bet · GE01LU35 · 1991-05-14 00:00:00 — Det kan därför inte gärna komma i frågaatt straffskalorna vid sjöfylleri skall vara strängare än vadsom gäller på vägtrafikens område enligt trafikbrottslagen.Redan på grund av detta, mera principiella, skäl ställer sigutskottet avvisande till önskemålet i motion L23. Också andraomständigheter talar emellertid emot motionärens förslag.Motionären synes sålunda inte i tillbörlig mån ha beaktat attbestämmelserna om sjöfylleri är tillämpliga vid all sjötrafikoch således inte bara omfattar motordrivna fartyg oavsett derasstorlek utan också gäller vid trafik med segelbåtar ochroddbåtar. Reglerna skall dessutom tillämpas såväl på den somför fartyget som på alla andra ombordvarande, vilka fullgör enuppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss. Någotbelägg för påståendet att sjöfylleri skulle vara ettallvarligare brott än rattfylleri har inte heller getts avmotionären. På anförda skäl avstyrker utskottet bifall tillmotion L23 i denna del.Vad därefter gäller yrkandet i motion L20 vill utskottethänvisa till att de principer som sedan den 1 januari 1989gäller för straffmätning och påföljdsval (30 kap. )är allmänt tillämpliga och därför även gäller vid val av påföljdför onykterhetsbrott både till sjöss och på land. Principernainnebär bl.a. att domstolen alltid skall fästa särskilt avseendevid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd änfängelse. Som skäl för fängelse får domstolen -- utöverbrottslighetens straffvärde och art -- beakta att den tilltaladetidigare har gjort sig skyldig till brott (prop. 1987/88:120,JuU 45, rskr. Frågor rörande valet av påföljd vidrattfylleri behandlades av justitieutskottet i samband med de år1989 genomförda ändringarna i trafikbrottslagen. godkända betänkande 1989/90:JuU2 erinradejustitieutskottet om de nämnda principerna och framhöll attstraffvärdet för grovt rattfylleri inte alltid är så högt attdetta i och för sig utesluter en inte frihetsberövande påföljd.Däremot stod det enligt justitieutskottet klart att återfall igrovt rattfylleri måste anses vara en sådan omständighet som göratt annan påföljd än fängelse normalt är utesluten. Den frågasom i praktiken är svårast att avgöra är därför, anfördejustitieutskottet vidare, i vilken utsträckningrattfylleribrottens art måste anses vara sådan att brotten börföljas av fängelse. instämde härvid ijustitieministerns uppfattning att en avgörande faktor måstevara de risker för trafiksäkerheten som brottet inneburit. Omgärningsmannen genom körsätt, den omfattning som körningen hafteller varit avsedd att ha, de trafikförhållanden som rådde vidkörningen eller genom andra sådana omständigheter har visat enuppenbar likgiltighet för sina medtrafikanters säkerhet, måstedetta anses tala starkt för fängelse. Om däremot några särskildaomständigheter av det slag som berörts inte har förelegat bör,anförde justitieutskottet, normala principer för påföljdsvalkunna tillämpas i väsentligt större utsträckning än vad somtidigare var fallet. Att de vanliga reglerna för val av påföljdär tillämpliga innebar enligt justitieutskottet att ävenomständigheter som i det enskilda fallet talar för en lindrigarepåföljd än fängelse skall beaktas. Om en domstol har funnit attbrottet i det enskilda fallet inte bör föranleda fängelse,fortsatte utskottet, står domstolens val i princip mellanvillkorlig dom och skyddstillsyn. Utskottet hade inte något attinvända mot vad justitieministern härvidlag anfört ipropositionen om de närmare förutsättningarna för det inbördesvalet mellan dessa påföljder. Utskottet konstaterade attanvändningen av icke frihetsberövande påföljder bör ökaväsentligt.Det ankommer inte på lagutskottet att göra några uttalandenbeträffande valet av påföljd vid rattfylleri. Som utskottet ovanuttalat bör emellertid grundsynen på olika trafiknykterhetsbrottvara densamma och påföljderna för brotten bestämmas efter sammaprinciper. Utskottet har också i det föregående tagit avståndfrån tanken på att sjöfylleri skulle vara ett allvarligare brottän rattfylleri. I linje härmed anser utskottet att grovtsjöfylleri allmänt sett inte är av annan art eller har högrestraffvärde än grovt rattfylleri. Valet av påföljd för grovtrattfylleri resp. grovt sjöfylleri bör därför träffas enligtenhetliga normer. Om det skulle bli aktuellt medändringar i trafikbrottslagen som påverkar påföljsvalet vidgrovt rattfylleri måste självfallet också påföljdsfrågan vidgrovt sjöfylleri bli föremål för överväganden. Utöver det sagdaföranleder motion L20 inte några uttalanden från utskottetssida, och utskottet avstyrker alltså bifall till motionen.I motion L22 av yrkas tillkännagivande om attsjöfylleri m.m. skall kunna leda till körkortsåterkallelse(yrkande 2). Enligt motionären skulle en sådan rättsverkan ha enstarkt återhållande effekt på många fritidsbåtstrafikanter.Utskottet erinrar om att allmän brottslighet eller personligaförhållanden i övrigt kan vara grund för körkortsåterkallelseenligt 16 § 6 körkortslagen (1977:477). Under denna bestämmelsefaller främst kvalificerad brottslighet som bedrivs yrkesmässigteller varit särskilt grov liksom återfall i mera allvarligabrott. Bestämmelsen har emellertid också kommit att tillämpasvid onykterhet till sjöss, bl.a. i ett fall där en berusadperson med en blodalkoholhalt på vid färdmed motorbåt i hög fart sammanstött med en annan båt ochgärningen inneburit att människor både på land och på sjönutsatts för fara (rättsfallet RÅ 82 2:73). Däremot har enbartden omständigheten att en körkortshavare dömts till 80 dagsböterför onykterhet till sjöss inte ansetts utgöra grund föråterkallelse av körkortet (rättsfallet RÅ 1989 ref. 106).Utskottet kan alltså konstatera att gällande bestämmelser ikörkortslagen möjliggör återkallelse av körkort vid allvarligarefall av onykterhet till sjöss. Med de nu aktuella ändringarna isjölagens onykterhetsbestämmelser markeras en strängare syn påonykterhet i samband med båttrafik, vilket enligt utskottetsbedömning får antas innebära att det blir vanligaremed körkortsåterkallelser till följd av sådan brottslighet.Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motion L22yrkande 2.Som tidigare berörts föreslås i propositionen att ettstraffstadgande om störande sjötrafik införs i sjölagen.Enligt den nya bestämmelsen, 324 a §, skall den som tar en sådanfärdväg, håller en sådan hastighet eller annars med ett fartygfärdas så att han i onödan stör omgivningen dömas tillpenningböter.Som skäl för den föreslagna nya bestämmelsen anfördepartementschefen att det finns ett klart behov av att försökakomma till rätta med båtmanövrar som är onödiga och störande föromgivningen. Som exempel på sådana nämns att någon, utan att itid visa att han tänker iaktta de väjningsregler som finns,framför en båt med sådan hastighet och kurs att andra personersom befinner sig till sjöss kan befara att en sammanstötningskall äga rum. Ett annat exempel som nämns är att någon hanterarbåten på ett sätt som i onödan stör medtrafikanter ellerpersoner som idkar friluftsliv eller bor längs färdvägen.Onödiga störningar kan också, framhåller departementschefen,uppstå genom starkt motorljud i närheten av fågelskyddsområdeneller genom att någon kör på ett sådant sätt att svallvågor rivsupp och vållar problem för andra båtar, badande eller personersom vistas på land. Störningarna behöver inte nödvändigtvis avsemänniskor utan kan även gälla exempelvis djurlivet inom ettfågelskyddsområde.I motion L22 av () yrkas tillkännagivandeom att sjötrafik som kan störa växt- och djurliv, även utanförområden som formellt förklarats som skyddsvärda, skall omfattasav den föreslagna straffbestämmelsen om störande sjötrafik(yrkande 3).I likhet med departementschefen anser utskottet att det börinföras en bestämmelse som medger ingripanden mot dem som färdasmed fartyg på ett sådant sätt att omgivningen störs i onödan.Den föreslagna bestämmelsen är tillämplig på all sjötrafik menden torde, som departementschefen påpekar, i praktiken främstkomma att få betydelse för fritidsbåttrafiken. I kravet på attstörningen skall vara onödig ligger att hänsyn skall tas inteendast till störningens karaktär utan även till i vad månstörningen kunnat undvikas genom en anpassning av färdsättet. Enstörning genom exempelvis buller kan därför vara att bedömaannorlunda när den orsakas av en fritidsbåt än när den härrörfrån ett fartyg i yrkesmässig trafik. Med anledning av yrkandeti motion L22 vill utskottet understryka att den föreslagnabestämmelsen tar sikte på beteenden som typiskt sett kan sägasvara hänsynslösa mot omgivningen men som inte behöver varaägnade att leda till sjöolycka. Uttalandena i propositionen äratt se som exempel på fall där den kan bli tillämplig ochhindrar således inte att stadgandet också kan komma att åberopasi fall då någon genom t.ex. okynneskörning med en bullrandefritidsbåt stör häckande fåglar i ett område som formellt inteförklarats som fågelskyddsområde. Det förhåller sig vidare såatt bestämmelsen kan komma att få betydelse för skyddet av växt-och djurlivet längs våra stränder. Beteenden som störmedtrafikanter och människor som idkar friluftsliv eller borlängs färdvägen verkar nämligen i allmänhet störande också pånaturen. Några ytterligare uttalanden om tillämpningsområdet förstraffbestämmelsen i enlighet med motionärens önskemål anser sigutskottet inte böra göra. Det skulle enligt utskottets meningleda till en alltför långtgående kriminalisering med uppenbarrisk för praktiska tillämpningsproblem. Med det anfördatillstyrker utskottet förslaget i propositionen och avstyrkerbifall till motion L22 yrkande 3.Frågor som gäller informationsåtgärder tas upp i tvåmotioner. I motion L911 av och (c,fp) anförs att båtliv för tusentals människor är en symbol förfrihet och samvaro med familj och vänner. Fritidsbåtarnas antalhar ökat kraftigt och fler småbåtar kan numeraframföras med mycket höga farter, vilket minskar marginalernavid navigering och ökar riskerna för kollisioner,grundstötningar m.m. Att inskärpa kravet på nykterhet till sjössblir därför enligt motionärerna allt viktigare. I motionen yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av en bred informationskampanj införden stundande båtsäsongen, där budskapet om en alkoholfribåttrafik måste vara klart och entydigt (yrkande 2).I motion L19 anför () att de nu föreslagnaändringarna i sjölagen ställer stora krav på snabbainformationsinsatser, som lämpligen bör uppdras tillsjösäkerhetsrådet genom ianspråktagande av medel ur detsärskilda anslaget Information om lagstiftning m.m. I motionenyrkas att som sin mening ger regeringen detta tillkänna (yrkande 2).Spörsmål beträffande information om nödvändigheten avnykterhet i samband med båtliv har behandlats av utskottetåtskilliga gånger med anledning av motioner.Senaste behandlades frågan (bet. 1989/90:LU8), ochutskottet framhöll då att sjösäkerhetsrådet fyller en viktiguppgift i försöken att motverka olyckor till sjöss genominformation och utbildning angående gällande bestämmelser ocholycksriskerna vid alkoholförtäring i samband med båtliv.Särskilt påpekade utskottet att sjösäkerhetsrådet i samarbetemed Systembolaget anordnar informationskampanjer införsommarsäsongen och att rådet även mera långsiktigt arbetar medinformationsverksamhet i samarbete med skolor ochvuxenutbildning. Vidare underströk utskottet angelägenheten avatt den informationsverksamhet som sjösäkerhetsrådet bedriverfortsätter och, i den mån tillgängliga resurser medger, utökasoch intensifieras. Något initiativ från sida kundeinte anses påkallat, och utskottet avstyrkte bifall till det dåaktuella motionsyrkandet.Vad utskottet sålunda uttalat om sjösäkerhetsrådets viktigauppgift och önskemålen om att informationsinsatserna fortsätteroch intensifieras äger fortfarande giltighet. Enligt vadutskottet nu inhämtat kommer sjösäkerhetsrådet i samarbete medSystembolaget att också inför kommande båtsäsong vidta särskildainformationsinsatser. En viktig målgrupp förinformationsverksamheten är därvid män över40 år som fritidsfiskar i småbåtar, dvs. den grupp som ärsärskilt olycksdrabbad. Informationen kommer också att skegenom TV, annonser i dags- och fackpress samt genom spridande aven mängd trycksaker.Vad gäller yrkandet i motion L19 vill utskottet erinra om attriksdagen vid åtskilliga tillfällen (se bl.a. LU 1986/87:18)framhållit behovet av information om ny lagstiftning och dessinnehåll. De nu aktuella lagstiftningsåtgärderna innebär attkraven på nykterhet och aktsamhet till sjöss skärps. De nyabestämmelserna berör en stor del av befolkningen och kan, om deefterlevs, förväntas få avsevärd betydelse för sjösäkerheten ochtrivseln på sjön redan under innevarande fritidsbåtsäsong.Enligt utskottets mening är det mot denna bakgrund angeläget atten brett upplagd informationskampanj om de nya reglerna ochderas konsekvenser snabbt kommer till stånd, och utskottet utgårfrån att regeringen kommer att föranstalta härom.Av det anförda framgår att något särskilt tillkännagivandefrån sida med anledning av motion L911 yrkande 2 ochL19 yrkande 2 inte är påkallat. Utskottet avstyrker därförbifall till motionsyrkandena.I motion L910 av m.fl. (v) yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag till sådana ändringar av sjölagenatt tunga högfartsbåtar klassas som skepp. Motiveringen tillyrkandet återfinns i motion 1990/91:T631, vari motionärernaanför att de tunga högfartsbåtarna alltför ofta uppträderstörande och hotande gentemot andra fartyg, djur och natur. Omdessa båtar klassades som skepp skulle körkortskrav ochåldersgränser komma att gälla. Vidare menar motionärerna attförutsättningar skulle skapas för att dessa farliga båtarframförs av ansvarsfulla och kunniga skeppare.Enligt 2 § sjölagen gäller att fartyg, vars skrov har enstörsta längd av och en största bredd av minstfyra meter betecknas som skepp. Annat fartyg kallas båt.Svenskt skepp skall vara inskrivet i skeppsregistret som förs aven särskild registermyndighet. Också skepp under byggnad kanregistreras. Reglerna om registrering av skepp är inte betingadeav sjösäkerhetsintressen utan har tillkommit på grund avoffentligrättsliga och civilrättsliga skäl och för atttillgodose den yrkesmässiga sjöfartens behov. Detoffentligrättsliga motivet för skeppsregistret är behovet av ettregister över skepp av svensk nationalitet. I civilrättsligthänseende gäller att betydelsefulla rättsverkningar är knutnatill registreringen. Registrering ger sålunda bl.a. möjlighettill inteckning av skeppet för att det skall kunna utnyttjas somkreditsäkerhet. Båtar som används i yrkesmässig sjöfart skallregistreras i båtregistret, och fritidsbåtar skall med vissaundantag registreras i fritidsbåtsregistret. Närmarebestämmelser härom finns i lagen (1979:377) om registrering avbåtar för yrkesmässig sjöfart m.m. samt lagen (1987:773) omfritidsbåtsregister. Till skillnad från skeppsregistreringenfinns inga civilrättsliga verkningar förenade med registreringenav båtar. Några bestämmelser om behörighetskrav som knyter antill registreringen finns inte vare sig i sjölagen eller någonav de senast nämnda lagarna eller i andra författningar. Mot denangivna bakgrunden kan utskottet inte finna annat än attmotionen måste bygga på ett missförstånd om innebörden avgällande rätt. Ett tillgodoseende av motionärernas önskemål omändringar i sjölagen skulle således inte ha någon inverkan påbehörighetskraven för att föra höghastighetsbåtar utan endastinnebära att sådana båtar blir inteckningsbara och därmed kananvändas som säkerhet för lån.I sammanhanget vill utskottet även erinra om att riksdagennyligen på hemställan av trafikutskottet (bet. 1990/91:TU16)avstyrkt ett motionsyrkande om att lämplig utbildning ochbehörighet skall krävas för att få framföra bl.a. maskindrivetfartyg som har en maximal hastighet på minst sju knop.Trafikutskottet hänvisade därvid till kungörelsen (1970:344) omkompetenskrav för förare av större fritidsbåtar, vilken innebäratt det krävs skepparexamen för att få föra fritidsbåtar, varsskrov har en största längd av och en störstabredd av , och anförde bl.a. att ,polisen och båtorganisationerna efter överläggningar inte funnitsig nu böra förorda införande av obligatoriska kunskapskrav förförare av andra fritidsbåtar än dem som omfattas av kungörelsen.Vidare vill utskottet hänvisa till att den utredning ompromillegränser för sjötrafiken som enligt propositionen skallkomma till stånd även skall omfatta bl.a. frågor om behovet avkompetenskrav eller behörighetsvillkor för vissa typer avsjötrafik.Med hänsyn till det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion L910.Utöver vad utskottet anfört i det föregående föranlederpropositionen och motionerna inte några uttalanden frånutskottets sida. Utskottet tillstyrker således bifall tillpropositionen. beträffande promilleregleratt avslår motionerna 1990/91:L19 yrkande 1,1990/91:L21, 1990/91:L22 yrkande 1, 1990/91:L23 i denna del,1990/91:L901, 1990/91:L903, 1990/91:L904, 1990/91:L911 yrkande1, 1990/91:L915 och 1990/91:L916,res. 1 (c, mp)res. 2 (m) - motiv.2. beträffande straffskalanatt avslår motion 1990/91:L23 i denna del,3. beträffande påföljdsvalet vid grovt sjöfylleriatt med avslag på motion 1990/91:L20 godkänner vadutskottet anfört,res. 3 (c, mp)4. beträffande sjöfylleriatt antar 325 och 325 a §§ i regeringens förslagtill lag om ändring i sjölagen (1891:35 s. 1),5. beträffande körkortsåterkallelseatt avslår motion 1990/91:L22 yrkande 2,res. 4 (mp)6. beträffande störande sjötrafikatt med avslag på motion 1990/91:L22 yrkande 3 antar324 a § i regeringens förslag till lag om ändring i sjölagen(1891:35 s. 1),res. 5 (c, mp)7. beträffande förslagen i övrigtatt antar regeringens förslag till dels lag omändring i sjölagen (1891:35 s. 1) i den mån det inte omfattas avvad utskottet hemställt under mom. 4 och 6, dels lag omändring i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltigadrycker m.m.,8. beträffande informationsåtgärderatt avslår motionerna 1990/91:L19 yrkande 2 och1990/91:L911 yrkande 2,res. 6 (fp, c)9. beträffande högfartsbåtaratt avslår motion 1990/91:L910.res. 7 (v, mp) - motiv.Stockholm den 14 maj 1991På lagutskottets vägnarRolf DahlbergNärvarande: (), (), StigGustafsson (s), (), (), IngerHestvik (s), (), (), (), (), (), StinaEliasson (c), (), (),(), () och (). Promilleregler (mom. 1)(), () och () anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 8 som börjarmed "När det" och på s. 9 slutar med "nämnda motionsyrkandena"bort ha följande lydelse:Som framhålls i motion L901 har vi sedan lång tid tillbakahaft promilleregler som grund för straffbarhet förtrafikonykterhet enligt trafikbrottslagen medan en motsvarandereglering saknas i sjölagen. Till skillnad från trafik på landär gränsen för straffbar alkoholpåverkan till sjöss således inteknuten till en viss mängd alkohol i blodet eller iutandningsluften. Mot bakgrund av vikten av att ökatrafiksäkerheten till sjöss och med hänsyn till arbetet pånordisk och nationell nivå i syfte att begränsaalkoholkonsumtionen bör enligt utskottets mening reglermotsvarande trafikbrottslagens promillebestämmelser införas isjölagen. Som framhålls i några av motionerna finns det ettstarkt opinionsstöd för en sådan lagstiftning. Tekniskakontrollmöjligheter i form av luftutandningsprov har dessutomnumera tillkommit som underlättar övervakningen av sådanaregler. Som framgår av motionerna torde promilleregler tillsjöss ha fördelar som betydligt överstiger dess nackdelar.Förutom de pedagogiska vinsterna underlättas bevakningen, ochbeivranden kan ske utan att någon olycka har inträffat. Vidareförenklas rättstillämpningen när åklagaren inte behöver föravittnesbevisning om gärningsmannens påverkansgrad.Erfarenheterna från införandet av promilleregler för vägtrafikenår 1941 talar också sitt tydliga språk. Även om det finns vissaskillnader mellan sjötrafik och vägtrafik finns enligtutskottets mening inget bärande skäl att inte användapromillegränser i sjölagen.Enligt utskottets mening bör mot denna bakgrund direktiven förden i propositionen aviserade utredningen utformas på ett sådantsätt att det klart och otvetydigt framgår att utredningsarbetetskall inriktas på en promillereglering till sjöss.Utredningsarbetet bör vidare bedrivas skyndsamt.I anslutning härtill vill utskottet peka på att det hade varitönskvärt om regeringen i den departementspromemoria som liggertill grund för propositionen närmare låtit överväga införande avpromilleregler till sjöss. Om så skett skulle remissinstansernafått tillfälle att ordentligt belysa frågan, ett tillräckligtberedningsunderlag ha förelegat och fått tillfälle atti detta lagstiftningsärende överväga sådana regler. Som saken nuförhåller sig måste ytterligare en utrednings- och remissomgångkomma till stånd med tidsutdräkt och onödigt merarbete somföljd. Med regeringens ovilja att låta utreda frågan ompromilleregler i sjölagen kan inte utskottet göra annat än attdela departementschefens uppfattning att det för närvarandesaknas ett tillräckligt beredningsunderlag för att sådanabestämmelser skall kunna införas i sjölagen inom ramen för dettaärende.Vad utskottet sålunda med bifall till motionerna L19 yrkande 1(fp), L21 (s), L22 yrkande 1 (mp), L901 (c), L903 (fp), L904(fp), L911 yrkande 1 (c, fp) och L916 (s) och med anledning avmotionerna L23 (m) i denna del och L915 (mp) bör somsin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följandelydelse:1. beträffande promilleregleratt med bifall till motionerna 1990/91:L19 yrkande1, 1990/91:L21, 1990/91:L22 yrkande 1, 1990/91:L901,1990/91:L903, 1990/91:L904, 1990/91:L911 yrkande 1 och1990/91:L916 samt med anledning av motionerna 1990/91:L23 idenna del och 1990/91:L915 som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört.2. Promilleregler (mom. 1, motiveringen), och (alla m) anseratt den del av utskottets yttrande på s. 8 som börjar med "Närdet" och på s. 9 slutar med "om promillegränser" bort haföljande lydelse.När det gäller motionärernas önskemål om promilleregler delarutskottet departementschefens uppfattning att det för närvarandesaknas ett tillräckligt beredningsunderlag för att sådanabestämmelser skall kunna införas i sjölagen. Med hänsyn till vadsom anförs i propositionen utgår utskottet från att direktivenför utredningen på området kommer att utformas så att arbetetkan bedrivas förutsättningslöst.Lagstiftning om promilleregler till sjöss är nämligen förenadmed åtskilliga svårigheter, vilka bl.a. har samband med attförhållandena till sjöss i väsentlig mån avviker från dem tilllands. Som tidigare nämnts har sjölagens trafiknykterhetsbrottett betydligt mer vidsträckt tillämpningsområde äntrafikbrottslagen. Det är enligt utskottets mening sålundavarken lämpligt eller motiverat att regler om promillegränserfår omfatta samtliga fartyg i sjölagens mening -- segelbåtar,roddbåtar och kanoter -- eller alla de ombordvarande som dennuvarande trafiknykterhetsbestämmelsen kan tillämpas på. Ocksåandra skillnader mellan trafikförhållandena till lands och tillsjöss måste beaktas och inte minst övervaknings- ochkontrollaspekterna. Resurserna för övervakning och kontroll ärinte alls lika stora som i fråga om vägtrafiken. Specielltsvårlöst torde bevakningsproblemen vara för landets alla insjöardär en mycket stor del av fritidsbåtarna finns och där också ettstort antal olyckor inträffar enligt den tillgängligastatistiken. Det framstår därför som tveksamt om det är möjligtatt uppnå någon nykterhetsbefrämjande effekt utan attbevakningsresurserna byggs ut väsentligt. Regler vilkasefterlevnad inte kan kontrolleras innebär alltid risker inteendast för att dessa regler inte efterlevs utan även för attrespekten för och viljan att följa andra regler urholkas. Detgår inte heller att bortse från att stränga och formelltlättillämpade regler i ett visst hänseende kan medföra att debegränsade bevakningsresurser som finns används på ett försjösäkerheten ineffektivt sätt genom att koncentreras påförhållandevis bagatellartade fall medan mer komplicerade mensamtidigt mer angelägna bevakningsuppgifter eftersätts.3.