bet · GF01UU4 · 1991-11-14 00:00:00 — 1990/91:U429 av m.fl. (c) vari yrkas3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att verka för en konferens om säkerhet ochsamarbete i ,1990/91:U522 av m.fl. (v) vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom information i samband med beviljande av transitvisering försovjetiska medborgare av judiskt ursprung som utvandrar tillIsrael.Motiveringen återfinns i motion 1990/91:Sf638.1990/91:U601 av m.fl. (mp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige i FN bör ta initiativ till FN-beslutade sanktioner motIsrael på grund av ovilja att följa FNs beslut angåendePalestina,2. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige bör stärka sina diplomatiska relationer med PLO så attde når samma status som de som upprätthålls av ,3. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige bör stå till förfogande för aktiv medverkan i försök attnå fred i ,4. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige bör verka för att en fredskonferens om medrepresentation för alla parter, däribland och PLO, börsammankallas under FNs överinseende.1990/91:U625 av och ()vari yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om diplomatiska insatser för att fåtill stånd en internationell fredskonferens i Mellersta Östern.1990/91:U627 av m.fl. (v) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att i FN och andra internationellasammanhang skall agera för fördömande av ockupations-och våldspolitik mot det palestinska folket,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att i FN skall agera för attsanktionspolitik används mot för att på fredlig väg fåtill stånd ett realiserande av FNs resolutioner iPalestinafrågan,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att internationellt skall ageraför att de judar som utvandrar från självabestämmer var de vill bosätta sig, men inte ges möjlighet attbosätta sig på områden som är ockuperade av ,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att i FN skall agera förinkallandet av en internationell Mellersta föratt finna en två-statslösning av Palestinafrågan,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att stegvis erkänner den den 15november 1988 utropade palestinska staten och som första steg,på samma sätt som redan gjort, höjer PLOsinformationskontors diplomatiska status,6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att ger biståndsmedel till PLOshumanitära verksamhet omfattande exempelvis utbildning ochhälsovård.1990/91:U638 av m.fl. (mp) vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om FN-sanktioner mot ,1990/91:U652 av m.fl. (m) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att skall verka för enfredsordning i som kan inspireras av ESK-processenstre korgar,1990/91:U658 av m.fl. (s) vari yrkas1. att som som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om att den aktivt verkar för att stoppakriget,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en FN-ledd internationellMellanösternkonferens,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av humanitära insatser iMellanöstern.1990/91:U668 av m.fl. (mp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige på alla sätt bör främja en fredlig lösning av krisen iPersiska viken,2. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige aktivt bör motsätta sig att trupper under FNsöverinseende eller med FNs sanktion uppträder som stridande parti en konflikt,3. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige bör hävda att militära FN-insatser skall ske i formen avfredsbevarande trupper som sätts in mellan stridande parter,4. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige i FN bör ta initiativ till en omprövning av resolution678,5. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige i FN bör ta initiativ till en förutsättningslös prövningav stadgar och beslutsformer beträffande FNs rätt att användaeller legitimera militärt våld för att upprätthålla respektenför ,6. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige bör ta initiativ till en helhetslösning avkrissituationen i så att alla ockupationer,däribland den irakiska av och den israeliska avPalestina, bringas att upphöra,10. att som sin mening ger regeringen till känna attSveriges konkreta insats i den nu aktuella krissituationen ickefår ske genom militär insats -- inbegripet militär sjukvård --på endera sidan, utan enbart i form av humanitär hjälp genomRöda korset som kan komma alla parters krigsoffer till del,11. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige måste ta initiativ till en vapenvila och enförnyelse av de ekonomiska och andra icke-militära sanktionernamot landet tills de irakiska trupperna har lämnat ,14. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige bör ta initiativ till att s.k. Marshallhjälp påsammanlagt för återuppbyggnad tillMellanöstern från industri- och oljeländer verkställs så snartkriget är slut,15. att som sin mening ger regeringen till känna attSverige vid en sådan Marshallhjälp bör delta i proportion tillsin ekonomiska förmåga.BakgrundAlltsedan tillkomst harMellanösternfrågorna haft en framskjutande plats påvärldsorganisationens dagordning. Särskild uppmärksamhet harägnats åt relationerna mellan staten , det palestinskafolket och de omgivande arabstaterna. Inom arabstaterna finnsemellertid också politiska konflikter som i sig inte är direktrelaterade till staten existens. Efter invasion avKuwait och den därpå följande multinationellakrigsinsatsen har ansträngningarna att finna bestående lösningarpå problemen i intensifierats. För att en beståendefred skall kunna uppnås i regionen måste även konflikten mellanIsrael och dess grannar lösas. Framför allt Förenta Staternasregering har efter gulfkrigets upphörande varit pådrivande iförsöken att få till stånd en internationell fredskonferens därdenna konflikt kan diskuteras av de berörda parterna.Mellanöstern är som geografiskt begrepp inte klart definieratmen brukar innefatta , de flesta arabstaterna och . Iregionen beräknas omkring två tredjedelar av världensoljetillgångar finnas. är också vagga till tre avvärldens mest utbredda religioner -- kristendomen, islam ochjudendomen. Den sammanlagda befolkningen i regionen uppgår tillca 220 miljoner invånare.Efter det lämnade Nationernas förbundmandat åt vissa stater till administration av de områden somfrånhänts . Freden i Sèvres resulterade i franskamandat över vad som är och republiken tillerkändes mandat över , ochTransjordanien.I det brittiska mandatet över ingickimplementeringen av den s.k. Balfourdeklarationen av 1917 (efterStorbritanniens utrikesminister ). Dennadeklaration innebar att ett judiskt nationalhem ("a nationalhome") skulle etableras i . Ingenting skulle emellertidgöras som kunde "inverka menligt på de civila och religiösarättigheterna hos det existerande icke-judiska samfundet iPalestina". I mandat ingick även att underlättaden judiska immigrationen till . Begreppet nationellthem härrör från de formuleringar som användes av den sionistiskarörelsen s.k. Baselprogram. Balfourdeklarationen varmed avsikt vag på punkten huruvida ett nationellt hem ocksåinnefattade upprättandet av en egen stat.Balfourdeklarationen fick speciell folkrättslig betydelsegenom att den införlivades i texten till det brittiska mandatetför området . De omgivande arabiska staterna varemellertid inte medlemmar av när dettabeslut togs.De nya gränser som drogs upp i de arabisktalande områdenaefter det tog inte alltid hänsyn till depolitiska, religiösa och kulturella konflikter som fanns. I dethashemitiska kungadömet i och Transjordanien, i kalifatet iEgypten, i det wahhabistiska riket i och inom denicke-religiösa nationalistiska panarabismen i och Libanonutvecklades politiska ambitioner som ofta stod i konflikt medvarandra.Området öster om undantogs från det ursprungligamandatområdet , och 1921 tillskapades där den arabiskastaten . blev en väl avgränsadgeografisk enhet väster om och inkluderadeCisjordanien, eller vad som kallas . NamnetPalestina kommer från det hebreiska namnet Pelaesaet ochbetecknade ursprungligen filistéernas land, som endast utgjordeden sydvästligaste delen av mandatområdet. Efter korstågstidenföll begreppet ur bruk och kvarlevde egentligen endastsom synonym till det "heliga landet". var ingen egenadministrativ enhet under det tid, utan ingickdå i provinsen . Med mandatets upprättande 1922återinfördes beteckningen som officiellt namn påområdet.Efter nazisternas makttillträde i ökade denjudiska invandringen till kraftigt. Efter protesterfrån den arabiska delen av befolkning förklaradeStorbritanniens regering därför att man inte skulletillåta större invandring än högst 75000 personer underpåföljande femårsperiod, samt att skulle omvandlastill en självständig stat . Efter den förstafemårsperioden skulle ingen judisk immigration tillåtas utanarabiskt medgivande. Våldsamma judiska protester, påtryckningarfrån stormakterna och internationella reaktioner mot nazisternasfolkmord ledde emellertid till att mandatärmakten överlämnadefrågan om till 1947.En av FN bildad () rekommenderadesamma år en uppdelning av i två stater, en judisk ochen arabisk. antog FNs generalförsamlingrekommendationen, och förklarade att dess mandatöver skulle upphöra . Vidare sades attstaden med omgivningar skulle göras till en s.k.corpus separatum, en speciell enhet under FN-administration.Syftet var att skydda de "andliga och religiösa intressen somdelas av stadens tre monoteistiska religioner".De palestinska araberna och de omgivande arabstaternaopponerade sig mot delning, som ansågs illegal och ejtog hänsyn till den arabiska majoriteten. Arabiska försök att fådessa frågor prövade av den i Haaglyckades inte vinna gehör.Vid tidpunkten för föreslagna delning i två staterutgjorde den judiska befolkningen ungefär en tredjedel av dentotala befolkningen i området. Även i den av dessa två statersom avsågs utgöra den judiska bestod drygt hälften av araber.Det privata markinnehavet dominerades i än högre grad avaraberna, och den judiska minoritet som kontrolleradeöver två tredjedelar av territorium svarade vidtidpunkten för föreslagna delning för avdet privata markinnehavet.Israel förklarade sig som självständig stat ,dagen före det brittiska mandatets upphörande. I den israeliskasjälvständighetsförklaringen åberopas FN-resolutionen omdelningen av . I förklaringen finns också en åberopningav det judiska folkets historiska rätt till Israel.De omgivande arabiska staterna angrep militärt den nya judiskastaten efter det brittiska mandatets upphörande. Den22 krävde eld upphör i striderna.Greve utnämndes till FN-medlare men mördades avjudiska extremister . Ett eldupphöravtalundertecknades av , , Transjordanien och Syrien.Överenskommelsen innebar att nya gränser drogs "utan inverkan påendera partens rättigheter, krav eller positioner, vad denslutliga lösningen av den palestinska frågan beträffar".Israel erövrade i kriget delar av de områden som enligtFNs delningsplan skulle ingå i den arabiska staten.I juni 1949 införlivades de områden som enligt FNsdelningsbeslut skulle ingå i den arabiska staten medTransjordanien, som ändrade sitt namn till Jordanien.I april 1950 proklamerade det jordanska parlamentet, i strid motfolkrätten, att annekterats. , som komunder egyptisk ockupation i väntan på en slutlig lösning avPalestinafrågan, införlivades i kontrast till det jordanskabeslutet aldrig med överlät den mördade svenske medlarensfunktioner till en särskild , som den 12 maj1949 lyckades få parterna att underteckna det s.k.Lausanneavtalet, enligt vilket FNs uppdelning av Palestinaskulle utgöra den grund på vilken fortsatta diskussioner skulleföras. misslyckades emellertid att förafrågan vidare, eftersom de arabiska staterna inte accepteradestaten existens. å sin sida vägrade tillåtapalestinska flyktingar att återvända och förklarade sig inteheller ha för avsikt att återlämna de territorier som erövratsoch som ej ingått i den ursprungliga judiska statens egentligaterritorium.Ett stort antal araber flydde området, och vid UNRWAs (UnitedNations Relief and for Refugees in theNear East) bildande beräknades ca 960 000 palestinier haflyktingstatus.Det inledande angreppet på har följts av flera väpnadekonflikter i området: Det krig som utbröt och som blivitkänt som hade på grund av den egyptiskanationaliseringen av och den brittisk-franskainterventionen vidare internationella komplikationer. Genom sinmilitära överlägsenhet intog snabbt större delen avSinaihalvön, inkl. den av ockuperade . Israeluppmanades i generalförsamlingens resolution nr 997 att dra sigtillbaka till demarkationslinjer, vilken uppmaninglandet också efterkom.År 1964 bildades PLO (), meden styrande exekutivkommitté och ett nationalråd. PLOaccepterades 1974 av som den enda legitimarepresentanten för den palestinska befolkningen. I oktober 1974tillät FN PLO att delta i generalförsamlingens debatt, ochorganisationen gavs även framgent rätten att delta somobservatör. vägrade att befatta sig med den nyaorganisationen, som betecknades som en terroristorganisation medsyfte att utplåna den judiska staten.Egypten koncentrerade stora styrkor i , lätavstänga Tiransundet för israelisk sjöfart och uppmanade FN attdra tillbaka UNEF (United Nations Emergency Force), som hadetillskapats i samband med krig för att övervakavapenvilan. gick till attack. Kriget fördes påtre fronter, mot , och . Efter sex dagarhade segrat på alla fronter, ockuperat hela ,inkl. östra , de syriska , och helaSinai.I november 1967 antog resolution 242 i avsiktatt etablera en "rättvis och varaktig fred" i Mellanöstern.Resolutionen krävde att skulle dra tillbaka sina väpnadestyrkor från områden som ockuperats, att de existerandestaternas territoriella integritet och politiska oberoendeskulle respekteras samt att staterna i regionen skulle få levautan hot och våldsaktioner innanför säkra och erkända gränser.Säkerhetsrådet fastslog också "otillåtligheten i erövrandet avterritorier genom krig". Efter kriget antog säkerhetsrådetresolution 338, som införde eld upphör, som parternamanades att acceptera resolution 242.Den 6 oktober 1973 gick och till överraskandeanfall mot och nådde vissa framgångar. lyckadesdock gripa initiativet, och vid vapenvilan befannsig i ett förmånligt strategiskt läge. Säkerhetsrådetantog resolution 338, genom vilken eld-upphörinfördes och parterna uppmanades att acceptera resolution 242.Israel och undertecknade ett avtal omåtskiljande av styrkorna på ömse sidor om en nydemarkationslinje längs Gidi- och Mitla-passen på Sinaihalvön.Avtal träffades också mellan och omåtskiljande av stridskrafterna.Den 26 mars 1979 tecknades ett fredsavtal mellan ochEgypten baserat på den s.k. Camp David-överenskommelsen av 1978.Israel drog sig slutgiltigt tillbaka från men ockuperadefortsättningsvis östra , , ochGolanhöjderna. förklarade och östraJerusalem som annekterade. Enligt israelisk mening har Jerusalemalltid varit huvudstad, ett förhållande som inte haraccepterats av världssamfundet. invaderadeisraeliska styrkor i avsikt att driva ut PLO ur dettaland. Så skedde och PLO flyttade sitt högkvarter från Beiruttill Tunis.Den 15 november 1988 beslöt PLOs högsta organ, det palestinskanationalrådet, vid ett möte i att utropa en palestinskstat och att godta FNs resolution 242 i förening med krav påsjälvbestämmanderätt för det palestinska folket. Nationalrådetsbeslut innebär ett de facto-erkännande av existens samtatt PLO beslutat inrikta sig på en tvåstatslösning. Israelsregering har ifrågasatt trovärdigheten i dessaställningstaganden och betraktar fortfarande PLO som enterroristorganisation.Det palestinska nationalrådets beslut att erkänna Israelsexistens, och den förhandlingsvilja som detta ställningstagandeinternationellt uppfattades vara ett uttryck för, ledde genombl.a. svensk förmedling till att inledde endirekt dialog med PLO i syfte att åstadkomma en lösning påkonflikten. På grund av en palestinsk terroristattack mot Israeloch ett, enligt amerikanskt förmenande, alltför lamtavståndstagande från PLOs lednings sida, avbröt den amerikanskaregeringen denna dialog.I kontrast till världssamfundets kraftiga fördömande av Iraksinvasion av markerade PLO inte heller sittklara avståndstagande från denna aktion. Det vidtogs åtgärdersom snarare tydde på att PLO gav irakiska regeringen stöd. Dettahar försvårat PLOs möjligheter att av accepteras som entrovärdig förhandlingspartner. Flera arabstater upphörde pågrund av det inträffade med sitt ekonomiska stöd till PLO.PLO-ledaren gjorde också uttalanden om Iraksoprovocerade anfall på som åtminstone i massmediapresenterades som ett helhjärtat stöd för attackerna.Robotanfallen riktades mot civila områden i Irael.Under de senaste åren har en intensifierad invandring tillIsrael från skett. Judiska nationalister harsträvat efter att de nya immigranterna till stor del skallbosätta sig på . Även om just denna politik av fleraskäl inte har lyckats fortsätter utbyggnaden av judiskabosättningar på , i och på trotsinternationella fördömanden. De israeliska bosättningarna ärfolkrättsstridiga, eftersom de upprättas på ockuperade områden istor skala. Även i östra förekommer israeliskabosättningar i betydande omfattning. Enligt världssamfundetförvärrar de endast en redan infekterad situation.Befolkningen i uppgår enligt officiell israeliskstatistik till ca 4,5 miljoner invånare. Härtill kommer 1,5miljoner människor på de ockuperade områdena. Av sammanlagt 6miljoner människor är ungefär 4 miljoner judar. Ca 300 000 avdessa återfinns på de ockuperade områdena, de flesta i östraJerusalem. Av de 2 miljoner araberna bor 1,3 miljoner påVästbanken, i och i . Ca 125 000 av den arabiskabefolkningen är kristna.Araberna i har formellt samma rättigheter som judarnamen är i praktiken undantagna från vissa typer av arbeten ochsociala förmåner. Stora skillnader i levnadsstandard föreliggermellan den judiska befolkningen i och den arabiska på deockuperade områdena. Den senare är i viss utsträckningsysselsatt som tillfällig och okvalificerad arbetskraft iIsrael, som är ett industriland med en hög andel utbildadbefolkning.Irak var ett brittiskt mandatområde 1920--1932 med kung som monark. 1932 blev självständigt och medlem avNationernas förbund. Monarkin varade fram , dåkungafamiljen avrättades i samband med en militärkupp. Enrepublik under ledning av överste utropades.I en ny militärkupp avsattes . SaddamHussein utsågs till vice ordförande i styranderevolutionsråd med ansvar för den interna säkerheten. Några årsenare hade han erövrat den politiska makten i landet. Kuwaitvar i praktiken ett brittiskt protektorat ochundantogs från mandatområdet. blev självständigt 1961,men hamnade i konflikt med . kunde därförinte upptas som medlem i FN förrän 1963.Irak genomförde en kraftig militärupprustning. Den irakiska regeringen försökte med denna som basskaffa sig allt större politiskt inflytande i hela Mellanöstern.I och med formella makttillträde i juli 1979ägnade ökad uppmärksamhet åt . visadeIrans nya makthavare efter den islamiska revolutionen i februari1979 ökat intresse för att sprida sina politiska och religiösaidéer till grannländerna i regionen. pågickett utdraget krig mellan och . Kriget ledde inte tillnågra territoriella förändringar.De irakiska maktambitionerna ledde tillinvasionen av . Som en följd av en kraftfullmultinationell FN-insats kunde befrias från irakiskainvasionsstyrkor . Den förstörelse som denkortvariga ockupationen resulterade i blev omfattande. Bl.a.sattes ett stort antal kuwaitiska oljekällor i brand.Efter gulfkriget har förutsättningarna för en beståendefredsordning i förbättrats. En regionalMellanösternkonferens har, efter omfattande förberedandeinsatser främst från amerikansk sida, inletts i Madrid.Konferensen ledde inte till några omedelbara genombrott, men detfaktum att parterna träffades i direkta samtal, inkl. bilateralaisraelisk-palestinska överläggningar, var i sig ett framsteg.Nästa fas i den inledda processen är fortsatta samtal iWashington D.C., . Utskottet konstaterar att inställning tillkonflikterna i baserar sig på principen om folkensrätt till självbestämmande. ger sitt självklara stödtill FNs säkerhetsråds resolutioner 242 och 338, med den däravföljande principen om land för fred. I resolutionerna fastställsde existerande staternas rätt att existera inom säkra ocherkända gränser, "fria från hot om våld eller våldshandlingar".Resolutionerna uppmanar också att dra sig tillbaka frånockuperade områden.Enligt utskottet innebär accepterandet av resolution 242 attIsraels existens måste erkännas av de omgivande arabstaternasamt att palestinierna av tillerkänns rätten tillsjälvbestämmande, inkl. rätten att upprätta en egen stat.Sverige har också givit sitt stöd till de resolutioner somantogs av säkerhetsrådet i samband med ockupation avKuwait, inkl. resolution 678, i vilken de av FNs medlemsstatersom samarbetar med bemyndigas att med allanödvändiga medel framtvinga ett irakiskt tillbakadragande.Frågan om en internationell fredskonferensI motion 1990/91:U625 (fp) föreslås att intensifierardet diplomatiska arbetet för att få till stånd en fredliglösning av Palestinafrågan. Ett sätt att åstadkomma detta vore,enligt motionärerna, att aktivt verka för en internationellfredskonferens. I yrkande 4 i motion 1990/91:U627 (v) föreslåsatt i FN skall agera för sammankallandet av eninternationell konferens för att finna en tvåstatslösning avPalestinafrågan. I motion 1990/91:U601 (mp), yrkandena 3 och 4,i yrkande 2 i motion 1990/91:U658 (s) samt i yrkande 6 i motion1990/91:U668 (mp) föreslås på liknande sätt att börverka för en internationell fredskonferens i Mellanösternfrågan.I motionerna 1990/91:U429 (c), yrkande 3, och 1990/91:U652(m), yrkande 1, föreslås att skall verka för enfredsordning i som tar till vara de erfarenhetersom gjorts i ESK-processen, där frågorna har sorterats i"korgar". Enligt motionärerna måste den fredsordning som skallta vid innehålla tre fundamentala komponenter --säkerhetsarrangemang, demokrati och respekt för mänskligarättigheter. Dessutom måste hänsyn tas till den ekonomiska ochden sociala utvecklingen.Utskottet konstaterar med tillfredsställelse att en regionalfredskonferens om har inletts samt attförutsättningarna för att en bestående fredlig lösning skallkunna uppnås har förbättrats.Sverige har ända sedan greve insatser haft viktigamedlingsuppdrag i olika skeden av Mellanösternkonflikterna ochdessutom i internationella fora verkat för fredliga lösningar.Sverige har givit sitt aktiva stöd till tanken om eninternationell fredskonferens. Utskottet förutsätter attregeringen fortsätter att aktivt verka för en varaktig ochrättvis lösning av denna konflikt.Därmed får yrkande 3 i motion 1990/91:U429 (c), yrkandena 3och 4 i motion 1990/91:U601 (mp), motion 1990/91:U625 (fp),yrkande 4 i motion 1990/91:U627 (v), yrkande 1 i motion1990/91:U652 (m), yrkande 2 i motion 1990/91:U658 (s) ochyrkande 6 i motion 1990/91:U668 (mp) anses besvarade med vadutskottet anfört.Iraks ockupation av KuwaitUtskottet noterar att ett antal motioner diskuterar förslagoch metoder för att få ockupation av att upphöra.Som har konstaterats hävdes ockupationen genom de irakiskatruppernas fördrivande i februari 1991.Med det anförda betraktar utskottet yrkande 1 i motion1990/91:U658 (s) samt yrkandena 1 och 11 i motion 1990/91:U668(mp) som besvarade.Israels ockupation av vissa områdenI motion 1990/91:U627 (v), yrkande 1, föreslås att iFN och andra internationella sammanhang skall agera för attIsraels ockupations- och våldspolitik mot det palestinska folketfördöms.Utskottet konstaterar att , bl.a. genom sitt agerande iFN, redan arbetar för att ockupation av de aktuellaterritorierna skall upphöra.