bet · GE01SfU16 · 1991-05-14 00:00:00 — Utskottet anförde vidare att det enligt des.k. äldrereglerna inte kan krävas att äldre förvärvsarbetandegenomgår omskolning eller annan utbildning eller flyttar tillannan ort. Inte heller kan det fordras att de underkastar sigförsök med arbetsplacering eller medicinskarehabiliteringsåtgärder. Om det föreligger en medicinsk grundskall förtidspension således kunna beviljas den försäkrade närarbetsmarknadsmyndigheterna inte tämligen kan beredahonom ett lämpligt arbete. Utskottet anser att motion Sf282 fåranses tillgodosedd med det anförda.ArbetshjälpmedelI propositionen föreslås att fr.o.m. skallfrån sjukförsäkringen kunna lämnas bidrag i vissa fall tillarbetshjälpmedel. Enligt lagförslaget skall i 2 kap. 14 § AFLanges att bidrag till sådana arbetshjälpmedel som enförvärvsarbetande försäkrad behöver som ett led i sinrehabilitering skall utges enligt föreskrifter som regeringenmeddelar.För närvarande kan arbetsmarknadsmyndighet lämna bidrag tillarbetshjälpmedel åt handikappade med stöd av förordningen(1987:409) om bidrag till arbetshjälpmedel m.m. Enligtförordningen kan bidrag lämnas för att arbetssökande skall kunnafå en anställning. Om särskilda skäl föreligger kan bidrag ocksålämnas för handikappade som redan är anställda eller tillföretagare eller fria yrkesutövare som är handikappade. Bidragkan ges om det behövs särskilda individanpassadearbetshjälpmedel som går utöver arbetsgivarens grundläggandeansvar för arbetsmiljön enligt arbetsmiljölagen.Bidrag kan lämnas både till den handikappade och tillarbetsgivaren för kostnader på högst . För avanceradedatortekniska hjälpmedel kan högre kostnader ersättas.Arbetsgivaren bekostar fr.o.m. själv de första10000 kronorna, varefter bidrag ges för hälften av återstoden.Större andel kan ersättas i vissa fall. I samband med att enhandikappad person anställs kan bidrag lämnas för helakostnaden. Också ett bidrag som lämnas till den handikappadesjälv kan avse hela kostnaden.Enligt propositionen bör ansvaret delas upp så attsjukvårdshuvudmännen ansvarar för hjälpmedel som handikappadebehöver för sin dagliga livsföring, arbetsmarknadsverket svararför bidrag till arbetshjälpmedel o.d. som behövs för att enarbetslös person med funktionshinder skall kunna få och utföraett arbete och försäkringskassorna svarar för motsvarandekostnader för funktionshindrade som redan har en anställning,egna företagare och fria yrkesutövare som är etablerade påarbetsmarknaden.En sådan förändring av ansvarsfördelningen aviserades redan i1991 års budgetproposition. Av denna anledning föreslogs atttionde huvudtitelns anslag C 7. Särskilda åtgärder förarbetshandikappade skulle minska med ca 75 milj.kr. medan underfemte huvudtitelns anslag D1. Bidrag till sjukförsäkringenskulle beräknas drygt 86 milj.kr. för arbetshjälpmedel.De aviserade förändringarna har föranlett ett flertalmotionsyrkanden under den allmänna motionstiden, nämligenmotionerna A236 av m.fl., A242 (yrkande 7) avElver m.fl., A260 (yrkande 1) av m.fl.,A246 av m.fl. och A214 av m.fl.I motionerna framhålls vikten av att också de som redan har enanställning skall kunna få arbetshjälpmedel. Särskilt nämns desom har progredierande sjukdomar och som under anställningstidenfår större behov av hjälpmedel. Dessa har på grund av behovet avarbetshjälpmedel också mindre möjligheter att få bytaarbetsuppgifter hos sin arbetsgivare. I motion A499 (yrkande 3)begär i och iBengtsfors ett tillkännagivande om att resurserna för bidragtill hjälpmedel är otillräckliga och måste förstärkas.Arbetslivsfondens medel bör även kunna användas till hjälpmedelför arbetshandikappade egenföretagare. I yrkande 8 i motion A242och yrkande 2 i motion A260 begärs dessutom att till anslagetSärskilda åtgärder för arbetshandikappade anvisas ytterligare 75resp. för /92.Utskottet konstaterar att när motionerna väcktes förelåg ännuinte regeringens slutliga förslag om att försäkringskassanskulle kunna ge bidrag från sjukförsäkringen förarbetshjälpmedel till dem som redan är anställda, till egnaföretagare och till fria näringsutövare. I propositionen anförsatt hjälpmedlen ofta fyller en viktig roll för att förebyggasjukskrivning och möjliggöra för personer medfunktionsnedsättningar och långvariga sjukdomstillstånd attfortsätta som yrkesverksamma. Vidare anges att någon ändring avpraxis beträffande rätten till arbetshjälpmedel inte bör sketill följd av förändringen av det ekonomiska ansvaret förhjälpmedlen. Departementschefen utgår från attförsäkringskassorna i sin handläggning av ärenden av detta slagkommer att utnyttja den kompetens som redan finns inomarbetsmarknadsorganisationen och hos sjukvårdshuvudmännen försakbedömning, utprovning etc. Någon egen teknisk kompetens avmotsvarande slag bör inte byggas upp inom försäkringskassorna. Ipropositionen anförs också att regeringen bör fastställa denärmare villkoren för bidrag till arbetshjälpmedel frånsjukförsäkringen. Dessa bör kunna utformas med ledning av dennuvarande förordningen om bidrag till arbetshjälpmedel m.m.Enligt utskottets mening innebär den föreslagna förändringeningen försämring av de enskildas möjligheter att fåarbetshjälpmedel. Snarare torde det bli så att försäkringskassani ett rehabiliteringsärende kommer att ha större möjligheter attbedöma behovet av arbetshjälpmedel och lämna bidrag till sådanasom inte ligger inom ramen för arbetsgivarens ansvar enligtarbetsmiljölagen. Utskottet vill tillägga att en förutsättningför att få bidrag till arbetshjälpmedel naturligtvis inte skallvara att den enskilde redan är sjukskriven. Enrehabiliteringsåtgärd kan nämligen vara påkallad för attförebygga en sjukskrivning. Inriktningen irehabiliteringsverksamheten skall också vara att vidta åtgärderpå ett så tidigt stadium som möjligt. Det är dock viktigt attuppdelningen av ansvaret för arbetshjälpmedel på tre typer avhuvudmän inte leder till någon "gråzon" där enskilda kommer attdrabbas.Utskottet tillstyrker således regeringens förslag i denna del.Utskottet anser att motionerna A236, A242 yrkande 7, A499yrkande 3, A260 yrkande 1, A246 och A214 får anses i huvudsaktillgodosedda med regeringens förslag och vad utskottet ovanuttalat. Mot denna bakgrund bör motionerna A242 yrkande 8 ochA260 yrkande 2 om ytterligare medel under tionde huvudtitelnavslås.ArbetsskadeförsäkringenI propositionen anges att en samordning av sjukförsäkringenoch arbetsskadeförsäkringen är av stor betydelse för ettframgångsrikt rehabiliteringsarbete. I detta avsnitt behandlasdärför motioner med anknytning till arbetsskadeförsäkringen.Lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) trädde i kraftden och avser arbetsskador som visar sig fr.o.m.nämnda tid. Lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring (YFL)upphörde då att gälla men tillämpas fortfarande på skador somvisat sig dessförinnan.Den som förvärvsarbetar i verksamhet här i riket är enligt LAFförsäkrad för arbetsskada. Egenföretagare och uppdragstagare ärdock försäkrade endast under förutsättning att de är bosatta iSverige. Försäkringen omfattar även den som genomgår utbildningi den mån utbildningen är förenad med särskild risk förarbetsskada. I begreppet arbetsskada inryms skada till följd avolycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. Även skadasom framkallats genom smitta kan i den mån regeringen såföreskrivit anses som arbetsskada. Inom arbetsskadeförsäkringengäller en särskild bevisregel. Lagen anger att om en försäkradhar varit utsatt för olycksfall eller annan skadlig inverkan iarbetet skall skada som han har ådragit sig anses vara orsakadav den skadliga inverkan om inte betydligt starkare skäl talarmot det.Principen bakom LAF är att den som drabbas av arbetsskadaskall i ekonomiskt hänseende försättas i samma situation som omskadan inte hade inträffat. Försäkringen ersätter inkomstförlustför skador och sjukdomar som har uppkommit i arbetet om dessavarar är . efter detatt skadan inträffade, den s.k. samordningstiden, skallsjukförsäkringen inom lagen om allmän försäkring i princip svaraför ersättningen till den skadade. Under dessa kanbl.a. Kompensationsnivån inom sjukförsäkringenär 65 eller 80 %.Om sjukdomen består efter samordningstidens slut ersätterarbetsskadeförsäkringen nödvändiga kostnader för bl.a.läkarvård, sjukvård och läkemedel. Om sjukdomen medför enfortsatt nedsättning av förmågan att skaffa sig inkomst genomarbete med minst hälften, utges sjukpenning frånarbetsskadeförsäkringen. Hel sjukpenning för dag utgör för densom har en fastställd sjukpenninggrundande inkomst inormalfallet en trehundrasextiofemtedel av denna inkomst. Blirnedsättningen av arbetsförmågan bestående, utges livränta frånarbetsskadeförsäkringen. Livräntan vid arbetsskada utgörskillnaden mellan den inkomst som den försäkrade skulle ha haftom han inte skadats och den inkomst han trots skadan beräknasfå. Det krävs dock att förmågan att skaffa sig inkomst genomarbete är nedsatt med minst en femtondel och attinkomstförlusten för år räknat uppgår till minst en fjärdedel avdet basbelopp som gällde vid början av det år livräntan skallbörja utgå. Arbetsskadeförsäkringen ersätter under dessaförutsättningar en årlig inkomstförlust upp till sammainkomsttak som gäller för ATP, dvs. Livräntangrundar rätt till ATP.Arbetsskadeförsäkringen finansieras huvudsakligen genomsociala avgifter och avkastning från arbetsskadefonden. Avgiftenutgör av avgiftsunderlaget.I flera motioner begärs att samordningstiden inomarbetsskadeförsäkringen förlängs fr.o.m. den 1juli 1991, nämligen i motionerna Sf46 (yrkande 7) och Sf244(yrkande 3) av m.fl., Sf50 (yrkande 3) och Sf353(yrkande 12 i denna del) av m.fl. och Sf49 (yrkande6) av m.fl. I motion Sf320 (yrkande 3) begärKarin m.fl. ett tillkännagivande om en samordning avarbetsskade- och sjukförsäkringen.Regeringen har tidigare aviserat att en samordning bör ske avsjuk- och arbetsskadeförsäkringarna. Utgångspunkten har varitatt den enskilde som skadas i sitt arbete skall hållasskadeslös. Samhällets åtaganden gentemot den skadade skulleomfatta främst sjukpenning under sjukdomstid,rehabiliteringspenning under rehabiliteringstid och livränta vidvaraktig nedsättning av arbetsförmågan. Därutöver skullearbetsmarknadens parter ta ansvar för vad som krävs för atthålla de arbetsskadade skadeslösa genom avtalsförsäkringarna. Ipropositionen anförs att samordningen av sjuk- ocharbetsskadeförsäkringarna får större konsekvenser för deavtalsförsäkringar som tecknats av parterna än vad som kunnatförutses. Departementschefen är därför inte beredd att nuföreslå några förändringar av arbetsskadeförsäkringen utan har istället för avsikt att tillsammans med arbetsmarknadens parter ien beredning klarlägga fördelningen av åtagandena gentemot dearbetsskadade mellan samhället och arbetsmarknadens parter.Som anförs i propositionen är lagen om arbetsskadeförsäkringoch den kompletterande avtalsförsäkringen vid arbetsskadasammanvävda i ett mycket komplicerat mönster. Utskottet anseratt det är viktigt att åtagandena gentemot de arbetsskadadeklarläggs innan någon förändring sker av samordningstiden inomarbetsskadeförsäkringen. Resultatet av beredningen medarbetsmarknadens parter bör därför avvaktas, och utskottetavstyrker bifall till motionerna Sf46 yrkande 7, Sf244 yrkande3, Sf50 yrkande 3, Sf353 yrkande 12 i denna del, Sf49 yrkande 6och Sf320 yrkande 3.Gullan m.fl. föreslår i motionerna Sf46 (yrkande 6)och Sf244 (yrkande 1) att den nuvarande arbetsskadeförsäkringenskall ersättas med en obligatorisk försäkring som allaarbetsgivare skall teckna för sina anställda. Försäkringensutformning bör regleras i lag, men försäkringen skall tecknashos enskilda försäkringsbolag. Premierna bör vara relateradetill det förväntade skadeutfallet, vilket skulle förstärkaarbetsgivarens intresse av att verka för en god arbetsmiljö.Motionärerna begär en skyndsam utredning och förslag i enlighetmed det anförda. Även m.fl. tar i motionerna Sf50yrkande 2 i denna del och Sf353 yrkande 12 i denna del uppfrågan om en sådan obligatorisk lagfäst försäkring utanförsocialförsäkringen som skulle ersätta den nuvarandearbetsskadeförsäkringen. Motionärerna anser att frågan börövervägas, och de begär en skyndsam utredning härom.Förslag om differentierade arbetsgivaravgifter begärs imotionerna Sf352 (yrkande 2) av m.fl., Sf50(yrkande 2 i denna del) och Sf353 (yrkande 12 i denna del) avSigge Godin m.fl., Sf49 (yrkande 3) av m.fl.,Sf215 av m.fl. och Sf355 (yrkande 3) av RagnhildPohanka m.fl.I propositionen anförs att arbetsmiljökommissionen i sittarbete uppmärksammade frågan om ekonomiska styrmedel för attåstadkomma arbetsmiljöförbättringar. Kommissionen presenteradeett förslag att differentiera arbetsgivaravgifterna i en s.k.arbetslivsavgift. Detta förslag bör utvecklas vidare. Enligtdepartementschefen innebär en arbetsgivarperiod inomsjukförsäkringen i praktiken också en form av differentiering avarbetsgivarnas kostnader med hänsyn till korttidsfrånvaron. Iett eventuellt framtida system med differentierade avgiftersynes emellertid även kostnaderna för långtidsfrånvaron börabeaktas och departementschefen avser att föreslå att enutredning tillsätts med uppgift att utreda möjligheterna ochkonsekvenserna av ett system med differentieradearbetsgivaravgifter. Utredningen bör särskilt uppmärksamma deadministrativa konsekvenserna av ett sådant avgiftssystem ochvidare beakta att systemet inte får leda till ökad utslagningoch utestängning av arbetskraft.Enligt utskottets mening är det angeläget att ekonomiskastyrmedel införs som kan medverka till att åstadkomma bättrearbetsmiljöer. Regeringen bör därför återkomma tillriksdagen med förslag om differentierade arbetsgivaravgifter somkan fungera som sådant styrmedel. Detta bör med bifall tillmotionerna Sf352 yrkande 2, Sf50 yrkande 2 i denna del, Sf353yrkande 12 i denna del, Sf49 yrkande 3, Sf215 och Sf355 yrkande3 ges regeringen till känna.Utskottet har tidigare avstyrkt motioner med förslag om enobligatorisk lagfäst arbetsgivarförsäkring, se senast1989/90:SfU15. Utskottet kan inte heller nu se något skäl tillatt den nuvarande arbetsskadeförsäkringen i sin helhet skallersättas med ett försäkringssystem enligt den modellmotionärerna föreslår. bör därför avslå motionernaSf46 yrkande 6, Sf244 yrkande 1, Sf50 yrkande 2 i denna del ochSf353 yrkande 12 i denna del.Ragnhild Pohanka m.fl. begär i motion Sf355 (yrkande 2) etttillkännagivande om att försäkringkassan bör få ersättning frånförsäkringsbolag såsom AMF när gör utredningaroch tar fram statistik som bolaget begär.Utskottet förutsätter att frågan om försäkringskassansutredningsskyldighet gentemot i första hand AMF aktualiseras isamband med beredningen av frågan om en ökad samordning mellansjuk- och arbetsskadeförsäkringarna. Som nämnts har regeringensutgångspunkt varit att arbetsmarknadens parter därvid skall taansvar för vad som krävs för att hålla de arbetsskadadeskadeslösa genom avtalsförsäkringarna. Den nämnda utredningen avfrågan om fördelningen av åtagandena mellan samhället ochparterna bör därför avvaktas, och utskottet avstyrker bifalltill motion Sf355 yrkande 2.I flera motioner begärs en översyn av arbetsskadebegreppet.I motion Sf46 (yrkande 8) anför m.fl. att detmåste skapas klarare kriterier för rätten att uppbäraarbetsskadeersättning. Det är inte rimligt attpraxisförskjutningar medfört att av allaarbetsskadeanmälningar nu godkänns som arbetsskada. Motionärernabegär en skyndsam utredning om arbetsskadebegreppet. En sådanutredning begärs även i motion Sf244 (yrkande 2) av GullanLindblad m.fl.I motion Sf50 (yrkande 2 i denna del) anför m.fl.att det är viktigt att den praxis som tillämpas vid bedömningarav arbetsskada ses över. Motionärerna anser att kriteriernamåste bli klarare för rätten att uppbära arbetsskadeersättning.Också i motion Sf353 yrkande 12 i denna del av m.fl.tas frågan om arbetsskadebegreppet upp.Även m.fl. begär i motion Sf49 (yrkande 5) enutredning med uppdrag att skyndsamt föreslå ändringar iarbetsskadebegreppet. Motionärerna anser att ett ändratarbetsskadebegrepp är en förutsättning för en förbättradrehabilitering. Härigenom skulle ökade resurser kunna avsättasför rehabilitering, sjukvård och åtgärder för att förbättraarbetsmiljön. Enligt motionärerna måste även livräntornasutformning beaktas i utredningsarbetet. Ett tillkännagivande omett ändrat arbetsskadebegrepp begärs vidare i motion Sf320(yrkandena 1 och 2) av m.fl.Gunilla och anför i motion Sf350 yrkande 1att kvinnor med monotona arbeten har svårt att få sinasjukdomsbesvär godkända som arbetsskada. Motionärerna begär enöversyn av lagen om arbetsskadeförsäkring i syfte att komma tillrätta med detta problem. Motionärerna begär även en översyn avarbetsskadeförsäkringen i syfte att försäkringen bör omfattafosterskador.I motion A224 av anförs att ett stort antaltandsköterskor har fått sådana hälsoproblem av sina arbeten attde inte kan fortsätta arbetet. De allra flesta har dessutomförgäves försökt få sina skador klassade som arbetsskador. Dettainnebär enligt motionären att tandsköterskorna utsätts för enhelt annan kontroll och bedömning än andra yrkesgrupper och attde i helt annan grad än övriga ställs utanförarbetsskadeförsäkringen. Motionären begär ett tillkännagivandeom att frågan omgående måste utredas och åtgärder vidtas.I propositionen anges att i samband med beredningen av fråganom en ökad samordning mellan sjuk- och arbetsskadeförsäkringarnablir det även en viktig uppgift för utredningen att följa uppförsäkringsöverdomstolens praxis under den tidarbetsskadeförsäkringen varit i kraft i syfte att få klarlagt ivad mån nya vetenskapliga rön, förändrade sjukdomsmönster ochökad kunskap om arbetsmiljöns inverkan på hälsan förändratdomstolens bedömningar. Utskottet anser att resultatet avutredningens arbete bör avvaktas, och utskottet avstyrker bifalltill motionerna Sf46 yrkande 8, Sf244 yrkande 2, Sf50 yrkande 2i denna del, Sf353 yrkande 12 i denna del, Sf49 yrkande 5, Sf320yrkandena 1 och 2, Sf350 yrkande 1 i denna del och A224.Frågan om fosterskador skall omfattas avarbetsskadeförsäkringen har utskottet tidigare behandlat (sesenast 1989/90:SfU15). Utskottet har därvid anfört att skyddetför fostret bör lösas genom förebyggande åtgärder och inte genomen utvidgning av LAF. Således bör gravida kvinnor skyddas frånarbetsmiljöer som kan medföra risk för fosterskador. Utskottethar även erinrat om vad utskottet anförde i betänkande SfU1986/87:17, nämligen att kunskaperna om fosterskador varbegränsade och att läget inte minst på arbetsmiljöområdet varoklart. Utskottet förutsatte dock att arbetarskyddsstyrelsenuppmärksamt följde det fortlöpande forskningsarbetet på områdetoch skyndsamt utfärdade föreskrifter i de fall risken förfosterskador upptäcktes i arbetsmiljön.Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och avstyrkerbifall till motion Sf350 yrkande 1 i denna del.Utskottet behandlar i detta sammanhang även frågan omsamordning mellan ålders- eller förtidspension enligt AFL ochlivränta enligt YFL. Enligt 16 § YFL gäller att livräntan sänkstill tre fjärdedelar av det ursprungliga beloppet när denskadade blir . skall enligt 17 kap. 2 § AFL folk-och tilläggspension i form av ålderspension minskas med trefjärdedelar av livräntan. Folkpension till en ålderspensionärskall dock alltid utges med minst tre fjärdedelar av belopp somannars skulle ha utgivits. Avdrag på tilläggspension får görasendast om den pensionsberättigade ägt tillgodoräkna sigpensionspoäng då skadaninträffat. Även förtidspension och sjukbidrag samordnas medlivräntan genom att pensionen minskas med tre fjärdedelar avlivräntan. Avdrag från partiell förtidspension får dock endastgöras om skadan inträffat före den tidpunkt från vilkenpensionen utgår. Det lägsta belopp som skall utgå till enförtidspensionär i form av folkpension är däremot en fjärdedelav vad som annars skulle ha utgivits. Bestämmelserna i 17 kap. 2§ gäller även livränta enligt annan lag eller författning sombestäms av eller utbetalas från riksförsäkringsverket.I motion Sf308 anför att de som drabbats avyrkesskada eller militärskada före får enkraftig minskning av den redan tidigare blygsamma livräntan närde får ålderspension. Motsvarande gäller också dem som får halvsjukpension och arbetar vidare på halvtid. De flesta av dem somskadats i sin ungdom har under större delen av sitt liv levt ismå omständigheter och haft begränsade möjligheter att tjäna inATP-poäng, och de får därför en låg pension. Motionären anseratt en ändring av samordningsreglerna bör övervägas så att desom har yrkesskada eller militärskada inte kommer i sämreekonomiskt läge än de som inte skadats. Motionären begär etttillkännagivande härom.Utskottet har i sitt betänkande 1988/89:SfU11 behandlat ettliknande motionsyrkande. Utskottet erinrade därvid om attsamordningsbestämmelsen infördes på förslag avsocialförsäkringskommittén (SOU 1961:29). Förslaget byggde påden samordning som då gällde mellan statlig tjänstepension ochyrkesskadeersättning och som innebar att i de pensionsfall, dårätt till motsvarande yrkesskadeersättning förelåg, utgick ennågot högre förmån än i övriga fall. Ökningen motsvarade enfjärdedel av yrkesskadeersättningen. Utskottet anförde vidareatt med anledning av den antagna lagen omarbetsskadeförsäkring föreslog regeringen i proposition1976/77:64 om statligt personskadeskydd m.m. vissakompletterande bestämmelser. Bl.a. föreslogs en kraftiguppräkning av livräntor enligt YFL som grundades på eninvaliditet om . Vidare redovisades i propositionen(s. 120) följande överväganden somyrkesskadeförsäkringskommittén hade gjort beträffandesamordningen av de äldre livräntorna och den allmännaförsäkringens pensionsförmåner.De nuvarande samordningsreglerna ger enligt kommitténs meningi de flesta fall tillfredsställande materiellt resultat i frågaom de äldre livräntorna. Kommittén är emellertid medveten om attmånga livräntetagare upplever det orättvist attpensionsförmånerna reduceras med viss del av livräntans belopp.Livräntan utgår ju som kompensation för yrkesskada och bordedärför inte få försämra deras pensionsförmåner. Psykologisktkänner de sig därför berövade viss del av sin pension och sattai ett sämre läge än icke yrkesskadade pensionärer. Synpunkter avdetta slag har kommit fram i olika sammanhang och kommittén hardärför övervägt att föreslå en ändring i samordningsreglernaäven för äldre skadefall. Kommittén har prövat olika lösningar.Att slopa samordningsreglerna skulle leda tillöverkompensation. Att låta pensionerna utgå helt men föreskrivastörre avdrag på livräntorna än f.n. skulle enligt kommitténleda till icke önskvärda effekter, bl.a. skulle livräntetagaremed hög ATP tjäna mest på en sådan omläggning.Regeringen delade kommitténs bedömning att det inte varlämpligt att genomföra en ändring i samordningsreglerna.Mot den redovisade bakgrunden fann utskottet i betänkandet1988/89:SfU11 inte skäl förorda någon ändring i ifrågavarandesamordningsbestämmelser.Utskottet vidhåller denna inställning och avstyrker bifalltill motion Sf308.Avslutande synpunkterRegeringen har i proposition 1990/91:141 lagt fram förslag somskall möjliggöra en mer effektiv rehabilitering. Inomförsäkringskassorna har man redan inlett ett mer aktivtrehabiliteringsarbete och många arbetsgivare tar ettstort ansvar för de anställdas rehabilitering. Genom förslagetfår dessa nu ökade möjligheter och bättre verktyg att lyckas medrehabiliteringsarbetet. Genom förslaget kommer möjligheternatill effektiva rehabiliteringsinsatser att utsträckas till allaarbetsplatser och omfatta alla försäkrade.En effektivare rehabiliteringsverksamhet kommer att ställastora krav på alla som medverkar i arbetet. I lagen och lagensförarbeten kan inte och bör heller inte fullständigt reglerashur rehabiliteringsverksamheten skall organiseras och än mindregenomföras i det enskilda fallet. Utskottet förutsätter attarbetsgivare, försäkringskassa, de försäkrade och andra som ärinblandade i rehabiliteringsverksamhet kommer attfinna former för hur verksamheten skall bedrivas. Redan i dagpågår försöksverksamheter som kommer att ge värdefullaerfarenheter för det fortsatta arbetet.