bet · GE01NU29 · 1991-03-28 00:00:00 — Blandvaruhusen och stormarknaderna är nu söndagsöppna mot ca22 % . För dagligvarubutikerna är motsvarande andelar 54resp. Förändringen för dagligvaruhandelns del förklarasbl.a. av den snabba tillväxten av s.k. servicebutiker med ettomfattande öppethållande som följde på affärsregleringensupphävande. Bland undersökta fackhandelsbranscher varierarandelen söndagsöppna butiker ,med möbelbranschen i topp.Antalet öppethållandetimmar har för varuhusen ochstormarknaderna ökat med i genomsnitt början av1970-talet och för dagligvarubutikerna med ca 10timmar.I söndagsöppna varuhus och stormarknader uppgår dengenomsnittliga öppethållandetiden mot55 timmar i varuhus och stormarknader som håller stängt påsöndagar. Motsvarande värden för dagligvarubutikerna är 74 resp.51 timmar.Öppethållandet är oberoende av blocktillhörighet.ButiksstrukturAntalet dagligvarubutiker, varuhus och stormarknader har sedanmitten av minskat med ca 1 500 st -- från ca 10000till ca 8500 -- dvs. med i genomsnitt . Debutikstyper som stärkt sinamarknadspositioner är stormarknader, större dagligvarubutiker,servicebutiker och trafikorienterade butiker medan varuhus ochmindre dagligvarubutiker förlorat marknadsandelar.Inom dagligvaruhandeln har ICA-anknutna handlare ökat sinamarknadsandelar medan Konsumbutikerna minskat sina.SysselsättningsintensitetAntalet sysselsatta i åldern 16--har sedan början av1970-talet ökat kraftigt. Den största delen av denna ökningfaller på kvinnorna. Den kraftiga sysselsättningsökningen blandkvinnorna har också lett till att antalet hushåll med tvåförvärvsarbetande ökat starkt. var av allakvinnor sysselsatta på arbetsmarknaden mot i börjanav . Bland männen var sysselsättningsandelen 86resp. 89%.Försäljningens fördelningInom dagligvaruhandeln och vid varuhus och stormarknader sker-- genomsnittligt sett och oberoende av söndagsöppethållandeeller ej -- den största försäljningen . I genomsnittfaller av veckans försäljning på denna dag. För övrigavardagar varierar den genomsnittliga försäljningsandelen mellan12 och medan andelen är . Fördagligvarubutiker, varuhus och stormarknader med öppehållande påsöndagar är försäljningsandelen denna dag , obetydligtlägre än de genomsnittliga försäljningsandelarna för måndag ochtisdag i dessa butiker.Inom de undersökta fackhandelsbranscherna varierar dengenomsnittliga försäljningsandelen mellan 2 och12 %, där möbelhandeln står för det högsta värdet. Inom främstmöbelhandeln är det påtagligt att många kunder gör sina valunder , men att de faktiska inköpen sker under någon avveckans övriga dagar.LönekostnaderDen genomsnittliga lönekostnaden skiljer sig igenomsnitt endast marginellt mellan söndagsöppna resp.söndagsstängda dagligvarubutiker, varuhus och stormarknader.Detta sammanhänger bl.a. med att personalsammansättningen påobekväm arbetstid skiljer sig från den som gäller under normalarbetsitid.Öppethållande och priserI syfte att söka analysera eventuella samband mellan det ökadeöppethållandet och kostnads- och prisutvecklingen idetaljhandeln, har utredningen formulerat en konkurrensmodellför dagligvaruhandeln. Med ekonometrisk metod analyseras huröppethållandet och andra faktorer sammanhänger med försäljning,kostnader och priserResultaten från analysen säger bl.a. att konsumenterna ärmycket priskänsliga och att öppethållandet inkl. andra faktorerkan påverka försäljningen. Vidare framgår att ett ökatöppethållande genomsnittligt sett leder till attarbetsproduktiviteten ökar.Det senare sambandet medverkar enligt analysen till att ettförlängt öppethållande på vardagskvällar och öppethållande påsöndagar inte leder till högre priser. Snarare visar dengenomförda analysen att ett förlängt öppethållande leder till enökad prispress på marknaden.Enkäter bland konsumenter, detaljhandelsanställda,butikschefer och detaljhandelsföretag har givit bl.a. följanderesultat. En majoritet av konsumenterna, , anser attbutikerna bör kunna bestämma sitt öppethållande själva medbeaktande av rådande arbetsskyddslagstiftning. Även om mångadetaljhandelsanställda för egen del inte är till freds med dennuvarande ordningen med fria affärstider, så anser enövervägande andel av samtliga detaljhandelsanställda, , attbutikerna själva bör kunna bestämma sitt öppethållande. Dennauppfattning har också av samtliga butikschefer. av samtliga företag inom detaljhandeln anser att de självaskall bestämma sina öppettider.Utredaren anför i ett förord till betänkandet bl.a. följande:Min bedömning är att alla relevanta frågeställningar kringfrågan om fria eller reglerade affärstider har besvarats genomresultaten av de genomförda undersökningarna. De frågor someventuellt kvarstår och som inte belysts genom undersökningarna,är enligt min mening inte av någon avgörande betydelse för ettställningstagande.Frågan om fria eller reglerade affärstider är dock inte enbartrelaterad till objektiva eller logiska svar på olikafrågeställningar. Beroende på var man anser att det störstainflytandet bör ligga när det gäller exempelvis öppethållande idetaljhandeln, kan man komma till olika slutsatser oavsettresultaten av statistiskt riktigt genomförda undersökningar.Anser man att öppettider och öppethållande bestäms i samspelmellan konsumenter och producenter -- varvid öppethållandet bådeär en fråga om service och ett konkurrensmedel för butiksägare-- finns det inget stöd för att inte låta frågan omöppethållandet bestämmas av marknaden. Inom ramen för ett sådantsynsätt är bl.a. konsumenternas efterfrågan styrande föröppethållandet.Med ett synsätt, som inte sätter konsumenterna i centrum utanförespråkar ett regleringsinriktat synsätt, blir självfalletandra värden viktigare än konsumenternas nytta.Dessa olika synsätt har från tid till annan kommit dåvi inom utredningen diskuterat och tolkat olika resultat avgenomförda undersökningar.För min personliga del är det självklart att konsumenternasinflytande är det viktigaste. Företag i detaljhandeln måste hafull frihet att med egna idéer och utifrån egna förutsättningartillgodose konsumenternas varierande önskemål. I ett sådantsamspel nås en positiv utveckling för både konsumenter ochhandel.Ersättning för inkassokostnaderGällande bestämmelserI lagen (1981:739) om ersättning för inkassokostnader m.m.föreskrivs i huvudsak följande.En gäldenär är skyldig att utge ersättning för skriftligbetalningspåminnelse rörande skulden, om avtal därom harträffats i samband med skuldens uppkomst.Gäldenären är vidare skyldig att utge ersättning bl.a. förkrav rörande skulden, om han har fått ett på visst sätt utformatkravbrev, och -- under vissa förutsättningar -- för upprättandeav fullständig plan för amortering av återstående del avskulden. Ersättning utgår med skäligt belopp som regeringenföreskriver.Belopp anges i förordningen (1981:1057) om ersättning förinkassokostnader m.m. De uppgår nu till . för skriftligbetalningspåminnelse, . för krav ovh . föramorteringsplan (SFS 1990:1003).Tidigare riksdagsbehandlingPå förslag av näringsutskottet (1990/91:NU11) avslog riksdageni en motion (fp, m) om att hosregeringen skulle begära förslag till ändring i lagen omersättning för inkassokostnader m.m. Den begärda ändringenskulle innebära en differentiering av avgiftsbeloppen, så attnäringsidkarna skulle få en tydlig signal om attbetalningsdröjsmål skall undvikas. Utskottet anförde:För en bedömning av om en ändring av avgiftssystemet ärmotiverad erfordras i första hand tillförlitliga uppgifter omhur de nuvarande avgifterna förhåller sig till de verkligakostnaderna. Regeringen har avslagit en framställningfrån om en utredning härvidlag genomstatens pris- och konkurrensverks försorg. Motiveringen fördetta beslut är att det nya system för den summariska processen,dvs. mål om betalningsföreläggande m.m., som beräknas träda ikraft om ungefär [prop. 1989/90:85, 1989/90:JuU31],kommer att förändra förutsättningarna för borgenärernas arbete imålen inom denna process och troligen även förinkassoverksamheten. En sådan översyn som framställningen avserborde därför anstå tills det nya systemet har varit i bruk entid.Utskottet finner detta ställningstagande av regeringenrimligt. En konsekvens därav blir att det nu inte skulle finnasunderlag för sådana överväganden rörande ersättningen förinkassokostnader som motionärerna efterlyser. Med hänvisninghärtill avstyrker utskottet motionen. Utskottet räknar med attregeringen, när en omprövning av grunderna förersättningsbeloppen har genomförts, uppmärksammar deförhållanden som berörs i motionen.AutomatspelGällande bestämmelser och deras bakgrundAutomatspel, dvs. spel på mekaniska eller elektroniskaspelapparater, regleras genom två lagar. Lotterilagen(1982:1011) gäller i fråga om allt automatspel som ger vinst,även när denna inte innebär annat än rätt till fortsatt spel.Automatspel som ger vinst i form av pengar, värdebevis,spelpoletter eller liknande får inte förekomma annat än -- eftertillstånd -- på fartyg i internationell trafik. För automatspelsom ger vinst av annat slag, till ett värde av högst , kannöjesparker och restauranger få tillstånd efter prövning avlänsstyrelsen. Lotterilagens bestämmelser kompletteras av lagen(1982:636) om anordnande av visst automatspel(automatspelslagen). Enligt denna krävs tillstånd avsocialnämnden i kommunen om någon vill anordna spel på mekaniskaeller elektroniska spelautomater som inte ger vinst eller somger vinst endast i form av frispel på automaten. I det senarefallet blir sålunda båda lagarna tillämpliga. Tillstånd krävsockså för uppställning av spelautomater i lokaler ditallmänheten har tillträde. Med sådana lokaler skall jämställaslokaler dit tillträdet är begränsat genom olika villkor men därdessa framstår som rent formella.Syftet med automatspelslagen var att det skulle skapas enmöjlighet att komma till rätta med missförhållanden som kundeuppstå i samband med flipperspel och liknande i spelhallar. Dethade visat sig att sådana lätt blir tillhåll för personer medsociala problem. skall enligt lagen vid sintillståndsprövning bedöma om spelverksamheten kan antasförorsaka bristande ordning eller komma att bedrivas i en miljösom är olämplig för barn och ungdom. Nämnden skall uppmärksammarisken för att en spelautomat kan användas för annat ändamål änsom avses i ansökan, en risk som ökar om apparaten är såkonstruerad att den lätt kan utnyttjas för hasardspel. Antaletspelautomater för vilka tillstånd söks liksom spelensbeskaffenhet är ytterligare omständigheter som skall beaktas.Socialnämnden får inte meddela tillstånd utan attpolismyndigheten har hörts i ärendet. Spelanordnaren får inteotillbörligen locka barn eller ungdom att delta i spelet, ochhan är skyldig att svara för att det råder god ordning inomspellokalen.Socialnämnden är tillsynsmyndighet och kan meddela ytterligareföreskrifter utöver dem som anges i lagen. Om föreskrifternainte iakttas kan socialnämnden återkalla tillståndet, ochhindras den i sin tillsyn kan den förelägga vite. Den somolovligen anordnar tillståndspliktigt spel kan dömas till bötereller fängelse i högst sex månader.Tidigare riksdagsbehandlingI sin ursprungliga lydelse tillkom lagen om visst automatspelpå förslag av regeringen (prop. 1981/82:203,NU1981/82:54). Regeringspartierna -- dvs. ochcenterpartiet -- liksom moderata samlingspartiet stödderegeringens förslag; socialdemokraterna reserverade sig för enmera omfattande tillståndsplikt. Genom beslut av våren1990 (prop. 1989/90:46, 1989/90:NU20) skärptes lagen i vissahänseenden. Lagändringen trädde i kraft . Deninnebar bl.a. att giltigheten inte längre blev begränsad tillfall där förvärvssyfte förelåg, att kravet på tillstånd föruppställning av spelautomater infördes och att socialnämndenfick fler omständigheter än tidigare att beakta. I dennabehandlingsomgång förekom reservationer för avvisande av vidgadtillståndsplikt (m), för en skärpning endast avbedömningsgrunderna men icke av själva tillståndsplikten (fp)och för en viss skärpning av den bestämmelse som skall motverkaåtgärder varigenom barn eller ungdom lockas att delta i spel(mp). InledningGemensamt för flertalet av de motioner som behandlas här äratt de innebär upprepning i mer eller mindre oförändrad form avsynpunkter och yrkanden som har tagit ställning tillunder . Delvis har detta skett inom ramen förlagstiftningsärenden, av vilka ett avgjordes så sent som hösten1990. Motionerna syftar i vissa fall till att dennäringsrättsliga regleringen skall skärpas, i andra till attbefintliga bestämmelser inom detta område skall upphävas ellerliberaliseras. I två fall är syftet att det nuvarande rättsläget-- med fria affärstider -- skall bestå. I fråga ombevakningsrörelse behandlas också en motion som inte avserregelsystemets innehåll utan anordnande av viss utbildning påbasis av de föreskrifter som gäller.Etableringskontroll m.m.I vilken mån är begränsningar i rätten till fri etableringinom näringslivet godtagbara resp. önskvärda? I några motionertas detta ämne upp på ett mera övergripande sätt.I två fall är ändamålet med motionerna att slå vakt ometableringsrätten. Sålunda begärs i motion 1990/91:N357 (m) enregelöversyn i syfte att användningen av etableringskontrollskall begränsas. Motionärerna vänder sig särskilt mot tanken påinförande av s.k. företagarkörkort. Den utökade vandelsprövningsom tillämpas med avseende på restaurangbranschen ochyrkestrafiken skulle omfattas av översynen. I motion1990/91:N291 (fp) föreslås att skall göra ettuttalande till regeringen om att vandelsprövning, tillståndskravoch andra former av etableringskontroll som innebär generellaregleringar av hela branscher bör avskaffas. Fri etableringsrättär en nödvändig förutsättning för marknadsekonomin, sägermotionärerna. Det är, hävdar de, inte motiverat medinskränkningar och restriktioner annat än om människors hälsaoch säkerhet står på spel.I linje med tidigare ställningstaganden (se s.4f. )avstyrker utskottet de motionsyrkanden som har berörts.Frågan huruvida en kontroll som i någon mån inskränker rättentill fri etablering skall förekomma bör, menar utskottet, prövasutifrån förutsättningarna i de särskilda fall då ett sådantsystem av någon anledning aktualiseras. Att endast omsorg ommänniskors hälsa och säkerhet skulle kunna motiverarestriktioner i fråga om etableringsrätten synes vara ett väldoktrinärt uttryck för en allmän motvilja mot regleringar. Ennärmare genomgång skulle antagligen ge vid handen att ävenmotionärerna accepterar vissa ingrepp som, utan att klart rymmasinom den ram som sålunda angivits, syftar till att motverka ennäringsutövning som kan medföra integritetskränkningar ochekonomiska skador. Liksom tidigare anser utskottet attförekommande system för etableringskontroll bör uppmärksammasvid det fortgående arbetet med avreglering och regelförenkling.Motsatt innebörd har motion 1990/91:N249 (s). Riksdagenföreslås där göra ett uttalande till regeringen om behovet avkompetensbevis för företagare och av ett utvidgatauktorisationsförfarande. Mot bakgrund av det stora antaletkonkurser hävdar motionärerna att behovet av kompetens för attleda och utveckla ett serviceföretag underskattas grovt såväl avföretagen själva som av kreditgivarna. Personer som vill startaen verksamhet vilken medför bokföringsskyldighet borde varaskyldiga att kvalificera sig genom kurser i företagsekonomi.Restaurang-, transport-, bygg- och städbranscherna nämns såsomsärskilt angelägna objekt för en skärpt uppmärksamhet frånmyndigheternas sida.Eftersom motionärerna grundar sitt resonemang på den högakonkursfrekvensen inom näringslivet har utskottet särskiltanledning att fästa uppmärksamheten på den utredning av vissafrågor rörande konkurser som regeringen på riksdagensbegäran har föranstaltat om. Direktiven för utredningen finnsredovisade i det föregående (s.5f.). Riksdagensframställning i saken nämns i motionen; det är emellertid, menarmotionärerna, oklart vilka frågor en sådan utredning kommer attbehandla.Inom utredningen finns olika parlamentariska meningsriktningarrepresenterade. Direktiven ger utredningen möjlighet att prövaskilda uppslag. Med detta konstaterande avstyrker utskottetmotionen.Krav på att låssmedsbranschen skall omfattas av ett system medstatlig vandelsprövning framförs i motion 1990/91:N203 (m) förandra gången av samme motionär. Motionären drar en parallell medlarm- och bevakningsföretagen, för vilka särskildaauktorisationssystem gäller (se s.6f.). Om sådana företag iallt större utsträckning börjar marknadsföra lås kan detta,menar han, medföra konkurrenshämmande verkningar förlåssmedsföretagen.Utskottet åberopar sin behandling av frågan (ses.6). har, som dåredovisades, ett eget auktorisationssystem. Det finns enligtutskottets mening inte anledning att nu påkalla att detta systemskall ersättas med en statlig reglering. Motion 1990/91:N203 (m)avstyrks sålunda.BevakningsföretagBevakningsföretagens verksamhet är, såsom närmare harredovisats i det föregående (s.6f. ), reglerad genom lagen(1974:191) om bevakningsföretag. Lagen kräver att den somyrkesmässigt åtar sig bevakningsuppgifter för annans räkninghar statlig auktorisation. Företag som tillhandahållerlarmanläggningar är underkastade en liknande reglering pågrundval av lagen (1983:1097) med vissa bestämmelser omlarmanläggningar m.m.I motion 1990/91:N264 (s) upprepas ett av samme motionärtidigare framfört yrkande om att hos regeringen skallbegära en översyn av de båda nämnda lagarna. Motionärenrekommenderar en samordning av den tillsynsverksamhet som destadgar om. En huvudsynpunkt i motionen är att de krav somställs upp i lagen om bevakningsföretag borde gälla i fråga omall bevakningsverksamhet som berör tredje man, sålunda även denbevakning av egna anläggningar som industriföretag m.fl.bedriver.Den nu föreliggande motionen är till sitt innehåll identiskmed en motion som avslog , sedannäringsutskottet avstyrkt den med åberopande bl.a. avremissyttranden över en liknande motion. Motionären harvarken nu eller vid tidigare tillfällen berört de invändningarsom utskottet har framfört mot hans synsätt. Utskottet kanlämna några kompletterande upplysningar. har anordnat en ny sådan konferensrörande länsstyrelsernas tillsyn över bevakningsföretagen somutskottet nämnde . Den arbetsgrupp som då omtalades harslutfört sitt arbete; dess förslag till allmänna råd beträffandeauktorisation och tillsyn av bevakningsföretag etc. granskas förnärvarande av . Inom ramen för ettinternationellt projekt studeras i brottsförebyggande rådetsregi frågor om utnyttjande av väktare för uppgifter somtraditionellt har handhafts av polisen.Med hänvisning till det nu anförda och till sin behandling av1989 års motion i samma ämne avstyrker utskottet motion1990/91:N264 (s).Det finns, uppges det i motion 1990/91:N265 (s), förslag omatt en samlad utbildning av väktare skall förläggas tillSollefteå i samband med att (T 3) läggsned. Verksamheten skulle bedrivas i bolagsform med de störrevaktbolagen som delägare. Statens stöd och medverkan skulle geökad kraft åt projektets förverkligande, säger motionärerna ochpåkallar ett uttalande av till regeringen i enlighetmed vad de har anfört.I det föregående (s.7) har upplysts om de föreskrifter somnu gäller i fråga om väktarutbildning. Bakom det projekt somberörs i motionen står, enligt vad utskottet har erfarit, ettkommunalt bolag, . Bolaget åberoparkontakter med de tre största bevakningsföretagen,och i län.Material rörande projektet -- men däremot ingen ansökan om stöd-- har lämnats till industridepartementets enhet förregionalpolitiska frågor.Utskottet konstaterar att det ankommer på bevakningsföretagenatt sörja för utbildning av väktare i enlighet med statligabestämmelser och att det aktuella projektet i i förstahand är en sak för de lokala intressenterna. Motion 1990/91:N265(s) bör således lämnas utan åtgärd av riksdagen.DetaljhandelRiksdagen antog sedan, , förslagtill en ny lag (1990:1183) om tillfällig försäljning. Dennalag ersätter den gällande lagen(1975:985) om tillfällig handel. Beträffande den nya lagen ochde kontroversiella frågor som förekom vid riksdagsbehandlingenav lagförslaget hänvisas till utskottets betänkande(1990/91:NU14) i lagstiftningsärendet och till referat i detföregående (s.8f. ).De nya bestämmelserna innebär bl.a. en avreglering av dentillfälliga handeln. Från moderata samlingspartiets ochfolkpartiets sida betraktades emellertid denna avreglering somotillräcklig; i en reservation föreslogs att lagen skulleomfatta endast bestämmelser om skyldighet för ifrågavarandenäringsidkare att lämna uppgift om sitt namn m.m. tillkonsumenterna. I motion 1990/91:N291 återkommer det sistnämndapartiet nu med krav på att regeringen skall anmodas lägga framförslag om ändring i lagen om tillfällig försäljning i enlighetmed motsvarande motionsyrkande i höstas.Utskottet står fast vid uppfattningen att lagen också, såsomriksdagens beslut blev, bör innehålla bestämmelser som medgeratt kommunerna i fråga om vissa varugrupper kan införa krav påtillstånd för tillfällig försäljning i områden där en sådanförsäljning kan hota varuförsörjningen. Motion 1990/91:N291 (fp)avstyrks i nu angiven del.I annan riktning gick ett annat motionsyrkande (c) ilagstiftningsärendet. Regleringen av den tillfälliga handelnborde inte begränsas till försäljning av kläder, skor ochlivsmedel, hävdades det, utan tillståndsplikt skulle kunnainföras också beträffande möbler, mattor och husgeråd. Dettayrkande, som följdes upp i en reservation (c), framförs nu återi motion 1990/91:N250 (c).Utskottet motsätter sig nu liksom en sådan utvidgningav regleringen. Motionen avstyrks alltså i angiven del.I samma motion återkommer ett yrkande enligt vilketbestämmelsen om en näringsidkares informationsplikt i sambandmed tillfällig försäljning skulle kompletteras med krav på atthan lämnar upplysning om det nummer under vilket han ärregistrerad enligt lagen (1968:430) om mervärdeskatt. enhälligt yrkandet härom. Givetvis bör,underströk utskottet, olika handelsformer konkurrera pålikvärdiga villkor. Det skall inte vara möjligt för dem somidkar tillfällig försäljning att genom undanhållande av skatteroch avgifter konkurrera ut seriöst verkande handlare. Omytterligare åtgärder skulle krävas från kontrollsynpunkt bordeemellertid, menade utskottet, i första hand de generellaföreskrifterna på området skärpas.Motionären upprepar nu samma formuleringar som ochtycks sålunda anse att beslut att inte tillgodose detangivna önskemålet är uttryck för en felbedömning.Utskottet står fast vid vad det i lagstiftningsärendetuttalade i denna sak och avstyrker alltså det nu berördamotionsyrkandet.Regleringen enligt lagen om tillfällig försäljning omfattarinte torghandel eller försäljning i övrigt på allmän plats.Sveriges köpmannaförbund tog inför utskottet upp frågorkring den typ av tillfällighetsförsäljning som bedrivs bl.a. pågator i . Såsom har angivits i detföregående hänvisade utskottet härvidlag till det arbete på enny ordningslag som pågår inom regeringskansliet.I anslutning till vad utskottet sålunda uttalade begärs imotion 1990/91:N266 (c) att skall göra ett uttalandetill regeringen om att det i en ny ordningslag skall ingå vissaregler mot olovlig handel på allmän plats. All gatuhandel böromfattas av tillståndsprövning enligt bestämmelser iordningslagen, menar motionären. Den som bedriver gatuhandelutan tillstånd bör kunna dömas till böter; dessutom bör materialoch utrustning kunna förverkas.Utskottet hänvisar till sina tidigare kommentarer i ämnet,vilka motionären nu åberopar. Det är enligt utskottets meninginte motiverat att på detta stadium avberedningsarbetet uttalar sig om den nya ordningslagen på detsätt som motionären begär. Motion 1990/91:N266 (c) avstyrksalltså.I slutet av år 1988 tillkallade civilministern enligtregeringens bemyndigande en utredare med uppdrag att kartläggaoch studera effekterna av fria affärstider i detaljhandelnoch att ta reda på olika intressenters inställning tillaffärstiderna.