bet · GE01LU27 · 1991-04-16 00:00:00 — åberopade lagen(1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning som grund försitt anspråk och i övrigt skadeståndslagens bestämmelser. JKfann genom beslut att varberättigad till . enligt lagen om ersättning vidfrihetsinskränkning på grund av det första frihetsberövandet,men att i övrigt någon skadeståndsskyldighet för staten inteförelåg.Halvar Alvgard och bilbolaget ansökte vid Västervikstingsrätt om stämning på staten med yrkande om vissaskadeståndsbelopp enligt lagen om ersättning vidfrihetsinskränkning och skadeståndslagen. Sedan tingsrättenbeslutat att genom mellandom pröva frågan om statensskadeståndsskyldighet, yrkade och bilbolaget atttingsrätten genom en sådan dom skulle fastställa att statenenligt skadeståndslagen var skyldig att ersätta den skada somHalvar Alvgard och bilbolaget kunde visa sig ha lidit och,såvitt gäller s.k. ren förmögenhetsskada, det kunde visas fogför enligt 3 kap. 5 § SkL, på grund av 1) det förstaanhållandebeslutet, 2) presskonferensen, 3) beslutet omhusrannsakan, 4) det andra beslutet om anhållande och 5)beslutet om betalningssäkring.Halvar Alvgard (i det följande avses med ""såväl honom personligen som bilbolaget) gjorde gällande att deti samband med var och en av dessa myndighetsåtgärder förekommitsådana fel och försummelser att staten enligt 3 kap. 2 § SkLhade att ersätta honom den skada som drabbat honom till följd avåtgärderna. Staten, som företräddes av justitiekanslern (),bestred skadeståndsskyldighet.I fråga om det första beslutet om anhållande fann tingsrättenatt legala förutsättningar förelåg för beslutet. Tingsrättenanförde därvid att, då misstanken mot alltjämtvid tiden för beslutet gällde betydande belopp och HalvarAlvgards tidigare frivilliga medverkan i utredningen -- enligtrevisorernas uppfattning -- lämnat åtskilligt övrigt att önska,det inte kunde riktas någon kritik mot länsåklagaren för att hani den föreliggande situationen bedömde det nödvändigt attanhålla . I vart fall kunde ställningstagandetinte anses ha innefattat en sådan grov felbedömning som enligtförarbetena till SkL krävs för skadeståndsskyldighet iifrågavarande sammanhang.Samma resonemang tillämpade tingsrätten på beslutet omhusrannsakan. När det gällde presskonferensen fann tingsrättenatt varken länsåklagaren eller polismästaren kunde anses genomanordnandet av denna ha förfarit felaktigt i den mening somavses i 3 kap. 2 § SkL. I fråga om det andra beslutet omanhållande ansåg tingsrätten att det i vart fall inte var frågaom en grov felbedömning av länsåklagaren att fatta beslutet.Beträffande beslutet om betalningssäkring anförde tingsrättenatt , som inte överklagat detta beslut, inte kundesägas ha haft giltig anledning för underlåtenheten att överklagabeslutet (3 kap. 4 § SkL). För inget av dessa beslut elleråtgärder befanns alltså staten skadeståndsskyldig för fel ellerförsummelse vid myndighetsutövning.Tingsrätten ogillade sålunda genom dom HalvarAlvgards talan om fastställande av skadeståndsskyldighet för deifrågavarande besluten och åtgärderna. fastställdegenom dom tingsrättens avgörande. Högstadomstolen beslutade att ej meddela prövningstillståndi målet.Efter högsta domstolens beslut återkallade denåterstående delen av skadeståndstalan mot staten vidtingsrätten. Med anledning av återkallelsen avskrev tingsrättenmålet och förpliktade att ersätta staten för dessrättegångskostnader vid tingsrätten och i hovrätten med 119 532kr. jämte ränta, varav . för arbete och . förutlägg.Tingsrätten motiverade sitt beslut med att återkallelsenföranletts av att kärandeparterna (ochbilbolaget) inte vunnit bifall till den genom mellandomenprövade frågan om statens skadeståndsskyldighet och att de viddetta förhållande inte kunde undgå skyldighet att ersätta statenför dess rättegångskostnader. Tingsrätten anförde vidare attenligt 18 kap. 8 § skall ersättning förrättegångskostnad utgå inte bara i form av arvode tillombud eller biträde utan också för partens eget arbete ochtidsspillan. Tingsrätten uttalade att bestämmelsen gälleroavsett om det varit parten personligen som utfört arbetet resp.åsamkats tidsspillan eller om det -- som i förevarande fall --varit en anställd hos ett offentligt organ. Ersättning skulledärför, trots invändning i den delen, utgå förstatens arbete i anledning av rättegången.Halvar Alvgard överklagade tingsrättens beslut irättegångskostnadsfrågan såvitt avsåg ersättning för arbete. Hangjorde gällande att kostnaderna för inte avsåg ensådan partskostnad som är ersättningsgill enligt 18 kap. 8 §rättegångsbalken. lämnade genom beslut i januari1991 besvär över tingsrättens beslut utan bifallmed motiveringen att det överklagade beslutet överensstämde medgällande rätt. har överklagat hovrättens besluttill högsta domstolen.Hos regeringen föreligger en ansökan -- dock inte från HalvarAlvgard själv -- om eftergift av statens krav mot ersättning för rättegångskostnader. Som grund för ansökanåberopas främst att kraftig kritik framförts mot gällandeskadeståndslag och att det pågår en utredning för att mildragällande regler och därigenom förbättra myndighetsoffrensrättsliga ställning.2.2 MotionsmotiveringarI motionerna L601 av och (m, fp), L612 yrkande 2 av m.fl. (mp) och L620av och Hans Nyhage (båda m) tas frågan omersättning till bilhandlaren upp.I motion L601 anförs att den behandling som för är djupt kränkande och ovärdig ett rättssamhälle.För att slå vakt om rättssamhället och för att gottgöra den somunder så illa behandlats av staten och fått sittlivsverk sönderslaget är det nödvändigt att gottgöra HalvarAlvgard. Motionärerna vill att hos regeringen begärett skyndsamt förslag till ekonomisk gottgörelse för HalvarAlvgard.I motion L612 yrkas att beslutar efterskänka derättegångskostnader som förpliktatsbetala (yrkande 2).Enligt motion L620 anses att kompensation till utgå i form av ex gratia-ersättning, eftersom hans fall ärhelt unikt.3. Tillsyn över hundar3.1 BakgrundEnligt 1 § lagen (1943:459) om tillsyn över hundar och katter(tillsynslagen) skall hundar och katter hållas under sådantillsyn som med hänsyn till deras natur och övrigaomständigheter behövs för att förebygga att de orsakar skadoreller avsevärda olägenheter. Skada som orsakas av hund skallenligt 6 § ersättas av dess ägare även om han inte är vållandetill skadan. Här föreskrivs alltså ett strikt ansvar förhundägaren för skada som hunden orsakar.Skadestånd till den som tillfogats personskada kan enligtbestämmelser i jämkas om den skadelidande själv uppsåtligeneller genom grov vårdslöshet har medverkat till skadan (6 kap. 1§ SkL). Denna bestämmelse gäller även på det specialregleradeområdet, t.ex. när fråga är om ansvar enligt tillsynslagen förskada som tillfogats av hund.Tillsynslagens regler är tillämpliga även för statenspolishundar. I ett avgjort rättsfall av hovrätten överSkåne och (DT 41/91) ålades staten med tillämpning avdet strikta ansvaret enligt tillsynslagen att betala fulltskadestånd till en 15-årig yngling som blivit biten av enpolishund sedan ynglingen avvikit från en trafikkontroll.3.2 MotionsmotiveringarDe båda motionerna L604 av () och L621 avKjell och (båda c) rör det striktaansvaret för skada av hundar enligt tillsynslagen. Motionärernaanser -- med hänvisning till det nämnda rättsfallet -- att detär stötande att en person som är misstänkt för brott skall fåskadestånd när polisen och polishunden löser sitt tjänsteuppdragpå riktigt sätt. De yrkar att tillsynslagen ändras så att detstrikta ansvaret inte skall gälla för polis med hund i tjänst.3.3 Pågående utredningsarbeteI en skrivelse till regeringen harrikspolisstyrelsen föreslagit att tillsynslagen ändras så attstrikt ansvar inte skall gälla i fråga om skador som orsakas avpolisens tjänstehundar vid myndighetsutövning. Regeringen beslutat överlämna framställningen tillkommittén (Ju 1989:03) för översyn av det allmännasskadeståndsansvar. I betänkandet behandlar utskottet sju motioner om detallmännas skadeståndsansvar för fel som begås vidmyndighetsutövning. Två av dessa motioner tar dessutom uppfrågan om villkoren för statens affärsdrivande verksamhet och enav dem även frågan om ersättning till bilhandlaren . Två motioner behandlar i sin helhet det sistnämndaspörsmålet och två motioner det strikta ansvaret för skador somorsakas av polisens tjänstehundar vid myndighetsutövning.Det allmännas skadeståndsansvarDet allmännas skadeståndsansvar för fel eller försummelse sombegåtts vid myndighetsutövning regleras i 3 kap. 2 §skadeståndslagen (SkL). Enligt denna bestämmelse skall stateneller kommun ersätta personskada, sakskada eller renförmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vidmyndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande stateneller kommunen svarar. Däremot utgår i princip inte ersättningför ideell skada enligt lagrummet.SkL gäller om inte annat är föreskrivet. Vid sidan av SkLfinns vissa specialregler som ålägger det allmänna ett längregående skadeståndsansvar. Bl.a. finns det regler som ålägger detallmänna ett ansvar för fel -- i objektiv mening -- som begåttsvid myndighetsutövning. Här förutsätts alltså inte som enligtSkLs bestämmelser att någon tjänsteman varit försumlig. Somexempel kan nämnas lagen (1974:515) om ersättning vidfrihetsinskränkning. Genom bestämmelser som trädde i kraft den 1januari 1990 har staten vidare ålagts ett striktskadeståndsansvar för felaktiga beslut om betalningssäkring avicke fastställda fordringar på bl.a. skatt (21 och 22 §§ lagen[1978:880] om betalningssäkring för skatter, tullar ochavgifter).På begäran tillkallade regeringen en kommitté(Ju 1989:03) med uppgift att göra en översyn av reglerna om detallmännas skadeståndsansvar. Enligt direktiven till utredningen(dir. 1989:52) skall en förutsättningslös och allsidig analysgöras av i vilken utsträckning det allmänna bör svara för skadorsom uppkommer för enskilda i samband med myndighetsutövning.Kommittén bör därvid undersöka bl.a. om ansvaret bör vidgas såatt det inte krävs ett lika nära samband medmyndighetsutövningen som . Vidare bör kommitténenligt direktiven undersöka om det på vissa särskildarättsområden bör införas ett strikt ansvar för det allmänna isamband med myndighetsutövning. Direktiven nämner här särskiltverksamheter där myndigheten har rätt att vidta tvångsåtgärderav olika slag. En annan uppgift för kommittén anges vara attundersöka om ersättning bör bestämmas under hänsynstagande tilläven andra omständigheter än sådana som har rent ekonomiskbetydelse. Utredningen är vidare oförhindrad att ta upp andrafrågor om det allmännas skadeståndsansvar och framlägga förslagi dessa. Arbetet skall vara avslutat före utgången av år 1992.När staten driver affärsmässig verksamhet och därmed kanjämställas med en privat näringsidkare gäller i princip sammaallmänna civilrättsliga regler i rättsförhållanden mellan statenoch enskilda som i rättsförhållanden mellan näringsidkare ellermellan näringsidkare och konsumenter. Exempel på sådana reglerär bestämmelserna om slutande av avtal och rättshandlingarsogiltighet i avtalslagen liksom de detaljerade reglerna om köp iköplagen (1990:931) och konsumentköplagen (1990:932).Finns det särskilda regler för vissa rättsområden träder de istället för de allmänna civilrättsliga principerna. SkLsbestämmelser är tillämpliga endast om inte annat är föreskriveti författning eller föranleds av avtal eller i övrigt följer avregler om skadestånd i avaltalsalförhållanden. Inomkommunikationsområdet bedriver statliga verk, som regel imonopolställning, verksamhet som omfattas av särskildaskadeståndsregler och alltså inte av SkLs bestämmelser eller avallmänna civilrättsliga regler. Sådana särskilda regler gällerför , postverket och televerket.Även näringsrättslig lagstiftning är tillämplig på statensaffärsdrivande verksamhet.I flera av motionerna begärs tillkännagivanden om den närmareinriktningen av det pågående utredningsarbetet rörande detallmännas skadeståndsansvar vid myndighetsutövning.I motionerna L204 yrkande 2 av m.fl. (m), L606 avBengt m.fl. (fp) och L611 av m.fl.(c, m, fp) förordas ett strikt ansvar för det allmänna för felvid myndighetsutövning. I motion L606 anförs därvid att ettsådant ansvar inte bör begränsas till vissa särskildarättsområden, och i motion L611 anges att frågan om striktansvar vid allvarliga myndighetsingripanden bör övervägas av denpågående utredningen.Motionerna L204 yrkande 2 och L611 tar båda särskilt uppfrågan om vilket samband med myndighetsutövning som bör krävasför att ett handlande skall kunna grunda skadeståndsskyldighetför det allmänna. I den förstnämnda motionen anförs att ettsvagare sådant samband bör räcka för skadeståndsansvar; så bört.ex. oriktiga råd och upplysningar kunna föranleda ansvar utanatt det föreligger något direkt samband med myndighetsutövning.Enligt motion L611 bör frågan om det erforderliga sambandetsnabbutredas av kommittén eller en provisorisk regel omedelbartinföras i SkL där rekvisitet ges lydelsen "i samband medmyndighetsutövning" eller liknande.I båda motionerna L606 och L611 föreslås att det i avbidan påutredningsresultatet i SkL införs vad som benämns en"skadeståndsrättslig säkerhetsventil". En sådan regel skullemöjliggöra ersättning i särskilt angelägna fall (L606) eller vidallvarliga myndighetsingripanden mot enskilda (L611). Enligt densistnämnda motionen kan alternativt en sådan regel snabbutredasav kommittén.Enligt motion L612 av m.fl. (mp) bör riksdagenhos regeringen begära förslag om hur ersättning skall kunna utgåtill enskilda som drabbats av myndighetsutövning som intebefunnits lagstridig men vars konsekvenser ändå vid en samladbedömning framstår som orimliga för den enskilde (yrkande 1).Motionerna L204 yrkande 2 och L610 av m.fl. (m)behandlar även frågan om vilka typer av skador som bör ersättas.I den förstnämnda motionen anförs att ersättning bör kunna utgåför icke-ekonomiska skador, t.ex. för kränkning där denskadelidande inte kan styrka direkt ekonomisk skada. Enligtmotion L610 bör full kostnadskompensation utgå vid skador pågrund av felaktiga beslut om frihetsberövande, bevis- ochbetalningssäkring eller liknande beslut, bl.a. ersättning förförlust av goodwill till följd av negativ mediebevakning.Enligt motion L615 av m.fl. (fp) bör företagoch deras ägare hållas skadeslösa vid domstolsprocesser därmyndigheten är den förlorande parten.Motionerna L204 yrkande 2 och L606 tar båda även uppspörsmålet om villkoren för statens affärsdrivandeverksamhet och motionärerna anser att staten när den driversådan verksamhet i fråga om rättsliga villkor bör jämställas medprivata näringsidkare.Motioner om det allmännas skadeståndsansvar med sammainriktning som de nu aktuella har behandlats av vidett flertal tillfällen och därvid avslagits. Senast prövadesfrågorna i samband med behandlingen av proposition1989/90:42, vari föreslogs slopande av de särskildabegränsningsreglerna för det allmännas skadeståndsansvar i 3kap. 3--5 §§ SkL, samt (bet. 1989/90:LU10 och LU14).Som utskottet anfört i nyssnämnda betänkanden liggerdirektiven till utredningen (Ju 1989:03) om det allmännasskadeståndsansvar helt i linje med vad utskottet tidigareuttalat i fråga om en allmän översyn av det allmännasskadeståndsansvar. Vad som anförs i motionerna ger inteutskottet anledning att nu ompröva sin inställning tillutredningsarbetets bedrivande. Direktiven är så utformade att deinte hindrar kommittén från att ta upp också de synpunkter somframförs i motionerna om kommittén så önskar. Något förnyattillkännagivande om utredningsarbetets bedrivande är enligtutskottets mening lika litet nu som tidigare motiverat.Utskottet är heller inte berett att frångå sin tidigareinställning till frågan om statens skadeståndsansvar iaffärsmässig verksamhet, nämligen att en förbättring avenskildas möjligheter att få ersättning för sina skador böråstadkommas inom ramen för nuvarande ansvarighetsregler.När det gäller villkoren för statens affärsdrivande verksamhetvill utskottet peka på att en särskild utredare haft i uppdragatt se över formerna för postens och televerketsrättsförhållanden gentemot sina kunder. I utredningensbetänkande (SOU 1990:100) "Avtalsvillkor eller föreskrifter. Enrättslig översyn av postens och kundvillkor", somnyligen lagts fram, föreslås bl.a. att privaträttsligaavtalsvillkor bör användas i postens och televerketsaffärsverksamhet medan föreskrifter bör användas näraffärsverken utför uppgifter som innefattar myndighetsutövning.Förslagen innebär enligt betänkandet att avtalslagensbestämmelser och det civilrättsliga regelsystemet i övrigt skallgälla för de avtal som posten och sluter med sinakunder. Vidare innebär förslagen att den näringsrättsligalagstiftningen blir tillämplig på kundvillkoren.Utredaren anför att betänkandets grundtanke, att verksamhetensinnehåll och verkliga karaktär får bestämma formen på de regler-- privaträttsliga villkor eller offentligrättsliga föreskrifter-- som är tillämpliga på verksamheten, bör ligga till grund fören översyn av även övriga affärsverk.Enligt utskottets mening tillgodoser förslagen i betänkandetom postens och kundvillkor de synpunkter somframförs i motionerna L204 yrkande 2 och L606 om villkoren förstatens affärsdrivande verksamhet. Det finns anledning attavvakta de vidare överväganden som betänkandet kan ge upphovtill.Med hänvisning till vad som sålunda anförts om det allmännasskadeståndsansvar avstyrker utskottet bifall till motionernaL204 yrkande 2, L602, L606, L610, L611, L612 yrkande 1 och L615.Ersättning till gjordes en skatte- ochtaxeringsrevision hos i , där HalvarAlvgard var huvudaktieägare. På grund av vad som framkom vidrevisionen inledde länsåklagaren förundersökning för utredninghuruvida skattebrott skett i samband med bilbolagets affärer.Halvar Alvgard anhölls på grund av misstanke om grovtskattebedrägeri och var berövad friheten tillhopa . Detföretogs vidare husrannsakan hos bl.a. honom och bilbolaget,varvid en mängd handlingar togs i beslag. Länsåklagaren ochpolismästaren anordnade en presskonferens med anledning avåtgärderna.Vidare gjordes ansökningar om eftertaxering beträffande HalvarAlvgard, och länsrätten beslutade om betalningssäkring på hansegendom till visst belopp. Ansökningarna om eftertaxeringåterkallades sedermera, och beslutet om betalningssäkringhävdes. Förundersökningen om brott lades ned.På grund av vissa beslut och åtgärder av myndigheterna underrevisionen och förundersökningen yrkade hosjustitiekanslern () skadestånd av staten med ett närmareangivet belopp för skador som åtgärderna förorsakat. JKtillerkände ett visst skadestånd enligt lagen omersättning vid frihetsinskränkning på grund av frihetsberövandetmen lämnade framställningen i övrigt utan bifall.Halvar Alvgard och bilbolaget ansökte sedermera vid tingsrättom stämning på staten. De gjorde gällande att staten varskadeståndsskyldig enligt skadeståndslagen gentemot dem på grundav fel eller försummelse vid myndighetsutövning beträffandevissa beslut och åtgärder under revisionen ochförundersökningen. Tingsrätten tog i mellandom upp principfråganom statens skadeståndsskyldighet och fann därvid att staten intesåsom påståtts var skyldig att utge skadestånd. bilbolagets talan ogillades således. Hovrätten fastställdetingsrättens dom och högsta domstolen lämnade inteprövningstillstånd i målet.Halvar Alvgard och bilbolaget återkallade därefter vidtingsrätten sin talan i återstående delar, dvs. i fråga omstorleken av ett eventuellt skadestånd. Tingsrätten avskrevmålet och förpliktade dem att ersätta statensrättegångskostnader. Hovrätten lämnade ochbilbolagets besvär över beslutet om rättegångskostnaderna utanbifall. , där frågan nu är anhängiggjord, harännu inte avgjort målet.Hos regeringen föreligger vidare en ansökan -- dock inte frånHalvar Alvgard själv -- om eftergift av statens krav mot HalvarAlvgard på ersättning för rättegångskostnaderna.I motionerna L601 av () och (), L612 yrkande 2 av m.fl. (mp) samtL620 av och Hans Nyhage (båda m) tas fråganom gottgörelse för upp.Enligt motion L601 bör hos regeringen begära ettskyndsamt förslag till gottgörelse för och enligtmotion L612 (yrkande 2) bör besluta att efterskänkastatens krav mot för rättegångskostnaderna.Enligt motion L620 bör s.k. ex gratia-ersättning beviljas HalvarAlvgard eftersom hans fall är unikt.Utskottet vill för sin del framhålla att inte är ettförvaltande eller rättskipande organ. Inte heller disponerarriksdagen över statens penningmedel, fordringar och andratillgångar, utan dessa står enligt 9 kap. 8 § regeringsformentill regeringens disposition med de inskränkningar som följer avregeringsformen. I enlighet med det anförda ankommer det inte påriksdagen att avgöra huruvida i det enskilda fallet en statensfordran på t.ex. rättegångskostnader skall efterges. Det liggerockså i sakens natur att inte -- med för regeringenbindande verkan -- kan uttala sig i frågor om huruvidaersättning ex skall utbetalas i enskilda fall. Ävensådana spörsmål får överlåtas på regeringen att avgöra.Riksdagen är dock oförhindrad att -- på eget initiativ ellerefter framställning från regeringen -- anvisa medel förutbetalning av ex gratia-ersättning.Mot den angivna bakgrunden ställer sig utskottet i principavvisande till att frågor rörande ersättning ex skall tasupp till närmare övervägande i i andra sammanhang ändå särskilda medel behöver anslås för ändamålet. När det gällerfallet får dock förhållandena anses såsärpräglade att ett undantag kan vara motiverat. Vad somförekommit i saken leder utskottet till den uppfattningen attdet kan vara rimligt att ekonomisk gottgörelse utgår utöver denersättning som kan vara berättigad till enligtlagen om ersättning vid frihetsinskränkning. Utskottet haremellertid inte underlag för att kunna göra några ytterligareuttalanden i ersättningsfrågan utan det måste ankomma påregeringen att bedöma huruvida och med vilket belopp ersättningbör utges. Regeringen bör ta upp spörsmålet tillprövning och -- om så är erforderligt -- återkomma tillriksdagen med förslag till medelsanvisning.I frågan om och bilbolagets skyldighet attersätta staten för rättegångskostnaderna föreligger som tidigarenämnts ännu inte något lagakraftvunnet avgörande. I avvaktan påett sådant avgörande får regeringen anses förhindrad att ta uppfrågan om eftergift av statens fordran på ersättning förrättegångskostnaderna. Blir det slutgiltigt fastslaget attstaten har rätt till ersättning av och bilbolagetbör dock regeringen till prövning ta upp också spörsmålet omeftergift.Vad utskottet sålunda anfört med anledning av motionerna L601,L612 yrkande 2 och L620 bör ges regeringen till känna.Strikt ansvar för skada av polishundEnligt 1 § lagen (1943:459) om tillsyn över hundar och katter(tillsynslagen) skall hundar och katter hållas under sådantillsyn som med hänsyn till deras natur och övrigaomständigheter behövs för att förebygga att de orsakar skadoreller avsevärda olägenheter. Skada som orsakas av hund skallenligt 6 § ersättas av dess ägare även om han inte är vållandetill skadan. Här föreskrivs alltså ett strikt ansvar förhundägaren för skada som hunden orsakar.Tillsynslagens regler är tillämpliga även för statenspolishundar. I ett avgjort rättsfall av hovrätten överSkåne och (DT 41/91) ålades staten med tillämpning avdet strikta ansvaret enligt tillsynslagen att betala fulltskadestånd till en 15-årig yngling som blivit biten av enpolishund sedan ynglingen avvikit från en trafikkontroll.I motionerna L604 av () och L621 av KjellEricsson och (båda c) anförs, med hänvisning tilldet nämnda rättsfallet, att tillsynslagen bör ändras så att detstrikta ansvaret enligt lagen inte skall gälla för polis medhund i tjänst.Med anledning av motionärernas önskemål vill utskottet hänvisatill att i en skrivelse den 10 januari 1991till regeringen föreslagit att tillsynslagen ändras så attstrikt ansvar inte skall gälla i fråga om skador som orsakas avpolishundar under polisens tjänsteutövning.