bet · GE01SfU16 · 1991-05-14 00:00:00 — Det viktiga är i ställetatt återkommande stämmer av attrehabiliteringen fortlöper i enlighet med den plan som harupprättats.I motion Sf46 (yrkande 11) begär m.fl. attvillkoren och maximitiden för ersättning under rehabiliteringskall återgå till de förhållanden som gällde dåsjukpenning endast utgavs för två terminers utbildning.I motion Sf310 anför och att alkoholism är en sjukdom som drabbarsamtliga familjemedlemmar på ett eller annat sätt. När enalkoholist behandlas för sitt missbruk, måste även anhörigadelta i behandlingen, om resultatet skall bli framgångsrikt.Motionärerna anser att familjemedlemmarna bör erhålla ersättningfrån vid deltagande i behandlingen, ochmotionärerna begär ett tillkännagivande härom.UtskottetRegeringen föreslår att den som deltar i en aktivarbetslivsinriktad rehabilitering skall fårehabiliteringspenning av den sjukpenninggrundandeinkomsten under förutsättning att rehabiliteringsåtgärdernaingår i en av upprättad rehabiliteringsplanoch att den försäkrade själv ansöker om sådan ersättning.Bestämmelserna om rehabiliteringspenning skall tas in i 22 kap.7 § AFL. Därigenom blir enligt regeringen 2 kap. 11 § AFLobehövlig och bör upphävas. Även den nuvarande lydelsen av 3kap. 8 § andra stycket bör upphöra att gälla.Enligt de nuvarande bestämmelserna har , somtidigare nämnts, enligt 2 kap. 11 § AFL ett ansvar att se tillatt de åtgärder vidtas som behövs för att förkorta en försäkradssjukdomstid eller för att helt eller delvis förebygga eller hävanedsättning av arbetsförmågan. Om sjukdomen rent faktiskt sätterned den försäkrades arbetsförmåga med minst en fjärdedel har hanrätt till sjukpenning med hel, tre fjärdedels, halv eller enfjärdedels sjukpenning motsvarande den grad arbetsförmågan ärnedsatt. Detta anges i 3 kap. 7 § AFL. Enligt 3 kap. 8 § andrastycket AFL kan sjukpenning utges till den som är föremål föråtgärd av beskaffenhet som anges i 2 kap. 11 § i den mån denförsäkrade på grund av åtgärden är förhindrad att arbeta. Underrehabilitering kan sjukpenning således utges till den som intehar sin arbetsförmåga faktiskt nedsatt med minst en fjärdedeleller utges i större omfattning än vad den faktiskanedsättningen motsvarar. Även den som har förtidspension ellersjukbidrag och som är föremål för åtgärd av beskaffenhet somanges i 2 kap. 11 § AFL skall enligt 7 kap. 3 § andra stycketAFL anses ha sin arbetsförmåga nedsatt för åtgärdeni den mån den försäkrade på grund av åtgärden är hindrad attutföra förvärvsarbete.De åtgärder som avses i 2 kap. 11 § AFL kan vara såvälmedicinska som yrkesinriktade eller socialarehabiliteringsåtgärder. Till den medicinska rehabiliteringenräknas -- utöver den vanliga sjukvården -- undersöknings- ochbehandlingsformer såsom sjukgymnastik, sysselsättnings- ocharbetsterapi, tillhandahållande av ortopediska hjälpmedel samtrådgivning, stödåtgärder och funktionsprövning.I propositionen anges att de rehabiliteringsåtgärder somenligt förslaget skall kunna berättiga tillrehabiliteringsersättning skall vara arbetslivsinriktade ochvara sådana att de förutsätter en aktiv medverkan från denförsäkrades sida. Mot denna bakgrund bör tid under vilken denförsäkrade genomgår enbart medicinsk behandling eller medicinskrehabilitering inte berättiga till rehabiliteringsersättning.Enligt vad som anförs i propositionen bör inkomstbortfalletunder sådan tid ersättas genom sjukpenning. Deltagande i vissmedicinsk behandling, t.ex. sjukgymnastik, under tid somarbetslivsinriktad rehabilitering pågår bör dock inte uteslutaatt rehabiliteringsersättning kan utges.Regeringen har i denna del inte helt följtrehabiliteringsberedningens förslag. Beredningen, som ävenföreslog en viss utvidgning av sjukdomsbegreppet, ansåg nämligenatt de arbetslivsinriktade åtgärder som skulle kunna berättigatill rehabiliteringspenning skulle kunna bestå av såvälförändringar av den försäkrades arbetsförhållanden som vara avmedicinsk, psykologisk eller social art. Beredningen anfördevidare (s. 288 f.):Med förändringar av den försäkrades arbetsförhållandenavses bl.a. den benämnda yrkesinriktade rehabiliteringenoch åtgärderna kan då bestå t.ex. av arbetsträning i reellmiljö, arbetsmarknadsutbildning (omskolning och viss annanutbildning), eller rehabilitering/vägledning vid AMI.Den kan naturligtvis även avse åtgärder av annat slag som tarsikte på att återge den försäkrade hans möjligheter att kunnaklara av sitt arbete eller att få ett annat lämpligt arbete.Medicinsk rehabilitering. I merparten av medicinskavårdinsatser finns det ett större eller mindre inslag avrehabiliterande insatser och de kan därför inte alltidtidsmässigt klart avgränsas mot varandra. För att en medicinskrehabiliteringsåtgärd skall grunda rätt tillrehabiliteringsersättning, krävs det emellertid att åtgärden tarsikte på att återföra den försäkrade till arbetslivet -- att denbehövs för att den försäkrade skall kunna få eller behålla ettarbete. Det kan avse t.ex. funktionsträning av olika slagsåsom sjukgymnastik. En annan åtgärd som också enligt nuvarandepraxis ger rätt till ersättning är den s.k. klimatvården. Viavser inte med vårt förslag att frångå dagens praxis vad gällerde medicinska rehabiliteringsåtgärder, som grundar rätt tillersättning från sjukförsäkringen.Psykologisk och/eller social rehabilitering avser ihuvudsak krisbearbetning, insiktsorienterad psykoterapi,beteendeterapi, familjebehandling samt socialkurativa åtgärder,som avser att förbättra den försäkrades sociala funktion i olikasociala roller, t.ex. i arbetet eller i familjen, på fritidenetc. -- allt för att den försäkrade skall kunna fungera iarbetslivet.En klar gränsdragning mellan olika typer avrehabiliteringsåtgärder kan i praktiken säkert vara svår attgöra. Utskottet anser att det av propositionen dock klartframgår att regeringen avsett att rehabiliteringspenning inteskall kunna utges under tid då den försäkrade genomgår enbartmedicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering. Ipropositionen anges i stället att ersättning i dessa fall skallutges i form av sjukpenning. Som nämnts kan sjukpenning förnärvarande utges i förhållande till faktisk nedsättning avarbetsförmågan med stöd av 3 kap. 7 § AFL eller underrehabilitering med stöd av 3 kap. 8 § andra stycket AFL i denmån rehabiliteringsåtgärden hindrar den försäkrade att utföraförvärvsarbete. Om såväl 2 kap. 11 § som 3 kap. 8 § andrastycket AFL såsom föreslagits i propositionen upphör att gälla,kommer detta enligt utskottets mening att leda till attsjukpenning vid medicinsk behandling och medicinskrehabilitering endast kan utges i förhållande till den faktiskanedsättningen av arbetsförmågan. I regel torde den faktiskaarbetsförmågan inte vara nedsatt i samma utsträckning somåtgärderna förhindrar förvärvsarbete. En reumatiker som vistasutomlands för någon veckas s.k. klimatvård och somförvärvsarbetat på heltid före avresan kan knappast anses ha sinarbetsförmåga fullständigt nedsatt enligt 3 kap. 7 § AFL. Denutvidgning av sjukpenningrätten som regeringen föreslår skallinföras i 3 kap. 7 b § AFL avser andra situationer. Enligt dettalagrum skall sjukpenning kunna utges i vissa situationer utanatt sjukdom föreligger och utan att arbetsförmågan är nedsatt.Enligt vad som anförs i propositionen avser paragrafensituationer då den försäkrade deltar i en sjukdomsförebyggandebehandlingsåtgärd. För rätt till sjukpenning i detta fall krävsatt en läkare på grundval av vetenskap och beprövad erfarenhethar konstaterat att den försäkrade har en förhöjd sjukdomsrisk.Den sjukdom som kan befaras uppkomma skall vara av sådan art attden kan förväntas leda till nedsättning av arbetsförmågan.Vidare skall läkaren ha ordinerat deltagandet i behandlingen,som naturligtvis skall vara lämpad för att minskasjukdomsrisken. Behandlingen skall ingå i en plan, som skallgodkännas av . Något enstaka besök berättigarinte till ersättning.Utskottet anser att motsvarigheten till nuvarande bestämmelsei 3 kap. 8 § andra stycket AFL jämförd med 2 kap. 11 § AFL börinföras i lagen om allmän försäkring såvitt avser rätten tillsjukpenning vid medicinsk behandling och medicinskrehabilitering. Enligt utskottets mening kan det dock varalämpligt att strama upp tillämpningen och reglera denärmare förutsättningar som bör gälla för rätt till sådansjukpenning. Regeringen bör i denna fråga återkomma tillriksdagen med lagförslag som skall kunna träda i kraft den 1januari 1992.Rätt till sjukpenning enligt 3 kap. 7 b § AFL förutsätter attden försäkrade behöver avstå från förvärvsarbete minst tvåtimmar och därvid går miste om minst en fjärdedelav sin dagsinkomst. Utskottet anser att det i lagrummet även böranges vilka kriterier som skall gälla vid bedömning av om hel,tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels sjukpenning skallutges. Utskottet föreslår att i paragrafen anges attarbetsförmågan skall anses nedsatt i den mån den försäkrade pågrund av behandlingen är förhindrad att förvärvsarbeta. 7 § AFL följer då vilken grad av sjukpenning som skallutges.Försäkringskassan har möjlighet att med stöd av 20 kap.3 § första stycket AFL dra in eller sätta ned en ersättningenligt AFL, t.ex. om den försäkrade vägrar att underkasta sigundersökning av läkare. Enligt andra stycket samma lagrum kansjukpenning eller förtidspension helt eller delvis tills vidareförvägras en försäkrad som utan giltig anledning vägrar attunderkasta sig åtgärd av beskaffenhet som avses i 2 kap. 11 §AFL. En förutsättning är dock att han erinrats om denna påföljd.I propositionen föreslås den ändringen i 20 kap. 3 § andrastycket AFL att sådan påföljd skall kunna avse den som utangiltig anledning vägrar att underkasta sig sådan rehabiliteringsom avses i 22 kap. 7 § AFL. Enligt samma lagrum skall ävenrehabiliteringsersättning kunna förvägras någon under dessaförutsättningar.Som ovan nämnts avser 2 kap. 11 § AFL även åtgärder i form avmedicinsk behandling och medicinsk rehabilitering. Regeringenföreslår däremot att rehabiliteringspenning enligt 22 kap. 7 §AFL skall avse arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder medundantag för medicinsk behandling och medicinsk rehabilitering.Denna begränsning medför att genom denföreslagna ändringen i 20 kap. 3 § andra stycket ifortsättningen inte kan använda detta lagrum för att sätta nedeller dra in en sjukpenning eller förtidspension för den somvägrar att underkasta sig medicinsk behandling resp.rehabilitering, om åtgärden skulle kunna förkorta en sjukdomstideller helt eller delvis förebygga eller häva en nedsättning avarbetsförmågan. Enligt utskottets mening bör en sådansanktionsmöjlighet fortfarande finnas, och regeringen bör därföråterkomma till med lagförslag även i denna del.Beträffande tillägget i 20 kap. 3 § andra stycket AFL att ävenrehabiliteringsersättning skall kunna sättas ned eller dras innär en försäkrad vägrar att delta i en rehabiliteringsåtgärdvill utskottet erinra om att enligt 22 kap. 7 § AFL skall ettdeltagande i rehabiliteringsåtgärden vara en förutsättning förrätt till rehabiliteringsersättning över huvud taget. I den månrehabiliteringsplanen omfattar flera åtgärder som skall pågåparallellt bör enligt utskottets mening krävas att denförsäkrade deltar i samtliga åtgärder för att han skall ansesfullfölja rehabiliteringen. Något krav på varsel bör såledesinte ställas för att denna ersättning skall kunna dras in när enförsäkrad vägrar att påbörja eller avbryter en rehabilitering.Utskottet föreslår därför att denna ersättningsform inte anges ilagrummets andra stycke. Ersättningen skall däremot kunna drasin eller sättas ned i situationer som anges i 20 kap. 3 § förstastycket AFL. Utskottet tillstyrker även förslaget attrehabiliteringsersättning skall kunna dras in eller sättas ned ide situationer som anges i 22 kap. 16 § AFL. Motion Sf49 yrkande4 bör således avslås.Rehabiliteringsersättning utges enligt huvudregeln med 100 %av den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst. Någonbestämmelse om att ersättningen skall minska om arbetsgivarenbetalar sjuklöneförmån e.d. föreslåsinte. I motion Sf49 yrkande 12 anförs att rehabiliteringspenningbör minska med ersättning som enligt avtal utges under dennatid. Utskottet vill nämna att ett sådant system har införts isamband med de ändrade kompensationsnivåerna inomsjukpenningförsäkringen fr.o.m. . Sjukpenningenskall nämligen minska om arbetsgivaren under sjukperiodenbetalar lön till den anställde överstigande viss nivå. Med lönjämställs därvid även s.k. AGS-ersättning. Avsikten med denhögre rehabiliteringsersättningen är att en försäkrad skall blimotiverad att genomgå rehabilitering. Det är dock inte rimligtatt han därvid uppbär högre ersättning än han skulle göra om hanförvärvsarbetade. Utskottet förutsätter att regeringen nogaföljer utvecklingen av de avtalsbundna ersättningarna underrehabiliteringstiden och, om det skulle visa sig attöverkompensation uppkommer, vidtar åtgärder av det slag somvidtagits beträffande sjukpenningersättningen. Motion Sf49yrkande 12 får härmed anses tillgodosedd.Även den som har förtidspension eller sjukbidrag omfattas avbestämmelserna i 22 kap. AFL. Regeringen föreslår attrehabiliteringspenningen lägst skall uppgå till det sammanlagdabeloppet av pension, pensionstillskott och kommunaltbostadstillägg som den försäkrade skulle ha haft om han intehade deltagit i rehabiliteringsåtgärden. I propositionenföreslås däremot inte någon utvidgning av möjligheterna att drain en förtidspension eller ett löpande sjukbidrag. I ställetföreslås att 7 kap. 3 § AFL anpassas till de nya bestämmelsernaoch att där således anges att en pensionär skall anses ha sinarbetsförmåga nedsatt i den mån han genomgår åtgärd som avses i22 kap. 7 § AFL. I 22 kap. 15 § anges vidare attrehabiliteringspenningen skall minska bl.a. med belopp som utgesi pension, pensionstillskott och bostadstillägg.Utskottet kan inte finna annat än att regeringens förslaginnebär att den som uppbär förtidspension eller sjukbidrag ochsom genomgår arbetslivsinriktad rehabilitering har rätt att hakvar sin pension. Även om det blir fråga om att förlänga ettsjukbidrag kan utskottet inte se attden försäkrade skall kunna anses arbetsför och inte berättigadtill fortsatt sjukbidrag. En pensionär kommer således att harätt att fortsätta uppbära sin pension. Han har enligtlagförslaget rätt att få rehabiliteringspenning medsamma belopp. Denna rehabiliteringspenning skall emellertidminskas med storleken av pensionsförmånerna, och resultatet förden som inte vid partiell pension har en sjukpenninggrundandeinkomst fastställd bör bli att rehabiliteringspenningen blir 0kr. Utskottet kan inte finna något rimligt skäl till en sådankonstruktion. Den som har förtidspension eller sjukbidrag bör istället ha rätt att behålla pensionen under rehabiliteringen.Detta bör också öka motivationen för en pensionär att delta irehabilitering. En annan ordning skulle i många fall kunna ledatill att pensionären fick lägre nettoinkomster eftersom han intelängre skulle ha rätt till särskilt grundavdrag som pensionäroch dessutom skulle behöva erlägga skatt för det kommunalabostadstillägget som varit helt skattefritt.Pensionären har däremot fortfarande rätt tillrehabiliteringsersättning och kan således få det särskildabidraget. Utskottet föreslår att lagtexten ändras så att i 22kap. 8 § AFL endast anges att rehabiliteringspenning beräknas påden sjukpenninggrundande inkomsten. Till följd härav är detheller inte nödvändigt att i 22 kap. 15 § ange attrehabiliteringspenningen skall minska med de pensionsförmånersom där anges i punkterna 2--4. Uppkommer fråga om förlängningav sjukbidraget får arbetsförmågan bedömas på vanligt sätt.I detta sammanhang vill utskottet framhålla att den samordningmed studiestöd som skall ske enligt 22 kap. 15 § inte bör avseeventuell lånedel av de nämnda bidragsformerna, och utskottetföreslår att lagrummet ändras i enlighet härmed.Genom den av utskottet föreslagna ändringen av 22 kap. 15 §faller även den av regeringen föreslagna minskningen avrehabiliteringspenning på grund av vad som utges i vårdbidragbort. Utskottet har för sin del inte kunnat finna något motivtill varför en samordning av dessa båda ersättningsformerbehöver göras.Regeringen föreslår att rätten till ersättning frånsjukförsäkringen medan en försäkrad i rehabiliteringssyftedeltar i utbildning skall begränsas. Rehabiliteringsersättningskall endast kunna beviljas vid sådana utbildningar som kan gerätt till utbildningsbidrag, dock att en eftergymnasialutbildning inte behöver vara inriktad mot sysselsättning inäringslivet. Som skäl för förslaget anförs den utveckling somskett i praxis beträffande rätten till sjukpenning i samband medrehabilitering. Denna praxisutveckling kan beskrivas på följandesätt.Mot bakgrund av två plenidomar från dåvarandeförsäkringsdomstolen (TAF 42 och 44/1967) ansågs i tillämpningenrätt till sjukpenning under yrkesinriktad rehabiliteringföreligga endast under förutsättning att den försäkrade -- omutbildningen inte kom till stånd -- inte kunde antas erhålla enförvärvsinkomst motsvarande minst hälften av vad han hafttidigare. Bedömningen härav utgick från förmågan att utföraarbete på den allmänna arbetsmarknaden som gav dylika inkomster.Vidare begränsades ersättningstiden normalt till , dvs.den tid som i regel ansågs tillräcklig för att häva ellerförhindra arbetsoförmåga. den försäkrade en annanutbildning -- som tog -- förlängdes inteersättningstiden, även om vid dennas utgång arbetsoförmågan intekunde anses hävd eller förhindrad. 1980 meddeladplenidom (FÖD 1981:2) upprätthölls inte längre det tidigarevillkoret på föreliggande eller kommande halv arbetsoförmåga ifråga om medicinsk rehabilitering. Försäkringsöverdomstolen hardärefter 1983 meddelad dom (FÖD 1984:27) även såvittavser yrkesinriktad rehabilitering frångått kravet på att dennedsättning av arbetsförmågan som omskolningen skall häva ellerförhindra skall uppgå till minst hälften. Utgångspunkten förbedömningen skall vara den försäkrades normala arbete ellerannat arbete hos arbetsgivaren. Om viss utbildning ansettsutgöra åtgärd enligt 2 kap. 11 § skall i princip ersättningbetalas ut för hela utbildningstiden även om den överstiger ettår. Dessa principer har bekräftats av försäkringsöverdomstolen iett senare pleniavgörande (FÖD 1987:30). Domen från år 1983gällde en plåtslagare som led av allergi och astma och som genomgick grundskolestudier och fritidsledarutbildning.Domen avsåg en livsmedelsarbetare som omskolade sigpå grund av lungsjukdom. Efter 16 veckors utredning vidarbetsmarknadsinstitut och 32 veckors preparandkurser hade hangenomgått en allmän kontorskurs om 42 veckor.Enligt regeringens förslag skall rehabiliteringsersättning isamband med utbildning kunna utges efter i princip samma reglersom gäller enligt 3 och 4 §§ förordningen omarbetsmarknadsutbildning. Detta innebär att utbildningen skallavse 1. yrkesutbildning, 2. allmänteoretisk eller orienterandeutbildning som är en nödvändig förberedelse för yrkesutbildningeller 3. orienterande utbildning i datateknik för personer medbristfällig eller föråldrad skolutbildning. Eftergymnasialutbildning bör kunna ge rätt till rehabiliteringsersättningendast om den omfattar högst . Eftergymnasialutbildning bör inte få vara en fortsättning eller avslutning påen tidigare påbörjad sådan utbildning och inte heller få vara endel i en längre sammanhållen eftergymnasial utbildning. Däremotbör inte så som i arbetsmarknadsutbildningen en begränsninggöras till eftergymnasial utbildning som är inriktad endast motsysselsättning i näringslivet.Enligt förordningen om arbetsmarknadsutbildning skall vad somi förordningen avses med arbetsmarknadsutbildning kunna beviljasi första hand den som är eller riskerar att bli arbetslös, harfyllt och söker arbete genom den offentligaarbetsförmedlingen, om utbildningen bedöms kunna leda till ettstadigvarande arbete.Enligt vad utskottet erfarit omfattar enarbetsmarknadsutbildning i regel högst . Det kan dockförekomma utbildningar och möjligen även treår. Utbildningstiden är beroende på utbildningsbehovet ochomständigheterna i det enskilda fallet. Särskilt när det gällerhandikappade personer kan det bli nödvändigt med längreutbildningstider.Utskottet delar regeringens uppfattning att den praxis somutvecklat sig vad gäller rätten till sjukpenning underutbildning behöver stramas upp. Enligt utskottets mening bör enutbildning som anses tillräcklig för att omskola en arbetslösperson i regel även vara tillräcklig för den som på grund avsjukdom behöver omskola sig. Vad gäller eftergymnasialutbildning bör däremot i enlighet med regeringens förslag inteuppställas något krav på att utbildningen skall varanäringslivsinriktad. Enligt utskottets mening innebär dennabegränsning av utbildning på sjukförsäkringens bekostnad inteett avsteg från principen att en person skall ha återfått sinarbetsförmåga efter rehabiliteringen. Genom att arbetsgivarna,försäkringskassorna och andra rehabiliteringsansvariga ifortsättningen skall se till att rehabiliteringsåtgärder kommertill stånd på ett mycket tidigare stadium bör det vara möjligtatt återställa en persons arbetsförmåga på kortare tid.Regeringen föreslår att rehabiliteringsersättning skall utgesunder i följd om inte synnerliga skäl talar föratt ersättning skall utges . Utskottet anser attinriktningen på rehabiliteringsarbetet bör vara att en försäkradskall ha återfått sin arbetsförmåga och att i vartfall en eventuell utbildning bör vara avslutad inom denna tid.Redan på grund av vad utskottet ovan angivit omarbetsmarknadsutbildningens längd bör en begränsning avrehabiliteringstiden till inte anges i lag. Det är enligtutskottets mening därtill ett övergripande mål att en sjukperson verkligen blir rehabiliterad och kan komma tillbaka iarbete. Utskottet är därför inte berett tillstyrka regeringensförslag att rehabiliteringsersättning längst skall kunna utgesunder om inte synnerliga skäl föreligger. Utskottet villdäremot understryka vikten av att hela tidenser till att rehabiliteringen fortlöper i enlighet med den plansom har upprättats. Om avvikelse sker från planen fårförsäkringskassan ta ställning till om planen behöver förändraseller om rehabiliteringen mot bakgrund av de dittillsvaranderesultaten bör avbrytas. skall därvid bl.a.göra en bedömning av vilka insatser som är ekonomiskt rimliga.Med denna ändring av regeringens förslag anser utskottet attmotionerna Sf47 yrkande 4 och Sf48 får anses tillgodosedda.Utskottet avstyrker däremot bifall till motion Sf46 yrkande 11.De kortare utbildningstider och de inriktningar påutbildningen som kommer att gälla för utbildning medrehabiliteringsersättning föranleder utskottet att här även taupp frågan om vilka övergångsregler som skall gälla. Regeringenhar föreslagit att de nya bestämmelserna skall börja tillämpasden . Endast beträffande den begränsade rättentill en fjärdedels sjukpenning föreslås särskildaövergångsregler. Detta kommer således att innebära attförsäkringskassan måste upprättarehabiliteringsplaner för alla dem som redan beviljats s.k.3:8-sjukpenning under utbildning. Enligt riksförsäkringsverketsrekommendationer skall försäkringskassorna ommöjligt redan på förhand fatta beslut om huruvida sjukpenningskall utges för hela utbildningstiden. Enligt utskottets meningmåste försäkringskassorna i övergångsskedet ta särskild hänsyntill om någon redan fått en flerårig utbildning godkänd som s.k.2:11-åtgärd. Eftersom utskottet ovan avstyrker regeringensförslag att tiden med rehabiliteringspenning begränsas tillhögst anser utskottet att ett sådant hänsynstagande börkunna ske inom ramen för den föreslagna lagstiftningen.Utskottet förutsätter att regeringen vid utfärdande avförordningar beaktar att möjlighet måste finnas att övergångsvistillåta andra utbildningar.Utskottet vill i detta sammanhang även ta upp några frågorrörande rehabilitering av förtidspensionärer och arbetsskadadepersoner.Rehabiliteringsbestämmelserna omfattar även den som harförtidspension eller sjukbidrag. En pensionär har således rätttill rehabiliteringsersättning i form av särskilt bidrag underrehabiliteringen.