bet · GE01JuU23 · 1991-04-09 00:00:00 — Hur stor denekonomiska skadan är har jag tyvärr ingen möjlighet att fåfram, men jag kan säga så pass mycket att vi har omkring100 000 anmälda brott när det gäller 9, 10 och 11kapitel. Det görs ungefär 7 000 anmälningar om skattebrott.Konkursbrottsanmälningarna ligger strax under 3 000 varje år.Det är alltså detta vi talar om.Jag har också tittat på hur många poliser vi har enligt deförordnanden som finns. Jag har tagit fram siffror på hur mångasom är verksamma. Då har jag inte enbart tittat påekorotlarna, utan jag har också tagit med Stockholmspolisdistrikt, för det är väldigt viktigt i sammanhanget.Ekonomisk brottslighet är en storstadsföreteelse. Är det så attStockholms polisdistrikt fungerar, så fungerar det bättre ute ilandet. Det är egentligen förskräckande siffror översituationen.Vidare har jag litet statistik på hurskattebrottsutredningarna ligger och också när det gällerkonkursbrott. Vi vet att det är väldigt många konkurser årligen.1988 hade vi 6 400 konkurser -- det är de sista siffror jag harkunnat ta fram. Där var skadan för enskilda ,medan skatteskulden var drygt 1 miljard. 1990 hade vi alltså10 700 bolag i konkurs.Det är viktigt att markera att man inte kan sättalikhetstecken mellan konkursbrott. Det finns många naturligaförklaringar till konkurs, men vi vet genom en tidigareBRÅ-utredning att ända upp till 70--av konkurser harsamband med brott. Låt oss då titta på 1990 och säga att vi ärsnälla i vår bedömning -- då kan vi utgå från 40--när detgäller konkursbrott. Då hamnar vi i alla fall på ca 5000konkursbrott. Vi vet att polisen i bästa fall kan bemästraatt klara av 1 000 konkursutredningar . Hur mångaanmälningar det kan vara vet vi inte, men låt oss säga att detligger någonstans kring 3000. Då har vi alltså en balans varjeår eftersläpande med 2000 konkurser.Jag har sysslat i det här gamet och vet att detfinns väldigt många brott i konkurser och följdbrott i form avskattebrott och annat. Jag ser det som att bekämpandet avekonomisk brottslighet är eftersatt och att samhället stårinför ett akut och mycket viktigt val av inriktning.Brottsanmälningarna ökar, och antalet polismän tillåts minska.Jag tycker att vi poliser skummar på ytan, går ut ipunktaktioner nästan för att skrämmas bara -- utan möjlighet attsedan fullfölja aktionerna -- och för att kunna hoppa på nästakomplex. Tyvärr är det så -- och det tycker jag inte ärbra -- att enskilda och underordnade polismän, t.ex. jag somarbetsledare på rikskriminalen, kan styra vilka ärenden somskall utredas och gå till åtal.Jag har med mig några bilder som jag vill visa och som kommeratt illustrera situationen.Som det har antytts tidigare klarar vi av anmäldabrott . gäller den grova och uppmärksammadebrottsligheten. De övriga gäller lättutredda ärenden,sådana där man mer eller mindre blivit gripen på bar gärning.Sedan har vi ett stort fält som inte lett till åtal. Det ärnedlagda ärenden eller ärenden som över huvud taget inte hartagits upp. Där skall vi ha klart för oss att där ligger väldigtmycket grov brottslighet i form av skattebrott och konkursbrott.Situationen är med andra ord icke särskilt ljus i dag.När det gäller situationen för skattebrottsutredningar är deten förskräckande läsning. Där ser man att anmälningarna liggerpå ungefär 6 500--7 000 , och vi har ungefär 2 500brottsmisstänkta personer. Resultatet har vi i slutändan,antalet dömda. Där är det inte särskilt lustigt att se att underett mindre antal år har det sjunkit till 388 dömda.Vi vet att det är lönsamt att utreda skattebrott. Jag fickbelägg för det senast . Resultatet av derevisioner som sker via har räknats ut.Ekobrottsrevisionerna är knutna till förundersökningar. I ochför sig rör det sig inte om så mycket mer pengar än vidrevisioner i stora företag, men 5 000 till . ärockså pengar.Vidare har vi arbetskraften på ekorotlarna. Dels har viantalet förordnanden, dels de som är verksamma medekobrottsutredningar. Totalt har det varit 311 förordnanden framtill 1985. Men är det 211 verksamma. Det är ett stortbortfall av polismanstjänster.Jag tycker att är viktigt. Där hardet tidigare varit så att ekobrott inte bara har bekämpats påekoroteln utan också på skatteroteln och bedrägeriroteln.Omständigheternas makt har gjort att vi på rikskriminalen hararbetat relativt mycket med storstadsbrott, även om det inte harvarit avsikten. I var vi tidigare 172 poliser, och är det 90 poliser som bekämpar samma mängd brott. Detinnebär 92 färre polismän än 1985.När det gäller landet i stort finns det ett bortfall på155 polismanstjänster jämfört med . har alltså 92färre polismän, har färre polismän, och förhela landet är det 155. Det är då inte så svårt att förklara attuppklarningsprocenten har sjunkit.Hur kommer vi till rätta med detta?Från min utsiktspunkt i polisorganisationen bedömer jag att vihar små möjligheter att påverka situationen själva inomorganisationen. Ett beslut från kanslihuset torde varanödvändigt för att få till stånd en positiv förändring mot hurdet är . Jag anser också att det bör kunna tillskapas enfristående utredningsorganisation för ekobrottsbekämpande. Någotsom också är viktigt är att verksamheten ges egna medel.Eventuellt skulle antalet ekorotlar kunna begränsas så att någrarotlar betjänar flera län. Då kan man t.ex. tänka sig att väljaut de industristarka länen. Men då måste en förstärkning skepersonalmässigt. En förstärkning med ett fåtal tjänster är intetill fyllest för att vända den negativa trenden. Jag sadetidigare att det finns 155 färre polismanstjänster än1985.Det är klart att det är bra att vara optimist, och vi hörderikspolischefen säga att han har för avsikt att göra enförstärkning med s.k. finanspoliser. Men jag är rädd för att 20poliser tyvärr inte gör situationen bättre eftersombortfallet är så stort i storstäderna.Lars : Det är en ganska nattsvart bild som har målatsupp när det gäller . Jag får göra er litet besvikna.Göteborg har inte riktigt de problem som har målats upp här. Vihar visserligen personalbekymmer, liksom och ,men inte riktigt i samma omfattning som har redovisats här.Ekosektionen i , som ingår i kriminalavdelningen, hartre rotlar, en ekorotel, en bedrägerirotel och en skatte- ochgäldenärsrotel.Ekoroteln har en personalstat enligt den gamla tjänstetablån,som vi egentligen inte skall räkna med, på 36 poliser. Skatte-och gäldenärsroteln har 16 polismän, och bedrägeriroteln har 23polismän. Vi har lyckats att rimligt nå upp till dessa siffror,men vi lyckas inte riktigt när det gäller ekoroteln. Där har vi32,5 polismän i stället för de 36 som skall finnas. Jag räknardå resurstimmar.Ärendebalanserna är inte anmärkningsvärda. Vi har ungefär 250ärenden i balans. Det är en rimlig summa med tanke på storlekenpå roteln. Vid bedrägeriroteln är dock ärendebalansen uppe i 2000 ärenden. Där har vi vidtagit åtgärder för att minskabalansen -- vilket sker med övertidsuttag. Vi räknar med att fåner balansen till en dräglig nivå inom ett par månader.Typen av ärenden är densamma i de tre storstäderna. Bl.a.finns det skalbolag. Vi har haft ett stort skalbolagsärende medtre huvudmän. Det rör sig om 700 olika bolag. Brottsbeloppen äruppe i 87 milj.kr. Det går åt fyra helårsarbetskrafter enbartför att syssla med dessa ärenden.Där finns vidare miljöbrott. Vi har handlagt ett antalmiljöärenden, varav ett har lett till fällande dom i hovrättenmed för huvudmannen.Det finns ganska många skattebedrägeriärenden. Det rör sig omstora undanhållna belopp. I ett ärende är det 12,5 milj.kr. Detfinns skattebedrägerier vid import av bilar från ochUSA.Konkurserna är ett annat bekymmer. De handläggs såväl videkoroteln som vid skatte- och gäldenärsroteln.Vidare har vi andra bedrägerier. Det totala brottsbeloppetuppgår till 11 milj.kr. i ett ärende. Det är det s.k. Grek-måletdär huvudmännen har använt sig av skalbolagsaffärer för att medhjälp av de tömda skalbolagen skaffa sig varuleveranser påkredit som de aldrig betalat. När firmorna har velat få betalthar de utsatts för hot.Vi har stödjande verksamhet i . Detgäller fyra polisdistrikt, , , ochStrömstad. Där har vi haft 12 ärenden av större beskaffenhet detsenaste året plus ett antal mindre ärenden.Vi har i liten utsträckning egen spaningsverksamhet -- endasttvå man. Vi avser att se över verksamheten. En sådan översynpågår som förmodligen kommer att resultera i att vi slår sammanekoroteln och skatte- och gäldenärsroteln. På så sätt utökar vitill en personalstat på 40 utredare och tre i rotelledningen.Där kommer att vara två ekonomer och fyra administrativatjänster. Vissa av polismännen skall syssla med riktadspaningsverksamhet på sådant som är angeläget att komma tillrätta med. Jag har en känsla av att det vi ser av denekonomiska brottsligheten bara är toppen av ett isberg.Hur kommer det att se ut ? Vi har försökt att selitet framåt. Något som är påtagligt är de s.k.momsbedrägerierna, miljöbrotten och gäldenärsbrotten som haruppkommit i den s.k. starta-själv-vågen. Många tog sig vattenöver huvudet och hamnade i beråd med brottslighet som följd.Den tidigare ganska slappt godkända kreditgivningen ger nubekymmer.Vi ligger långt efter den privata sidan av näringslivet närdet gäller utrustning. Vi har ett stort behov av persondatorer ivår verksamhet. Vi har redan ett antal, men inte tillräckligtmånga.Utbildningsmässigt är vi ganska väl utrustade. Vi har utbildati stort sett hela personalstyrkan, både på ekoroteln och påskatte- och gäldenärsroteln.Vi har ett väl utbyggt samrådsförfarande medskattemyndigheter, kronofogdemyndigheten och åklagarmyndigheten.Samarbetet fungerar väl.Åklagarna fungerar bra, förutom att vi upplever det som enlitet trång sektor när det gäller skatte- och gäldenärsmålen.Dessa får ligga på kö hos åklagarna eftersom det där intefinns tillräckligt med folk att handlägga målen. Kön uppstårinte hos oss utan hos åklagarna.Uno : Jag skall återgå till den kanske ännudystrare situationen i . Jag vill först mycket kort ochkonkret redovisa arbetssituationen där för närvarande.Vi gjorde en viss inventering vid det senaste årsskiftet ochfann att hade enbalans om 630 mål. Jag bortser då från uppbördsbrotten, vilkasom regel är enklare att utreda. Där finns en balans omytterligare några hundra mål. Det låg alltså 630 ekobrottmål förutredning hos polisen. Den siffran kan jämföras med antaletunder hela 1990 färdigutredda mål, som var 58.Redan av detta kan vi dra den slutsatsen att det med denarbetstakt som man har skulle vara etttioårsprojekt att arbeta bort de nuvarande balanserna. Det ärnaturligtvis helt verklighetsfrämmande. Jag tycker att manrealistiskt måste dra den slutsatsen, som det ser ut , attav de brottmål som ligger för utredning kommer den övervägandedelen aldrig att bli utredd.Dessutom växer balansen ganska snabbt. Det kanman konstatera genom att jämföra inströmningen av mål med denavverkning som sker. De 630 målen kommer av allt att döma attbli betydligt fler litet längre fram.För att klara den här situationen finns i 14åklagare på den s.k. ekokammaren. De samarbetar med ett knappttrettiotal utredare på ekoroteln, för dagen 27. Man skall haklart för sig att Stockholmsåklagarna i viss mån konkurrerar medåklagarna på regionåklagarmyndigheten i liksom, omockså i mindre mån, med stadsåklagarmyndigheten för speciellamål, som anlitar dessa utredare.Det är en personalmässigt ganska hopplös situation. Som RolfNilsson nämnde har man minskat antalet utredare. Den tidigareekoroteln har slagits ihop med den tidigare skatteroteln, varvidåtminstone på papperet 25 personer i stort sett helt försvunnit.När man ser på personalminskningen skall man dock minnas atten stor del av de personer som har flyttats bort från ekorotelnvar spaningspersonal, som har förts över till våldsroteln. Jagtycker att detta är bra. Det är visserligen inte bra att man tarbort folk från ekoroteln, men jag har aldrig kunnat förståvarför en mängd människor skall spana upp ytterligareekobrottslighet som man inte klarar att utreda ens enmindre del av den som man redan känner till.Jag ser alltså inte med beklagande att man flyttat över dessapersoner till en annan rotel, med ännu mera högprioriterade målatt arbeta med. Det lär för övrigt också ha fallit mycket välut. De tycker att de nu har en meningsfullare sysselsättning,och de gör faktiskt stor nytta. Man hade nog tidigare pååklagarsidan en känsla av att man inte fick ut så mycket av denspanande personalen på ekosidan.Jag skall också säga något om vad man nu försöker göra åt detrådande läget. Man försöker naturligtvis prioritera. Jag drarmig för att mera konkret gå in på hur man har gjort det t.ex. påbedrägeriroteln. Låt mig bara kort nämna att man där harprioriteringsgrupper -- nr 1, 2 och 3.Bara i grupp 1 sätts någon utredningsåtgärd i gång någorlundasnabbt. Grupp 2 är en mellangrupp. Grupp 3 är en stor grupp, därärendena läggs åt sidan med uppgift om när de kommer attpreskriberas. Sedan gör man helt enkelt inte något mer åt dem, ivarje fall inte . Såvitt kan bedömas kommer detknappast heller att bli möjligt att göra det i framtiden.Jag känner naturligtvis en viss tveksamhet inför att ställamig bakom dessa prioriteringsregler, men jag har gjort det meddet resonemanget att det är bättre att det görs en övervägdprioritering än att ärendena slumpmässigt blir liggande utannågon styrning.Flaskhalsen när det gäller resurserna ligger för närvarandehelt klart inom polisen. Det finns visserligen inte storkapacitet på åklagarsidan för att öka arbetsinsatsen, men manskulle säkerligen om polisen fick bättre resurser kunna användaåklagarna mera effektivt. tvingas åklagarna i vissutsträckning göra saker som man egentligen borde få biträde medav polisen. Det är naturligtvis rätt ineffektivt att använda endyrare arbetskraft än vad som vore nödvändigt.Det finns alltså kanske en viss marginal för att effektiviseraåklagarinsatserna, men jag tycker att vi när det gäller resursermåste ha klart för oss att det är en sammanhängandeproduktionskedja. Man kan inte avsevärt förstärka polisen utanatt se på effekten härav hos åklagarna och hos domstolen. Skulleman få en stor förstärkning av polisens resurser kommer manmycket snabbt att få en ny flaskhals hos åklagarna. Förstärkerman där kan vi redan genom att se på situationen i dagkonstatera att tingsrätten kommer att få akuta svårigheter. Manmåste alltså se på hela kedjan.Det är naturligtvis möjligt att prioritera, och det gör virätt hårdhänt. Vi efterlyser i det sammanhanget anvisningar frånstatsmakterna om vad vi kan lägga åt sidan. Något stort utrymmeför att utöver vad som redan har skett prioritera handläggningenav ekobrottsligheten från åklagarnas sida kan jag inte se, medtanke på de övriga områden som vi har att arbeta med. Det räckermed att peka på trafiksituationen i och den allt sämretrafikmoralen, ungdomsbrottsligheten, gatuvåld och annanvåldsbrottslighet, sexuella övergrepp, narkotikabrott,bostadsinbrott och sådana saker för att förstå att vi har såmånga brottskategorier som var och en kräver prioritering attdet inte blir mycket kvar. En del prioriteras, som jag nämnde,bort ganska hårdhänt, bl.a. ordinära bedrägeribrott.För att göra några reflexioner om hur man skall komma tillrätta med detta tror jag att det naturligtvis vore bra med ettresurstillskott, om det är fråga om ett rent sådant, som intebehöver tas från någon annan verksamhet. Vi har inte så mycketkvar som vi kan låta bli att arbeta med, om vi skall undvika attvissa områden blir helt eftersatta. Det är alltså mycket litetutrymme för en omfördelning.Ett rent resurstillskott vore naturligtvis bra, men jag trorändå att man skall ha klart för sig att effekten av enresursförstärkning blir mycket marginell. Detta visas av desiffror som vi har. Det innebär naturligtvis inte att man inteskall förstärka resurserna, men man skall inte tro att detkommer att lösa problemet. Sådana resurstillskott kommer vialdrig att kunna få.Man får i stället se på andra lösningar, och jag tror för att man borde sträva efter att få till stånd en strängarepåföljdspraxis. När det gäller ekobrottsligheten tror jag attdet mer än på något annat område är fråga om en realistiskriskbedömning. Man väger de ekonomiska vinstmöjligheterna motriskerna för det fall att man skulle åka fast. De riskerna är jui dag statistiskt sett mycket små. Blir man föremål förutredning och åtal får man ofta en påföljd som ändå inte kännsså särskilt drastisk.Jag tror därför att man skulle kunna vinna litet genom ennågot mera avskräckande påföljdspraxis. Det är intestrafflatituderna som inte räcker till -- de är nog över lagtillräckliga -- utan domstolarnas praxis. Jag vet att det kanvara svårt för lagstiftarna att direkt påverka den, men jag troratt man skulle kunna göra någonting på den punkten.Man bör också sträva efter att förenkla det materiellaregelsystemet. Man ser kanske tydligast på skattebrottssidanvilka svårigheter vi har att komma till rätta medinkomstskattebedrägerier. Man måste ofta vänta på utgången iförvaltningsdomstolarna eller i varje fall göra ganskakomplicerade skattejuridiska överväganden.Detta kan jämföras med den enkelhet med vilken man mångagånger kommer åt momsbedrägerier, där man slipper hela detinvecklade utredningsförfarandet. Möjligen kan skattereformen pådenna punkt verka underlättande, genom att man nu lägger moms påfler saker än tidigare och måhända kan komma åt ekonomiskbrottslighet på den sidan i stället för att behöva arbeta medutgångspunkt i inkomstskattebedrägerierna.En förenkling av de materiella regelsystemen, så att det bådeblir lättare att hantera dessa för dem som skall göra det ochlättare att utreda eventuella överträdelser, skulle kunna bidratill en förbättring.Jag tror också att vi behöver utbildning. Riksåklagaren har nusatt i gång ytterligare ekoutbildningskurser för åklagare. Dettaär mycket efterlängtat, eftersom de som utbildades i de tidigareomgångarna i stor utsträckning har sökt sig till annanverksamhet än handläggning av ekobrott. Det beror bl.a. på atten del har befordrats till chefstjänster. Jag vet att det ärlikadant hos polisen. Duktiga utredare befordras till poster därde inte längre utreder det som de är skickliga på.Jag skulle alltså vilja se mera av utbildning, men också ettlönesystem som innebär att den som är utbildad och kvalificeradpå ett område i större utsträckning kan göra karriär där än vadsom är fallet . Då skulle man slippa det förhållandet att,som det ibland skämtsamt sägs inom polisen, en duktigekobrottsutredare oftast blir kommissarie på trafikavdelningeneller något sådant, när han har fått på nacken. Det ärlikadant på åklagarsidan. De duktiga ekobrottsåklagarna blir istor utsträckning chefstjänstemän, som åtminstone i många fallsysslar med annat än ekobrottmål.Jag tror att det vore bra om man kunde tillskapa tjänster somblir bra sluttjänster inom resp. specialområden, där manverkligen får utbyte av att man t.ex. är en duktigekobrottsåklagare.Man bör nog också satsa mera på specialister. Vi tycker iblandatt man på polissidan skulle behöva revisorer. Vi har pååklagarmyndigheten i nu äntligen fått våra tvårevisorstjänster besatta. Det kan möjligen ha sitt intresse atthär nämna att vi anställde en revisor, medanden andra tjänsten förblev vakant. Den kommer att tillträdasden . Löneläget har varit sådant att vi inte haft någramöjligheter att konkurrera med den privata sektorn. Vi harutlyst tjänsten , för 60 000 --, och vi har inte lyckats tillsätta den , närvi själva har gått ut och rekryterat en ekonom litet vid sidanom. Jag skulle önska att löneläget hade varit sådant att vi hadekunnat tillsätta tjänsten och använda annonskostnaderna somlönemedel i stället.Rolf B. : Jag kan som praktiskt verksamkonkursförvaltare bara konstatera att vi numera frånmyndigheternas sida har fått ett öppet erkännande av denverklighet som vi lever i. Den är oerhört dyster, och man hargivit uttryck för det elände som man brottas med.Vad vi har hört här stämmer mycket väl överens medverkligheten. Det är kanske formulerat på ett litet byråkratisktsätt, men jag hoppas att alla känner att det här finns något sominte har fångats upp i vårt rättssamhälle.Vad jag tycker är viktigast är möjligen det somrikspolischefen sade, nämligen att den här brottsligheten harändrat karaktär. Man har ibland undrat varför det inte blevnågot av den satsning som tidigare gjordes på att motarbetaekobrottsligheten. Det blev bara ett slag i luften, och nuåterstår liksom ingenting. Jag tror att det är så enkelt att manpå jagade personer som i det allmänna rättsmedvetandetinte riktigt sågs som skattesmitare.I dag är det dock inte fråga om skattesmitare i vanlig mening,utan vi har i botten ett systemfel, där affärsmän har somaffärsidé att utnyttja ett sönderfallande rättssystem. Detta göratt det hela enligt min uppfattning är oerhört mycketallvarligare . Vi kommer inte att kunna hålla ståndom man inte på något vis rätar upp förhållandena på dettaområde. Det är då inte så mycket en fråga om prioritering utanom något mera övergripande. Det finns samband medskattebrottsligheten, narkotikabrott och allmänt elände. Dettamåste ses som något som hänger samman, ett samhälle vid sidan om-- ett samhälle som kanske i många stycken är starkare än detöppna samhället. Det är det som är så kusligt.Det är naturligtvis oerhört svårt att veta hur man skallhantera det här, och det kan vara förmätet att över huvud tagetha synpunkter på detta, men man får inte bli handlingsförlamad.Låt mig provocera genom att säga att jag tycker att det äveninom åklagarväsendet finns utrymme för att vitalisera heltenkelt genom att privatisera.Att föra talan inför domstol är en profession som advokater ärutbildade för. Jag skulle inte dra mig för att t.ex. geriksåklagaren i uppdrag att i enskilda ekobrottmål förordnaprocessvana advokater att utföra åtalet.Jag skulle inte heller dra mig för att fördela allmänna medelså att man utnyttjar de utredningsresurser och den kapacitet somfinns hos konkursförvaltare och med dem samarbetandeauktoriserade revisorer. Det är möjligt att den utredningsdelenkompletterad med polisiär kompetens tillsammans kan leda tillett utredningsresultat som en processvan advokat kan få utnågonting av hos en domstol.Det behöver över huvud taget röras om i grytan på den därkanten. Och detta inte så mycket sagt i egen sak, även om jagsitter mitt uppe i det hela, utan jag försöker att se det härutifrån. Det är väldigt svårt att se att bara ökade resurser,ytterligare tjänster med x antal miljoner på den ena eller andrakanten kommer att medföra någon som helst förändring i sak. Detkommer att ligga och puttra på precis samma sätt som det hargjort tidigare, det är min absoluta övertygelse. Man måste pånågot sätt skapa incitament, precis som man gör i privatnäringslivsverksamhet. Det går inte att få fart på människor omde inte har någonting som så att säga stimulerar dem. Detbehöver inte vara pengar, det kan vara andra moment, men detmåste finnas incitament för folk att göra någonting. Och det gördet inte som jag ser det utan jag uppfattar det som enväldig uppgivenhet och hopplöshet och närmast som att helaapparaten har stannat upp. Konkret också uppenbara ting,förenkla lagstiftningen, revidera elfte kapitlet, rensa upp allakrångliga bestämmelser och se också till att man har möjlighetatt kraftsamla omkring det som är allvarligt och angeläget ochlåt annat ligga, lämna det därhän.Och sedan kan man naturligtvis titta på organisatoriskaförhållanden och sådant. Men det är alltså ungefär det konkretasom jag vill lämna ifrån mig här och nu.Lars Bentelius: Ja, advokater får inblick i det område vipratar om här , inte bara som försvarare utan även somombud för skadelidande på grund av ekonomisk brottslighet ochsom konkursförvaltare. Den bild som har målats upp här avföreträdare för riksåklagare och åklagare tycker jag är intebara, för att ta deras eget uttryck, dyster -- det är en mycketallvarlig bild på gränsen till det skandalösa. Jag tycker attvad vi skall observera är också att de siffror som harredovisats avser bara de anmälda misstankarna om ekonomiskbrottslighet.