bet · GF01LU9 · 1991-11-21 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet tre motioner som rör frågor om godmanskapm.m. samt myndighetsåldern.Utskottet avstyrker bifall till motionerna. 1990/91:L403 av () vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om översyn av lagstiftningennär det gäller förordnande av god man resp. förvaltare.1990/91:L425 av () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om översyn av reglerna om tillsynav gode mäns och förmyndares förvaltning.1990/91:L427 av m.fl. (mp) vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna att myndighetsåldern bör sänkas til . Gällande ordningDen som är (underårig) är omyndig, vilket innebär att denunderårige i princip inte själv får råda över sin egendom eller åta sigförbindelser. Fram fanns det enligt svensk rätt en möjlighet fördomstol att under vissa förutsättningar förklara en person som uppnåttmyndighetsåldern för omyndig. Regler om omyndigförklaring hade funnits längeoch fick sin slutgiltiga utformning genom en genomgripande reform avförmynderskapsrätten . Omyndigförklaring fick tillgripas när en personvar ur stånd att vårda sig eller sin egendom och det inte var tillräckligt attgod man förordnades för honom. Omyndigförklaringen medförde att personenförlorade rådigheten över sin egendom och miste sin rättsliga handlingsförmåga.År 1988 genomfördes vissa ändringar i (FB) som innebar attmöjligheten att omyndigförklara personer avskaffades och i stället infördes --vid sidan av förutvarande godmansinstitut -- ett nytt institut benämntförvaltarskap. Även reglerna om godmanskap ändrades i vissa avseenden (prop.1987/88:124, bet. 1988/89:LU9).En god man har ställning som legal ställföreträdare för en annan person,vilken dock inte förlorar sin egen rättsliga handlingsförmåga i och medgodmanskapet. God man kan förordnas i en rad olika situationer, t.ex. då enförmyndare och hans myndling har motstående intressen eller då en bortovarandesrätt behöver tas till vara. I 11 kap. 4 § FB regleras den situationen då ettgodmansförordnande utgör ett alternativ till förvaltarskap. Enligt bestämmelsenkan domstol förordna god man för den som på grund av sjukdom, hämmadförståndsutveckling, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållandebehöver hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sinperson.En rättshandling som gode mannen utan den enskildes samtycke företar inomramen för förordnandet är inte bindande för den som förordnandet avser, såvidainte denne på grund av sitt tillstånd varit ur stånd att ge uttryck för sinmening eller denna av annan orsak inte har kunnnat inhämtas (11 kap. 5 § FB).Kravet på samtycke från den enskilde är en nyhet som infördes genom 1988 årslagstiftning i syfte att minska risken för kolliderande rättshandlingar.Tidigare hade den gode mannen ingen formell skyldighet att inhämta samtyckefrån den han företrädde och kunde t.o.m. företa handlingar som stred mot denenskildes önskemål. Det kunde då inträffa att en god man och hans huvudman varför sig agerade i samma fråga.I 11 kap. 7 § FB finns regler om förordnande av förvaltare. Enförutsättning är att någon på grund av sjukdom, hämmad förståndsutveckling,försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande är ur stånd att vårda sigeller sin egendom och att det inte är tillräckligt att god man förordnas elleratt den enskilde får hjälp på något annat mindre ingripande sätt.I andra stycket av 11 kap. 7 § FB föreskrivs att förvaltaruppdraget skallanpassas till den enskildes behov i varje särskilt fall, och det får begränsastill att avse viss egendom eller angelägenhet eller egendom överstigande ettvisst värde. Med stöd av denna bestämmelse kan en förvaltare t.ex. förordnasatt förvalta en viss fastighet eller att företräda den enskilde vid ingående avkontokreditförbindelser eller kreditköp och andra låneavtal. Enligt sistastycket av 11 kap. 7 § FB kan rätten också överlåta åt överförmyndaren attnärmare bestämma förvaltaruppdragets omfattning.Inom ramen för sitt förvaltaruppdrag har förvaltaren ensam rådighet över denenskildes egendom och företräder denne i alla angelägenheter som omfattas avuppdraget. Förvaltaren är till skillnad från en god man inte beroende avsamtycke från den han företräder, utan han har att handla på eget ansvar i denenskildes intresse och för dennes räkning.Enligt 11 kap. 12 § FB skall till god man eller förvaltare utses enrättrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna. Vid val av god maneller förvaltare gör sig olika synpunkter gällande beroende på det huvudsakligasyftet med förordnandet.Godmanskap och förvaltarskap skall skrivas in vid den tingsrätt där ansökanom anordnande av godmanskapet eller förvaltarskapet gjordes, dvs. i regeltingsrätten i den ort där den som avses med ansökningen har sitt hemvist (12kap. 2 § FB). Tingsrättens beslut om inskrivning skall antecknas iförmynderskapsbok som förs hos tingsrätten.Av 16 kap. 1 och 15 §§ FB följer att god man och förvaltare skall föraräkenskaper över sin förvaltning av den enskildes egendom på sådant sätt attför en noggrann redogörelse kan lämnas för den enskildes tillgångaroch skulder samt för förvaltningens gång. Som huvudregel gäller enligt 16 kap.2 § andra stycket FB att god man och förvaltare skall ge in en förteckning tillöverförmyndaren över den egendom som omfattas av förordnandet.I 17 kap. FB finns bestämmelser om tillsyn över den förvaltning somutövas av gode män och förvaltare. Bestämmelserna innebär bl.a. attöverförmyndaren skall, med ledning av den ingivna förteckningen över denegendom som omfattas av förordnandet, granska förvaltningen (1 § och 7 §).Överförmyndaren skall därvid kontrollera att gode mannen och förvaltaren överhuvud taget ställt sig till efterrättelse de i lagen givna föreskrifterna. Vidgranskningen skall särskilt tillses att den enskildes tillgångar i skäligomfattning använts till hans nytta och att dessa i övrigt är anbragta så atterforderlig trygghet finns för deras bestånd och skälig avkastning erhålls.Bestämmelser rörande överförmyndarorganisationen finns intagna i 19 kap. FB.Där föreskrivs bl.a. att för varje kommun skall väljas en överförmyndare. Enkommun kan dock bestämma att det i stället för överförmyndare skall utses enöverförmyndarnämnd. Överförmyndare eller ledamot i överförmyndarnämnd samtersättare för överförmyndare eller för ledamot i nämnd väljs avkommunfullmäktige. Enligt 19 kap. 18 § FB skall rätten vaka över attöverförmyndare och överförmyndarnämnd fullgör sina åligganden enligtlagstiftningen. Tingsrätternas tillsynsverksamhet utövas huvudsakligen genominspektioner hos överförmyndarna.MotionernaI motion 1990/91:L403 av () framhålls att domstolarna istörre omfattning bör förordna förvaltare i stället för god man, eftersom detförekommer att människor för vilka god man förordnats utnyttjas på olika sättav vänner och bekanta. För att värna om enskilda svaga människors ekonomiskatillgångar är det enligt motionären uppenbart att lagstiftningen måste ses övernär det gäller kriterierna för domstolarnas förordnande av god man respektiveförvaltare.Enligt motion 1990/91:L425 av () förekommer det brister itillsynen av den förvaltning som utövas av gode män och förvaltare, varför enöversyn bör ske av reglerna om tillsyn och kontroll av förvaltningen.I motion 1990/91:L427 av m.fl. (mp) hänvisas till att föräldrarnainte har försörjningsplikt för en underårig som efter skolpliktens upphörandevid väljer att försörja sig själv. Motionärerna anser bl.a. motden bakgrunden att myndighetsåldern bör sänkas till 16 år.Utskottets övervägandenI likhet med motionären bakom motion L403 anser utskottet att det ärangeläget att psykiskt svaga individer skyddas mot att personer i derasomgivningar genom påtryckningar försöker få dem att företa olika ekonomiskadispositioner. Också i andra avseenden krävs det att hjälp och skydd kan gespersoner som på grund av sjukdom m.m. inte själva kan ha hand om sinaekonomiska och personliga angelägenheter. De nuvarande bestämmelserna om godman och förvaltare har också tillkommit i det klart uttalade syftet att detbehov som kan finnas av hjälp och stöd i det enskilda fallet skall kunnatillgodoses. En annan ledande princip bakom de nya regler som infördes år 1988är emellertid att den som behöver bistånd inte bör utsättas för mera ingripandeåtgärder än nödvändigt. Det kan i sammanhanget påpekas att avsikten medavskaffandet av omyndigförklaringarna var att dessa i huvudsak skulleersättas av godmanskap. Överförmyndarna gavs därför i uppdrag att före utgångenav gå igenom samtliga förordnanden om omyndighetsförklaringar och vidtade åtgärder som erfordrades enligt den nya lagstiftningen. Redan före reformenhade utvecklingen dock gått i riktning mot att antalet omyndigförklaringarsjönk.Enligt utskottets mening kan det vara svårt att i det enskilda fallettillämpa de båda principerna bakom reglerna om god man och förvaltare fullt ut.En avvägning måste alltid ske mellan å ena sidan en persons behov av hjälp ochskydd och å andra sidan hans eller hennes rätt att inte bli utsatt för meringripande åtgärder än som erfordras. Hur den avvägningen i praktiken utfallerkan naturligtvis variera från fall till fall. Utskottet saknar något säkertunderlag för en bedömning av huruvida tillämpningen av bestämmelserna påområdet mer generellt lett till otillfredsställande förhållanden. hardomstolsverket företagit en utvärdering av reform avförmynderskapslagstiftningen. Utvärderingen har i första hand skett genom enenkät till 15 tingsrätter. En viktig uppgift vid utvärderingen har varit attundersöka effekterna av övergången från omyndigförklaring till förvaltarskap,varvid särskild uppmärksamhet ägnats frågan i vilken utsträckning tidigareförmynderskap kunnat ersättas med förordnande av god man. Resultaten avutvärderingen redovisas i en rapport (1991:8) som har överlämnatstill regeringen. Enligt rapporten visar den gjorda enkäten att stora förändringar skett underåren 1989--1990 till följd av överförmyndarnas genomgång. Åtskilliga tidigareomyndigförklarade personer har numera god man i stället; för endast omkringhälften av dessa personer har behov ansetts föreligga av förvaltarförordnanden.Resultaten i olika delar av landet skiljer sig emellertid åt i storutsträckning enligt rapporten. Som förklaring anges bl.a. att överförmyndarnahaft olika syn på huvudmännens behov av skydd. Några särskilda överväganden omförändringar beträffande de legala förutsättningarna för att förordnaförvaltare resp. god man görs emellertid inte i rapporten.I föreslås vissa förändringar iförmynderskapslagstiftningen, bl.a. beträffande omfattningen av desläktkontakter som behöver tas vid förordnanden av förvaltare och god man. Enannan ändring som föreslås är att t.ex. en socialutredning som alternativ tillmedicinsk utredning i undantagsfall skall kunna läggas till grund för beslutom förvaltare.En särskild fråga som tas upp i rapporten gäller rekrytering av och arvodentill förvaltare och gode män. Enligt rapporten bör antalet förvaltar- ochgodmansuppdrag per person begränsas och förvaltarnas och gode männens arvodenanpassas i första hand till det arbete de utför och i mindre grad tillstorleken av huvudmannens tillgångar. I rapporten framläggs emellertid intenågot förslag i dessa frågor därför att åtgärderna inte kräver ändradlagstiftning.Genom åtgärder av den typ som övervägt kan enligt utskottetsmening förvaltarna och de gode männen både stimuleras och ges möjlighet attägna mer tid och omsorg åt sina uppdrag. Åtgärderna kan därmed ledatill att riskerna minskas för sådana olägenheter som omtalas i motionen.Utskottet anser därför att regeringens ställningstagande till domstolsverketsrapport liksom den fortsatta utvecklingen på området bör avvaktas innan behovetav en sådan översyn som begärs i motionen tas upp till närmare överväganden.Någon åtgärd med anledning av motion L403 är följaktligen intepåkallad, och utskottet avstyrker bifall till motionen.Domstolsverkets rapport kan enligt utskottets mening få betydelse även för defrågor rörande tillsynen över förvaltares och gode mäns förvaltning som tas uppi motion L425.Det finns nämligen skäl att anta att de åtgärder som verket övervägt allmäntsett kan komma att medföra att sådan misskötsel av förvaltar- ochgodmansuppdrag som motionären pekar på blir mer sällsynt. Utskottet vill ocksåhänvisa till de förslag till olika förändringar av tillsynsverksamheten somförmynderskapsutredningen lagt fram i sitt betänkande (SOU 1988:40) Föräldrarsom förmyndare, vilket bereds i . Utredningenföreslår bl.a. att tillsynen över överförmyndarna och överförmyndarnämndernaflyttas över till länsstyrelserna. Sistnämnda fråga omfattas även av detutredningsuppdrag som givits domstolsutredningen (Ju 1989:06) och som bl.a.avser överförandet av vissa ärendetyper, däribland förmynderskapsärenden, frånallmänna domstolar till förvaltningsmyndigheter. Med hänsyn till deöverväganden som sålunda förestår i olika sammanhang rörande förvaltare ochgode män samt tillsynsfrågor finner utskottet inte anledning för attta något initiativ med anledning av motion L425. Utskottet förordar således attmotionen avslås.Den fråga om sänkt myndighetsålder som tas upp i motion L427 behandlades avriksdagen så sent som . I sitt av godkända betänkande(bet. 1990/91:LU13) hänvisade utskottet till att myndighetsåldern år 1969sänktes från 21 till samt till . Utskottet fann inte någraomständigheter som kunde motivera en ytterligare sänkning av myndighetsåldernoch avstyrkte bifall till motionen. Utskottet har ingen annan uppfattning ifrågan och avstyrker därmed bifall till motionen. beträffande godmanskap m.m.att avslår motionerna 1990/91:L403 och 1990/91:L425,2. beträffande myndighetsåldernatt avslår motion 1990/91:L427.Stockholm den 21 november 1991På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), (),(), (), (), (),(), (), (nyd), (), (), (), (), Inga-BrittJohansson (s) och ().Från , som inte företräds av någon ordinarie ledamot iutskottet, har suppleanten () närvarit vid den slutligabehandlingen av ärendet.