan arvinge har, fortsatte departementschefen,ofta inte samma känslomässiga förhållanden till den efterlevandemaken som en gemensam bröstarvinge. Det är därför förståeligt ombröstarvingar som inte är makarnas gemensamma inte anser sig haanledning att avvakta den efterlevande makens död för att få utsitt arv efter sin avlidne förälder. Departementschefen ansågatt det också föreligger en risk för att det vid efterlevandemakens död inte finns kvar något för dessa barn att ärva eftersin förälder. I sammanhanget påpekades att i dansk, isländsk ochnorsk rätt problemet lösts genom införandet av ett krav påsamtycke från sådana barn för att deras lotter skall ingå i detoskiftade boet som den efterlevande har rätt att sitta i.Departementschefen stannade därför för att bröstarvingar sominte är också den efterlevande makens barn skulle ha rätt attgenast få ut sin arvslott. Han framhöll därvid att i de fallsådana bröstarvingar sammanlever i en familj med denefterlevande maken det framstår som mest naturligt att debegagnar sig av möjligheten att avstå från sin rätt och väntarmed att få ut arvet tills även den efterlevande maken haravlidit.Den i propositionen förordade ordningen att bröstarvingar sominte är makarnas gemensamma skulle ha rätt att få ut sitt arvomedelbart vid arvlåtarens död tillstyrktes av utskottet utannågra särskilda uttalanden. Arvsreglernas betydelse försärkullbarnen behandlades däremot närmare av utskottet i sambandmed laglottsreglerna. Utskottet underströk därvid att laglottensom en ekonomisk garanti för bröstarvingarna hade mindre vikt änförr. Laglotten kunde dock inte anses ha spelat ut sin roll förbröstarvingarna. Särskilt för särkullbarnen hade den enligtutskottet fortfarande betydelse. Utskottet påpekade att i ettäktenskap där makarna har gemensamma barn den ena maken av olikaskäl kan vilja prioritera dessa barn på bekostnad av barn sommaken har i ett tidigare äktenskap eller tillsammmans med enförälder som han eller hon inte varit gift med. Ett avskaffandeav laglottsinstitutet skulle innebära att fältet lämnades frittför makarna att helt utesluta särkullbarnen från arvsrätt. Ensådan ordning framstod inte som tillfresställande med tankesärskilt på att barn till föräldrar som inte varit gifta medvarandra först fick rätt till arv eftersin fader och dennes släkt och att denna reform inte helt slagitigenom i den allmänna rättsuppfattningen. I synnerhet gällde detsagda de barn som fötts före de nya arvsreglernas ikraftträdandeoch som för sin arvsrätt i praktiken är beroende av att deantecknats i faderns personakt. Utskottet erinrade om attutskottet då frågan om arvsrätten för barn till ogifta föräldrartidigare behandlats understrukit betydelsen av att reformen ficken sådan genomslagskraft som med rimliga åtgärder var möjlig attuppnå.Under våren 1989 behandlade utskottet en motion med sammasyfte som den nu aktuella. I sitt av godkändabetänkande /89:LU22 hänvisade utskottet till de ovanredovisade uttalandena under förarbetena tilläktenskapsreformen. Vidare erinrade utskottet om att enligt dens.k. basbeloppsregeln i ÄktB en efterlevande make alltid harrätt att ärva så mycket av den avlidnes kvarlåtenskap att dettillsammans med den efterlevandes enskilda egendom och vad hanerhåller vid bodelningen uppgår till fyra basbelopp. Regelngäller även gentemot särkullbarn och innebär således en garantiför att i dödsbon med begränsade tillgångar den efterlevande fåröverta hela eller större delen av boet. Mot bakgrund av gjordauttalanden ansåg sig utskottet inte berett att då förorda någonändring av gällande regler. Utskottet hänvisade emellertid tillatt enligt inhämtade upplysningar hade föravsikt att göra en utvärdering av reglerna i ÄB.Ett slutligt ställningstagande till spörsmålet om efterlevandemakes arvsrätt borde därför enligt utskottet anstå i avvaktan påresultatet av utvärderingen. Därmed avstyrkte utskottet bifalltill motionen.Boutredning m.m.Gällande rättRegler om dödsboförvaltning, boutredningsman och bouppteckningåterfinns i 18--20 kap. (ÄB).Huvudregeln är enligt 18 kap. 1§ att dödsbodelägarna (dvs.efterlevande make eller sambo, arvingar och universellatestamentstagare) gemensamt förvaltar den dödes egendom underboets utredning. Om någon dödsbodelägare begär det skall rättenbesluta att egendomen skall avträdas till förvaltning avboutredningsman (19kap.1§). Rätten skall vidare utseboutredningsman. Enligt 19kap.3§ skall val avboutredningsman ske på sådant sätt att uppdraget kan förväntasbli utfört med den insikt som boets beskaffenhet kräver.Boutredningsmannen skall företa alla för boets utredningerforderliga åtgärder, och han företräder också dödsboetgentemot tredje man (19kap.11--12§§).Enligt 20kap. 1§ skall bouppteckning förrättas inom tremånader efter dödsfallet om inte rätten efter ansökan förlängerdenna tid. Det åligger dödsbodelägare som har hand om egendomeni boet eller boutredningsman att bestämma tid och plats förbouppteckning samt utse två kunniga och trovärdiga gode mänatt förrätta den (20 kap.2§). Vid förrättningen skall densom vårdar egendomen eller den som i övrigt bäst känner tillboet såsom bouppgivare lämna uppgifter om boet. Bouppgivarenskall på bouppteckningen teckna försäkran på heder och samveteatt uppgifterna är riktiga och att inga uppgifter avsiktligt harutelämnats (20 kap.6§). Vidare skall gode männen påbouppteckningen intyga att allt har blivit riktigt antecknat ochatt tillgångarna värderats efter bästa förstånd. Inom en månadefter upprättandet skall bouppteckningen inges till behörigdomstol för registrering (20kap.8§). Det åligger rättenenligt 20kap.9§ att tillse att bouppteckning förrättas ochinges i laga tid. Om så ej sker kan rätten förordna omvitesföreläggande. Rätten kan även tillgripa vitesföreläggandevid bristfälliga bouppteckningar.MotionsmotiveringI motion L426 av () anförs att samhälletskontroll över boutredningar och bouppteckningar är mycket dålig.Ett exempel härpå är enligt motionären att det saknaskompetenskrav för boutredare. I motionen begärs därför (yrkande1) att det införs kompetenskrav vid auktorisation/godkännande avboutredare. Motionären begär vidare (yrkande 2) att det skallinföras etiska regler för hur en boutredare skall arbeta.Enligt motionären är också tingsrätternas kontroll av inlämnadeboutredningar otillräcklig, och i motionen begärs (yrkande 3)att denna kontroll skall ökas. InledningI betänkandet behandlar utskottet 15 motioner om olikaäktenskaps- och arvsrättsliga frågor. Flertalet av motionernahar anknytning till de genomförda reformerna påfamiljerättens område.Som en allmän bakgrund till motionsyrkandena vill utskotteterinra om att den familjerättsliga lagstiftningen under de tvåsenaste årtiondena varit föremål för en genomgripandeomarbetning. Efter en lång rad av delreformer under denna tidfattade (prop. 1986/87:1, bet. LU18) i april 1987beslut om att (GB) skulle ersättas med en nybalk, (ÄktB). beslöts viktigaändringar i (ÄB) och infördes lagen (1987:232) omsambors gemensamma hem (sambolagen). antog riksdagenockså lagen (1987:788) om införande av samtannan följdlagstiftning till m.m. (prop.1986/87:86, bet. Till grund för lagstiftningen lågfamiljelagssakkunnigas huvudbetänkande Äktenskapsbalk (SOU1981:85). infördes lagen (1987:813) omhomosexuella sambor (prop. 1986/87:124, bet. Den nyalagstiftningen trädde i kraft . På grundval avbl.a. de erfarenheter som vunnits sedan ÄktB:s ikraftträdandegenomfördes vidare (prop. 1989/90:30, bet. LU11)vissa ändringar i ÄktB:s regler om bodelning. Dessa ändringarträdde i kraft den 1 januari 1990.Utskottet behandlar i detta sammanhang motion L913 av YlvaAnnerstedt m.fl. (fp) vari begärs ett tillkännagivande om viktenav nordiskt lagstiftningssamarbete och i synnerhet nordiskrättslikhet på det civilrättsliga området.Utskottet delar motionärernas uppfattning att det ligger ettsärskilt värde i att de nordiska länderna samarbetar icivilrättsliga lagstiftningsfrågor och har en i huvudsaklikartad lagstiftning. Stora delar av den svenska lagstiftningenpå centrala rättsområden har också tillkommit i nordisktsamarbete. Detta har resulterat i att det på flera områden råderöverensstämmelse mellan lagreglerna i de nordiska länderna. Vadgäller familjerätten exempelvis vill utskottet erinra om attfamiljelagssakkunniga under sitt arbete med äktenskapsbalkenhade ett flertal överläggningar med motsvarande kommittéer i deandra nordiska länderna. En väsentlig utgångspunkt församarbetet var därvid att eftersträva så stor nordiskrättslikhet som möjligt, och införandet av äktenskapsbalkeninnebar också att vi kom att närma oss till vad som gäller iandra nordiska länder på detta område. Ett annat exempel pånordiskt lagstiftningssamarbete är den reform av köprätten ochsärskilt då den allmänna köplagen som genomfördes i Sverigeunder år 1990.Enligt utskottets mening är den rättslikhet som hitintillsuppnåtts av stort värde, och utskottet utgår från att framtidareformer på civilrättens område kommer att genomföras i nordisktsamarbete med målet att uppnå så stor rättslikhet som möjligt.Av årets budgetproposition (prop. 1990/91:100 bil. 4 s. 69)framgår sålunda att det nordiska lagstiftningssamarbetet iökande utsträckning har inriktats även på behovet avlagstiftning i ett mera långsiktigt perspektiv. Utskottet villockså peka på att samarbetet mellan de nordiska länderna inomramen för ett blivande sannolikt kommer att resulterai strävanden mot nordisk rättslikhet också på områden därintresset av rättslikhet traditionellt inte varit så stort.Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att någonriksdagens åtgärd med anledning av motion L913 inte ärerforderlig.MedlingFöre gällde att äktenskap kunde upplösas genomäktenskapsskillnad eller genom återgång. Äktenskapsskillnadkunde i vissa fall erhållas och annars efterföregående hemskillnad. Innan mål om hemskillnad fick tas upp avdomstol måste medling eller åtminstone försök till medling haägt rum. ändrades reglerna om upplösning av äktenskap.Därvid upphävdes reglerna om hemskillnad samt bestämmelserna omomedelbar äktenskapsskillnad på särskilda grunder. Vidareavskaffades den obligatoriska medlingen och ersattes med ettsystem som ger möjlighet till frivillig medling.I motion L401 av och (båda c)uttrycks en oro för de höga skilsmässotalen i vårt land. Enligtmotionärerna drabbas särskilt barnen hårt av en skilsmässa ochsamhället måste därför vidta kraftfulla åtgärder för att sökaförhindra onödiga skilsmässor där barn är inblandade. I motionenframhålls vidare att det är sannolikt att människor som uppleveren situation av söndring i sina äktenskap skulle behöva hjälputifrån för att få sin situation analyserad på ett objektivtsätt. En lämplig åtgärd skulle därför enligt motionärerna varaatt införa obligatorisk medling för de människor som är på vägatt skiljas i de fall där barn är inblandade. I motionen begärsett tillkännagivande i enlighet härmed.Utskottet delar motionärernas uppfattning att människor sombefinner sig i en skilsmässosituation är i behov av stöd ochhjälp. Inte minst viktigt är enligt utskottets mening attfamiljer med barn kan få stöd i krissituationer. Utskottet anserdäremot inte att ett återinförande av den obligatoriskamedlingen skulle utgöra någon lämplig form för erforderligastödåtgärder. Den obligatoriska medlingen hade nämligenbetydande nackdelar. Redan det förhållandet att medlingen varobligatorisk var ägnat att göra makarna negativt inställda tillden. Härtill kom att medlingen i normalfallet företogs iomedelbar anslutning till talans väckande eller med andra ordvid en mycket sen tidpunkt, då makarna eller i vart fall den enaav dem redan hade bestämt sig för att skiljas. Dessutom kundeden obligatoriska medlingen lätt upplevas både som en onödigformalitet och som ett opåkallat intrång i personligaangelägenheter. I jämförelse med medlingen erbjuder enligtutskottets mening den frivilliga familjerådgivningen väsentligafördelar för människor som har behov av hjälp för att lösa sinakonflikter. Utskottet vill därför understryka vikten av attmänniskor i krissituationer har tillgång till en väl utbyggdfamiljerådgivning. har också gettregeringen till känna att verksamheten med familjerådgivning börtryggas (bet. 1990/91:SoU 7, rskr. 51).I anslutning till det anförda vill utskottet också erinra omde nya reglerna om vårdnad och umgänge, som har trätt i kraftden . Reglerna innebär bl.a. att föräldrar som skallskiljas alltid får möjlighet till s.k. samarbetssamtal ivårdnads- och umgängesfrågor. När samarbetssamtal aktualiserasär visserligen skilsmässan som regel ett faktum, men enligtutskottets mening är den införda möjligheten till sådana samtalen viktig åtgärd när det gäller att åstadkommasamförståndslösningar för barnets bästa och därmed förhindra förbarnet skadliga konsekvenser av föräldrarnas separation.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L401.Vissa frågor om makars försäkringar, m.m.Liksom GB delar ÄktB in makars egendom i giftorättsgods ochenskild egendom. All egendom som inte är enskild utgörgiftorättsgods. Enskild egendom i ett äktenskap kan enligt ÄktBuppkomma endast genom äktenskapsförord, genom villkor vid gåvafrån någon annan än den andra maken eller genom föreskrift itestamente (7 kap. 2§ ÄktB). Det är alltså inte möjligt atttillskapa enskild egendom genom t.ex. förmånstagarförordnande iförsäkring.Äktenskapsförordet har enligt ÄktB inte givits någon annanfunktion än att möjliggöra för makarna att bestämma i vad månderas egendom skall vara enskild egendom eller giftorättsgods.Till skillnad från vad som gällde enligt GB skalläktenskapsförord alltså inte användas för gåvor mellan makarna.När ett äktenskap upplöses skall makarnas egendom fördelasmellan dem genom bodelning. I likhet med GB bygger ÄktB påprincipen att makarnas giftorättsgods vid bodelningen skalldelas lika mellan dem sedan vardera maken erhållit täckning försina skulder. Skuldtäckning skall normalt ske urgiftorättsgodset (11 kap. 2§ ÄktB).