bet · GE01KU30 · 1991-05-21 00:00:00 — Av rapporten från försvaretsunderrättelsenämnd framgår bl.a. attnämnden genom återkommande platsbesök och föredragningar m.m.skaffar sig information om olika delar av underrättelsetjänstensverksamhet, inte minst samverkan med andra ländersunderrättelseorganisationer. Den redovisade granskningen avsignalspaningen och utbyte med andra ländersunderrättelseorganisationer av informationer som har inhämtatsgenom sådan spaning har avsett tiden samt innefattarbl.a. intervjuer med förutvarande statsråd och med den nuvarandechefen för försvarsdepartementet. Nämnden framhåller att dettainformationsutbyte är en naturlig och nödvändig del avunderrättelsetjänstens arbete med att ge stöd åt landets samladesäkerhetspolitik samt att det måste ske inom ramen förriktlinjer som försvarsministern har ansvaret för och som harförankrats i regeringen.Underrättelsenämnden gör bedömningen attunderrättelsetjänstens arbete inom bl.a. signalspaningens områdehar följt den inriktning som lagts fast av statsmakterna. Denhar inte kunnat finna att underrättelsetjänsten har ägnat sig åtinhämtning av andra underrättelser än sådana som det svenskaförsvaret haft behov av att få tillgång till för egen del.Riktlinjerna för utbyte av information med andra ländersunderrättelseorganisationer har i allt väsentligt varitoförändrade och har varit förankrade hos de olikaregeringarna. Nämnden har inte funnit annat än attunderrättelsetjänsten i samband med förekommande utbyte avinformation har iakttagit givna riktlinjer. Den har, från sinautgångspunkter, inte heller funnit anledning till anmärkning motinnehållet i sak i de granskade riktlinjerna, vilka bl.a.behandlar frågan om med vilka staters underrättelsetjänster(eller motsvarande) som visst informationsutbyte får ske. mening bör det övervägas att i den delen utformariktlinjerna på ett formellt något fastare sätt, såsom sker närdet gäller säkerhetspolisens verksamhet.Den svenska underrättelsetjänstens inriktning,informationsutbyte med andra länders underrättelsetjänster samtregeringens insyn och kontroll har också belysts vidutfrågningen med statssekreteraren m.fl. Därvidframkom bl.a. att försvarsministern får information, vilkenhan vidarebefordrar till stats- och utrikesministrarna, om dekontakter som förekommer med andra stater. som dennuvarande försvarsministern varit i tjänst synes inte hauppkommit någon sådan fråga som har föranlett regeringsbeslut.Vidare har samarbetet mellan och andra länder beskrivitssom formbundet bl.a. i den meningen att endast ett mycket litetantal personer är behöriga -- samt introducerade och godkändafrån svensk sida gentemot de andra länder det är fråga om --att för svenskt vidkommande delta i sådant samarbete.Konstitutionsutskottet har tidigare granskat vissa med bl.a.underrättelsetjänsten sammanhängande frågor (KU 1974:22, s.6ff.). Därvid angavs att överbefälhavaren vid den tidpunktenunderställde regeringen (försvarsministern) frågor omsamarbete med annat lands underrättelseorganisation.Besluten fattades inte i konselj, utan på försvarsministernsansvar. Det finns anledning framhålla att en sådanbeslutsordning -- även med hänsyn till de särskilda reglerna ilagen (1974:613) om handläggning av vissa regeringsärenden,ändrad 1983:279, resp. den upphävda lagen (1921:15) omkommandomål -- inte står i överensstämmelse med vare sig 7 kap.3 § i nuvarande regeringsform eller dess tidigare motsvarighet,§ 7 regeringsform; regeringsärenden skall avgöras avregeringen vid regeringssammanträde. I detta sammanhang kanockså erinras såväl om utrikesnämndens uppgifter (jfr KU1976/77:36, s. 1 f. om ställning i denutrikespolitiska beslutsprocessen) som om stadgandet i 10 kap.8§ regeringsformen, enligt vilket chefen förutrikesdepartementet skall hållas underrättad när fråga som ärav betydelse för förhållandet till annan stat eller tillmellanfolklig organisation uppkommer hos annan statligmyndighet.Utskottet vill mot bakgrund av det anförda så till vida ställasig bakom de synpunkter som har kommit till uttryck i försvaretsunderrättelsenämnds rapport, att det bör övervägas att iformellt hänseende utforma riktlinjerna för internationelltutbyte av information inom underrättelseverksamheten på annatsätt. Det ankommer emellertid inte i första hand påkonstitutionsutskottet att ta ställning till om därvid börtillämpas den nya, institutionaliserade form avpartiledaröverläggningar som har ställt sig bakomnär det gäller beredning av riktlinjer för säkerhetspolisensverksamhet (prop. 1988/89:108 s. 13 f., JuU 21 s. 8, rskr. 287;jfr avsnitt 1 c om partiledaröverläggningar samt bilaga A3).Det kan också finnas anledning att låta översynen omfattariktlinjerna i övrigt för den militära underrättelsetjänsten.Avslutningsvis bör betonas den viktiga funktion försvaretsunderrättelsenämnd med sina förtroendemän ska fylla som ettorgan för fortlöpande insyn i och kontroll av den militäraunderrättelsetjänsten. Det är även angeläget att de enheter sominhämtar underrättelser med särskilda metoder kontinuerligthåller främst försvars- och utrikesministrarna informerade såvälom inriktningen av underrättelsetjänsten som om arbetetsbedrivande i stort.I övrigt föranleder utskottets granskning i denna del intenågot uttalande.9. skrivelser m.m.Till utskottet hänvisas numera regeringens årliga redogörelse(skr. 1990/91:15) för behandlingen av skrivelser tillregeringen. Denna redovisning av vilka åtgärder som regeringenhar vidtagit med anledning av beslut har tidigarebehandlats i granskningsbetänkandet. har den föranlett enmotion och tas nu upp i ett särskilt betänkande, 1990/91:KU43.En redovisning av historik samt uppgifter omregeringsskrivelsens utformning m.m. finnsi förra årets granskningsbetänkande (1989/90:KU30, s.24 ff.).Där lämnade utskottet också synpunkter om en något ändradutformning och avfattning av redogörelsen. En utgångspunkt vardärvid att redogörelsen är ett viktigt instrument såväl vidriksdagens och dess utskotts utvärdering av beslutsom i övrigt för den som vill följa och utvärdera den politiskabeslutsprocessen. En förändring är att redogörelsen skall avsesamma period som budgetåret, dvs. t.o.m. ,den har avsett tiden --30 september.Vidare fäste bl.a. uppmärksamhetensärskilt på de mer än , inte slutbehandladeriksdagsskrivelserna. För dem bör regeringen regelmässigt angeorsaken till att de inte slutbehandlats samt vidtagna ochplanerade åtgärder.Regeringens redogörelse har avfattats med beaktande av desynpunkter som anlagt. Utskottet har, somföregående år, berett övriga riksdagsutskott tillfälle att yttrasig över de delar av skrivelsen som har samband med deras resp.beredningsområde. , skatteutskottet,justitieutskottet, utrikesutskottet, försvarsutskottet,socialutskottet, kulturutskottet, utbildningsutskottet ochnäringsutskottet har yttrat sig. hargjort en motsvarande genomgång för sitt eget ansvarsområde.Jordbruksutskottet har avstått från att yttra sig, menframhåller att utskottet i samband med en hearing i december1990 med representanter för hade möjlighetatt få kompletterande information beträffande det departementetsavsnitt i regeringsskrivelsen. ,socialförsäkringsutskottet, trafikutskottet,arbetsmarknadsutskottet och bostadsutskottet har också avståttfrån att yttra sig över regeringsskrivelsen.Inom har företagits en främststatistisk genomgång av regeringsskrivelsen.Regeringsskrivelsen avser -- på grund av den ändraderedovisningsperioden -- åtgärder --30juni 1990. Den omfattar 489 riksdagsskrivelser. En av dem (Ju p.42) avser behandling av 1989/90 årsgranskningsbetänkande. Den riksdagsskrivelsen har av regeringenlagts till handlingarna. Granskningsbetänkandets innehållredovisas, enligt vad som upplysts, genom statsrådsberedningensförsorg i erforderliga delar för övriga departement.Under 1989/avläts 364 riksdagsskrivelser,varav 357 till regeringen. De övriga 7 är ställda tilltalmanskonferensen (1), till fullmäktige i (2) elleri (1) resp. till riksdagensförvaltningsstyrelse (3). Kopia av de tre senare skrivelserna(budget m.m. och anslag till revisorer)har också överlämnats till . De har beaktatsi regeringens sammanställning, som således omfattar 360riksdagsskrivelser /90. Av övriga redovisaderiksdagsskrivelser är 63 /och 66 fråntidigare riksdagar, s.k. äldre skrivelser.För de två senaste riksmötena gäller, departementsvis, vad somanges i bilaga A14, tabellerna 1 och 2. Tvåriksdagsskrivelser /89 -- nr 130, LU 20 (jfr 1989/90års redogörelse Jup. 47) och nr 324, LU 30 (jfr 1989/90 årsredogörelse Jup.81) -- samt en riksdagsskrivelse från1987/88 -- nr 57, LU 12 (jfr 1989/redogörelse Ju p. 19)-- har inte beaktats i redogörelsen. Tabellerna bygger här som iövrigt på de i regeringsskrivelsen redovisade uppgifterna.För de 66 äldre riksdagsskrivelserna gäller enligt regeringensredogörelse på motsvarande sätt vad som framgår av bilagaA14, tabell 3.De 34 inte slutbehandlade riksdagsskrivelserna som, räknat perden , är äldre än fördelar sig och tioav departementen enligt bilaga A14, tabell 4.Utskotten kommenterar i sina yttranden utformningen avregeringsskrivelsen. Vidare lämnas vissa synpunkter när detgäller innehållet i sak. Som tidigare nämnts harjordbruksutskottet -- liksom för övrigt finansutskottet,socialutskottet och kulturutskottet -- inhämtat kompletterandeinformation från berört departement.Konstitutionsutskottet har tidigare (KU 1987/88:43, s.17)framhållit att och särskilt dess utskott bör ägna meruppmärksamhet åt att utvärdera resultaten av beslut.I ett tidigare avsnitt i detta betänkande (avsnitt 5 b)behandlas s.k. konsekvensanalyser i regeringens förslag.Regeringens årliga skrivelse -- med en redogörelse förbehandlingen av skrivelser till regeringen -- harsärskild betydelse som ett instrument såväl vid ochdess utskotts utvärdering av beslut som i övrigt förden som vill följa och utvärdera den politiska beslutsprocessen.Skrivelsen är en omfattande sammanställning departementsvis därman kan utläsa vilka åtgärder regeringen har vidtagit medanledning av beslut; årets skrivelse omfattar nära500 riksdagsbeslut, vilka i många fall innehåller momentvisadelbeslut. Redogörelsen innehåller t.ex. uppgifter ommedelsanvisningar, utfärdade författningar och tillsattautredningar. Det kan också framgå att överväganden och beredningalltjämt pågår i frågor som har fattat beslut om.Utskottet framhåller, som föregående år (1989/90:KU30, s.29),att regeringsskrivelsen, som också innehåller ett kronologisktregister, fyller en viktig funktion som väl motiverar det arbetedet innebär att upprätta den.Årets granskning och yttrandena från andra utskott visar påolika sätt att använda redogörelsen för en uppföljning. I någrafall har den också lett till att information inhämtats fråneller utbytts med och att oklarheter retts ut.Med stöd av yttrandena från övriga utskott konstaterarkonstitutionsutskottet i betänkandet 1990/91:KU43 vidare bl.a.att redogörelsen, jämfört och med den nyautformningen, allmänt sett är mer lättillgänglig och överskådligsamt att den ger ett mer lättläst intryck. Dessutom lämnassynpunkter på den nu avgivna regeringsskrivelsen och, delvis ianslutning till den väckta motionen, på hur kommanderedogörelser kan avfattas på ett än mer informativt sätt.I såväl genomgång som yttrandena frånandra utskott framkommer synpunkter på ärenden som redovisas iredogörelsen. -- som inte för egen delföretagit någon närmare granskning av de enskilda ärenden andrautskott tagit upp -- har inte funnit skäl till annan bedömningän den resp. utskott enhälligt har gjort.I betänkandet 1990/91:KU43 -- till vilket hänvisas för enfullständig redovisning -- föreslås att ger regeringentill känna de synpunkter som där har anförts.10. Handläggningstider m.m. i bostadsdepartementetBostadsdepartementet har, vid sidan avarbetsmarknadsdepartementet, det största antalet överklaganden(jfr statistik över regeringsärenden, bilaga A5.2). Vidföregående års granskning (1989/90:30, s. 85 f.) noteradeutskottet -- som tidigare granskat såväl handläggningstider sompraxis när det gäller departementets förvaltningsärenden enligtbyggnadslagstiftningen m.m. -- att handläggningstiden i ettärende där ett nybyggnadsförbud överklagats var oacceptabeltlång. Utskottet, som också konstaterade att antalet inteavgjorda förvaltningsärenden enligt plan- och bygglagstiftningenhade ökat , uttalade att det kunde finnasanledning att återkomma till dessa frågor.För att följa upp handläggningstiderna och balanserna främstvid departementets planenhet har utskottet tagit del av enpromemoria, bilaga A15, där departementet redogör för sinauppgifter och sin organisation samt för aktuell statistik närdet gäller ärendebalanser, personalomsättning m.m. Vidare berörsfrågor som i detta betänkande också avhandlas under andraavsnitt, dels konsekvensanalyser (jfr avsnitt 5 b), dels enutnämningsfråga (jfr avsnitt 15 a). Kompletterande uppgifter harinhämtats bl.a. vid en utfrågning med statsrådet expeditionschefen , ,bilaga B10.Bostadsdepartementet har en ny organisation sedan maj 1990.Den innefattar bl.a. åtgärder för att komma till rätta medbalanserna vid planenheten. Antalet avgjorda förvaltningsärenden-- räknat som diarienummer -- har ökat kraftigt och balansenminskat trots att fler ärenden kom in till planenheten 1990 ände föregående åren (bilaga A15, underbilaga 2). Det skall häranmärkas att statistiken regelmässigt avser antaletdiarienummer. Varje diarienummer svarar, som framhållits vidutfrågningen, mot ett överklagande, dvs. enskilds eller annansyrkande och synpunkter. Det förekommer ofta att planärendenöverklagas av flera personer, i undantagsfall avgörs närmare 100överklaganden genom ett och samma regeringsbeslut. Statistikenger därför inte en fullständig bild av arbetsbelastningen. Ävenbalanserna för departementets samtliga ärenden har minskat. Förtiden när det gäller gamla ärenden varden som högst 1978 (842 ärenden) och var vid det 121 ärenden. Totalt fanns då 917 ärenden i balans,således inräknat även annat än förvaltningsärenden. Bland deomständigheter som har medverkat till förbättringarna ärnyrekrytering av handläggare till planenheten. Det kan i dettasammanhang också noteras att departementet genom ett nyttADB-baserat diarieföringssystem fått vidgade möjligheter attlöpande följa utvecklingen av balanssiffror.Vid föregående års granskning konstaterades att departementethade för avsikt att avgöra återstående ärenden enligtden äldre byggnadslagstiftningen, dvs. byggnadslagen ochbyggnadsstadgan som gällde före (PBL,1987:10) -- vilken trädde i kraft . Fortfarandekommer emellertid ärenden enligt den äldre lagstiftningen intill (14 ärenden ); förnärvarande finns inte något ej avgjort ärende av denna art.Ett sådant ärende gällde förslag till stadsplan förGrängesberg 5:1 m.fl. i kommun. iKopparbergs län fastställde förslaget med visstundantag. Beslutet överklagades av kommunen. Besvären kom intill . I ett avgörandeden fann regeringen inte skäl att ändralänsstyrelsens beslut och avslog överklagandet.Justitieombudsmannen har i ett beslut den 19 februari 1991kritiserat den långa handläggningstiden i departementet, vilkenäven berörts under utfrågningen.Vid utfrågningen har också framkommit att det inomdepartementet pågår arbete som syftar till att pröva utvägar attavlasta regeringen i vart fall vissa grupper av deförvaltningsärenden som bereds i bostadepartementet (jfr prop.1990/91:146, s. 14). Ett underlag kan väntas bli presenterat fördepartementsledningen . Vidare harbostadsministern förklarat sig vara övertygad om att det mednuvarande organisation och bevarade förutsättningar i övrigt gåratt ytterligare minska balanserna.Konstitutionsutskottet noterar att åtgärder har vidtagits föratt bemästra arbetsläget inom . tidigare uttalat bör det, somockså berörts vid utfrågningen, eftersträvas att delegeraärendegrupper till myndigheter under regeringen eller att påannat sätt avlasta regeringen.Vid granskningen har också berörts analysen av det nyabostadsfinansieringssystemets (prop. 1990/91:34, BoU 4,rskr.92) konsekvenser. Utskottet vill -- utöver det tidigarenämnda avsnitt 5 b -- erinra om sina uttalanden dels igranskningsbetänkandet KU 1980/81:25, s. 8 f., dels i ettyttrande som har fogats till bostadsutskottets betänkande BoU1986/87:7 om vissa bostadspolitiska frågor. I det senare avriksdagen godtagna betänkandet (rskr. 93) konstateras (s.33),med stöd av den i och för sig inte tvingande bestämmelsen i3kap. 2 § tredje stycket riksdagsordningen, att enutgångspunkt beträffande regeringens förslag till börvara att i propositionerna beräkningar lämnas avseende dekostnader förslagen innebär; en sådan redovisning av kostnadernafår anses motiverad bl.a. som underlag för en meningsfullriksdagsbehandling. I proposition 1990/91:34 om nybostadsfinansiering, m.m. finns ett avsnitt om förslagensstatsfinansiella effekter för tiden (s. 41 f.).Bostadsministern har uttalat att de svårigheter som är förenademed att göra antaganden om räntenivå och inflation på längresikt var motivet för denna avgränsning. Granskningen i denna delger inte från de synpunkter utskottet har att beakta anledningtill någon erinran.Vad härefter angår frågan om ny chef vid statens råd förbyggnadsforskning (BFR) -- vilken även togs upp vidutfrågningarna med statsrådet . Å. , bilagaB11, och med statsministern , bilagaB12 -- noterar utskottet att ett betänkande om rådetsframtida verksamhet avgavs (SOU 1991:23) samtatt regeringen i kompletteringspropositionen (prop. 1990/91:150,del II s. 96 ff.) redovisar vissa överväganden vad gällerbyggforskningsrådet. Vid utfrågningen med bostadsministern harframkommit att avsikten är att nå en permanent lösningi ledningsfrågan.Konstitutionsutskottet berörde vid föregående års granskningcivildepartmentets övergripande ansvar för utnämningspolitiken(1989/90:KU30, s.80). Inte heller det förhållandet attbyggforskningsrådet i anslutning till organisationsöversynenunder har letts av en tillförordnad föreståndare ger frånde synpunkter utskottet har att beakta anledning till någotytterligare uttalande.11. Olovlig avlyssning m.m.Utskottet har under en följd av år i granskningen tagit uppregeringens åtgärder med anledning av mordet på statsministerOlof . 1989 ägnades den största uppmärksamheten åt den s.k.Ebbe Carlsson-affären. Utskottets synpunkter på regeringensbefattning med denna fråga baserades på en omfattande skriftligdokumentation som inhämtats och på en rad utfrågningar införutskottet. I granskningsbetänkandet (1988/89:KU30) konstateradesatt förundersökningar fortfarande pågick rörande såväl införselnav avlyssningsutrustning som den olovliga avlyssning sommisstänktes ha ägt rum. Det kunde enligt utskottet inteuteslutas att dessa utredningar kunde ge utskottet anledningåterkomma till frågan i sitt kommande granskningsarbete.I ärendet rörande olovlig införsel väcktes åtal mot bl.a. EbbeCarlsson . Rättegången uppsköts dock i avvaktan påförundersökningen rörande olovlig avlyssning. Rättegången pågårför närvarande.Utredningen om olovlig avlyssning resulterade först i åtal den18 mot länspolismästare för ett fallav olovlig avlyssning som skulle ha ägt rum . Den 29mars väcktes därutöver åtal mot Näss samt ytterligare femnuvarande eller tidigare högre polischefer, bland dem förrerikspolischefen och tidigare länspolismästarenHans Holmér. Åtalen avsåg olovlig avlyssning eller medhjälpdärtill. Den första av de olovliga avlyssningsoperationer somstämningen omfattade inleddes , dvs. kort tidefter mordet på . Övriga fall av olovlig avlyssninginträffade under 1986 och 1987.Rättegången vid kom av olika skäl inte attinledas förrän sommaren 1990.I granskningsbetänkandet 1990 angavs att utskottet med hänsyntill att rättsliga prövningar fortfarande pågick hade beslutatavvakta med sin granskning när det gällde olovlig avlyssning.Dom i buggningsmålet avkunnades . HansHolmér, samt byråchefen vid säkerhetspolisenChrister dömdes alla till dagsböter för olovligavlyssning. Övriga åtal ogillades. Domen har överklagats.Hovrättsförhandlingar väntas kunna inledas först under hösten1991.Den från utskottets granskningssynpunkt mest intressantafrågan i rättegången gällde huruvida den dåvarandejustitieministern eller någon av hans medarbetareunderrättats om och/eller givit sitt medgivande till attelektronisk avlyssning användes i utredningen om mordet på OlofPalme. Utskottet har inte funnit att det under rättegången idenna del framkommit några nya uppgifter som ger anledning attändra den bedömning utskottet gjorde i granskningsbetänkandet1989.Då rättegången rörde säkerhetspolisens arbete kom frågan omsekretessproblem i samband med denna att tilldra sig stortintresse. Från skilda håll ifrågasattes såväl om rättegångenalls borde genomföras med tanke på den skada som skulle kunnauppkomma som om målsägarna med den uppläggning rättegången fickhade reell möjlighet att föra sin talan. Utskottet har igranskningen ägnat uppmärksamhet åt regeringens befattning meddenna fråga. Den aktualiserades på ett tidigt stadium iförundersökningen av . Denne begärde när han skullehöras i förundersökningen rörande olovlig avlyssning företrädehos riksåklagaren (). Mötet ägde rum . Isamband med detta möte sammanträffade på egen begäranockså med expeditionschefen i . Holméruttryckte farhågor för att en rättegångskulle komma att skada viktiga säkerhetsintressen.Samma dag han åtalades, , ingav enskrivelse till regeringen. I denna framhöll han att en rättegångrörande den hemliga avlyssning som han beordrat underspaningarna efter mördare kunde skada riketsintressen, eftersom det förelåg risk att känsliga uppgifter urpolisens material därigenom kunde bli tillgängliga för denkurdiska organisationen . Enligt hade regeringen genomatt 1984 utvisa nio PKK-sympatisörer slagit fast att PKK var enterroristorganisation.Holmér framhöll vidare i skrivelsen att en rättegångobönhörligen skulle komma att avslöja SÄPO-verksamhet, vittnen,tolkar, metoder och kunskaper. Förfarandet skulle stå i bjärtkontrast till sekretessen och förtegenheten runt"terroristrättegången" 1984. Ett beslut av domstolen omsekretess skulle inte räcka, eftersom bl.a. de misstänkta skullefå närvara och ta del av mordmisstankar och grunden för att deförklarats som terrorister.Inom utarbetades ettlagförslag rörande begränsningar i målsägares rätt att biträdaåtal. Förslaget blev föremål för en snabb remissbehandling ochför lagrådsgranskning. Den uttalade avsikten var att förslagetskulle kunna antas under vårriksdagen. Om så hade varit fallethade det varit möjligt att med stöd av den nya lagen begränsamålsägarnas rätt att delta i rättegången om olovlig avlyssning.Justitieminister har utfrågats av utskottet,bilaga B 8, samt bl.a. förklarat att skrivelse intepå något sätt låg till grund för lagförslaget, menatt den utgjorde del av det underlag regeringen hade vidbedömningen av de risker som kunde föreligga.Lagförslaget fick ett blandat mottagande av remissinstanserna.Lagrådet ansåg att om ett lagförslag med den inriktningen skullegenomföras var en övergångbestämmelse påkallad vad gällde måletom olovlig avlyssning där talan redan väckts. Efteröverläggningar med ledarna för de tre borgerliga partiernabeslöt emellertid regeringen att förslaget inte skulle läggasfram . Det sändes i stället ut på förnyad remiss.Ärendet bereds fortfarande inom ochregeringen har ännu inte tagit ställning till om ett lagförslagskall föreläggas riksdagen.Hans Holmér ansökte om abolition. I ansökanåberopades bl.a. skrivelsen av och de skäl som därframförts till varför en rättegång enligt mening inteborde komma till stånd. Vidare hänvisades i ansökan tilllagförslaget om begränsning av målsägarrätten. Enligt vardet svårt att se någon annan förklaring till regeringenshandlande än att regeringen också menade att det var risk föratt viktiga intressen kunde skadas av en rättegång. Även det avSÄPO-kommittén till regeringen överlämnadeslutbetänkandet (SOU 1990:51) anfördes av som skäl för enabolition.