bet · GE01FiU20 · 1991-02-21 00:00:00 — 33 (fp)res. 34 (c)res. 35 (v)res. 36 (mp)18. beträffande de ekonomisk-politiska förslagens ursprungatt avslår motion 1990/91:Fi703,19. beträffande underlag för fördjupad myndighetsprövningatt avslår motion 1990/91:Fi710,20. beträffande redovisning av miljökonsekvenser i budgetpropositioneratt avslår motion 1990/91:Fi718,res. 37 (v,mp)21. beträffande kompensation till statliga myndigheter för ingåendemervärdeskattatt med bifall till proposition 1990/91:100 bilaga 1 mom. 5bemyndigar regeringen att under /92 disponera medel urinkomsttiteln för att kompensera myndigheter för ingåendemervärdeskatt, varvid belopp svarande mot mervärdeskatten inte tas i anspråk påutgiftsanslag,22. beträffande kompensation till myndigheter för ingåendemervärdeskattatt riksdagendels bemyndigar att under budgetåret1991/92 disponera medel från inkomsttiteln för att kompenserariksdagen och myndigheter för ingående mervärdeskatt, varvid beloppsvarande mot mervärdeskatten inte tas i anspråk på utgiftsanslag,dels som sin mening ger och riksdagensmyndigheter till känna vad utskottet anfört om kompensation för ingåendemervärdeskatt,23. beträffande rörlig kredit i riksgäldskontoretatt med bifall till proposition 1990/91:100 bilaga 1 mom. 4bemyndigar regeringen att för myndigheter med uppdragsverksamhet disponera enrörlig kredit i på ,24. beträffande lån för investeringar i ADB- och kommunikationsutrustningatt med bifall till proposition 1990/91:100 bilaga 1 mom. 6bemyndigar regeringen att för /92 ta upp lån för investeringar iADB- och kommunikationsutrustning intill ett sammanlagt belopp av 152000000kr.,25. beträffande finansiell styrning av statsförvaltningenatt lägger proposition 1990/91:100 bilaga 1 mom.7 tillhandlingarna,26. beträffande statliga garantieratt lägger proposition 1990/91:100 bilaga 1 mom.8 tillhandlingarna,27. beträffande lönenivån i anslagsberäkningarnaatt lägger proposition 1990/91:100 bilaga 1 mom.9 tillhandlingarna,28. beträffande dispositionen av anslag till departementen m.m. vid ändradfördelning av ärenden mellan departementenatt med bifall till proposition 1990/91:100 bilaga 2 mom. 1bemyndigar regeringen att disponera anvisade anslag till departement ochutredningar m.m. i enlighet med vad som förordas i propositionen.Stockholm den 21 februari 1991På finansutskottets vägnarHans GustafssonNärvarande: (), (), (),(), i (s), (), Per OlofHåkansson (s), (), (), (), ArneKjörnsberg (s), (), (), (),(), () och (). Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken (mom.1)(), (), (), FilipFridolfsson (m) och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 29börjar med "En fortsatt" och på s. 41 slutar med "1 och 5" bortha följande lydelse:Utvecklingen i SverigeUtskottet konstaterar att ekonomi präglas avallvarliga problem. Tillväxten uteblir, inflationen är snabb,bytesbalansen försvagas och sparandet ärotillräckligt. Särskilt har den svenska ekonominmer påtagligt börjat avvika från utvecklingen i våra viktigakonkurrentländer.Förklaringen till att detta kunnat ske är i allt väsentligtden av den socialdemokratiska regeringen förda ekonomiskapolitiken. Regeringen medger i finansplanen förekomsten av fleraproblem men förmår inte göra en samlad analys, där grunddragen iden ekonomiska politiken sätts i fokus.En återblick visar att den internationellaekonomin präglades av stabil tillväxt. De stora västeuropeiskaländerna, och förde en marknadsekonomisktpräglad politik med lägre offentliga utgifter, skattesänkningar,avregleringar och privatiseringar av statliga företag somhuvudinslag. Denna modell -- som kan kallas "den första vägen"-- baserades på insikten att den ekonomiska miljön måsteliberaliseras för att tillväxt och välståndsutveckling skullefrämjas.De socialistiska länderna i utmärktesav växande problem med ineffektivitet, köer och varubrist somständigt närvarande inslag i den ekonomiska bilden. Dessa länderkan sägas ha försökt att med "den andra vägens" ekonomiskasystem utan privat äganderätt eller några andra incitamentåstadkomma en effektiv produktion och distribution av varor ochtjänster.I har socialdemokraterna hävdat att det finns enmedelväg mellan marknadsekonomi och planhushållning. Sverigeutmärks av stora socialiserings- och regleringsinslag jämförtmed övriga västekonomier, även om aldrig gått så långtsom länderna i . Denna tredje väg litar i alltför ringagrad till marknadsekonomi vad gäller i första handorganiserandet av tjänsteproduktionen.I försökte socialdemokraterna hävdaatt det fanns en "tredje väg" även vad gällerstabiliseringspolitiken. Vid återkomsten till regeringsmaktenvalde de att försöka expandera ur problemen med hjälp aven undervärderad krona.Devalveringen 1982 genomfördes i ett läge närkapacitetsutnyttjandet i svensk ekonomi var mycket lågt. Ungefärsamtidigt lades den amerikanska finanspolitiken om i expansivriktning, med påföljande stimulans för världsekonomin.Resultatet blev att svensk export, industriproduktion ochlönsamhet i den konkurrensutsatta sektorn ökade ordentligt deförsta åren efter devalveringen. Det skedde huvudsakligen genomett höjt kapacitetsutnyttjande.Efter 1984 försvann dock styrkan i uppsvinget. Någon relativutbyggnad av den konkurrensutsatta sektorn kom ej till stånd. Desenaste åren har i stället kännetecknats av att export,investeringar, tillväxt och välstånd utvecklats betydligt sämrei än i omvärlden. Marknadsandelarna föll brant frånmitten av som relativpriserna steg.Sverige är nu återigen på väg in i en allvarlig kostnadskrismed snabbt fallande marknadsandelar, vinster och sysselsättningi den konkurrensutsatta delen av ekonomin. Förutsättningarna förindustriell verksamhet liknar dem som gällde i slutet av1970-talet. Bytesbalansunderskottet är större än under1980-talet och dessutom stigande.Utskottet kan alltså konstatera att det var en illusion atttro att var på rätt väg . I stället blev"den tredje vägens politik" ett rejält misslyckande. De ständigtåterkommande krispaketen visar att det intefinns någon genväg som innebär att vi slipper att ta itu med degrundläggande problemen i svensk ekonomi.Utskottet tvingas konstatera att tillväxten i svensk ekonomiförra året avtog till och att den väntas blinegativ. För utvecklingen innevarande och redovisarregeringen två alternativ, varav det första förutsätter attlöneutvecklingen till följd av ett centralt stabiliseringsavtalstannar vid 5 resp. och det andra att lönerna stiger medytterligare 2procentenheter de båda åren. Mot bakgrund averfarenheterna av centrala och inkomstpolitiskt prägladeöverenskommelser är, enligt utskottets mening, alternativ2mest realistiskt.Den blygsamma BNP-tillväxten föregående år härrörde frånbruttoinvesteringar, offentlig konsumtion och export. Densuccessivt avtagande efterfrågan och den ökande arbetslöshetenär ett tydligt tecken på en begynnande lågkonjunktur.Både privat och offentlig konsumtion väntas 1991 bidrapositivt till BNP, medan kapitalbildningen i form av nettoexportoch investeringar avtar desto kraftigare. Regeringen förutseratt den offentliga konsumtionen skall öka med endast 0,3%.Historiskt sett är detta en synnerligen låg ökningstakt. Detkommunala skattestoppet kombinerat med statliga sparplaner kanknappast beräknas få så stort genomslag redan i år.Lönebildningen blir enligt utskottet av avgörande betydelseför utvecklingen. En lönekostnadsökning 1991 på innebär ettantagande om en unikt låg löneglidning, då avtalsmässigahöjningar, överhäng från föregående år och politiskt beslutadekostnadsökningar kan beräknas uppgå till . Löneglidningenhar legat på i genomsnitt 3,, och blev 1990.Regeringens antagande om 1,5-2procents löneglidning för i årär därför lågt.För att kunna nå låga lönekostnadsökningar måsteinflationstakten vara låg eller produktiviteten utvecklas såstarkt att högre löneökningar därigenom kan kompenseras. Bildenär tyvärr att svensk ekonomi dras med fel kombination avegenskaper, dvs. snabb inflation och dåligproduktivitetsutveckling.De svenska konsumentpriserna stiger väsentligt snabbare än ivåra konkurrentländer. Inflationstakten väntas stiga till ca13% för att sedan avta till ett genomsnitt påca 10%.Industriproduktionen minskade . Orderingångoch orderstockar tyder på att denna utveckling fortsätter isnabb takt. Den senaste konjunkturbarometern var osedvanligtdyster. Det är ofrånkomligt att nedgången slår igenom påsysselsättningen. Redan inkomna varsel om friställningar tyderpå att regeringens antaganden om arbetslösheten ligger iunderkant.Eftersom varken de relativa lönekostnaderna ellerproduktiviteten har förbättrats, har utvecklingen av kostnadenper producerad enhet, ULC, ökat mer än i konkurrentländerna.Enligt var det endast i problemekonomierna ochPortugal som ULC ökade mer än i . Resultatetblir en försämrad lönsamhet för företagen. Med låg lönsamhet ochstor befintlig kapitalstock blir det inte särskilt intressantatt nyinvestera, vilket förklarar att investeringarna inomindustrin 1991 beräknas falla med 10%.Kombinationen av höga kostnader och dålig lönsamhet har gjortatt svenska företag förlorar marknadsandelar gentemot deutländska konkurrenterna. Handelsbalansen visade ettkrympande överskott på 13,4miljarder kronor. Då bör beaktasatt importen dämpas av en svag inhemsk efterfrågan. Den prognosför handelsbalansen som redovisas i den preliminäranationalbudgeten , 10miljarder kronor, fårbedömas som osäker. De svenska företagen möter en försvagadmarknad, särskilt i och . Priserna pressas ochdärigenom även marginalerna, vilket gör konkurrensläget svårt påutländska marknader.Underskottet i bytesbalansen blev ca 33miljarder kronor 1990och väntas växa till drygt 51miljarder kronor innevarande år.För 1992 förutses en fortsatt ökning till vad som motsvarar 4%av BNP, ett högre tal än den tidigare högstnoteringen 1982.Direktinvesteringar i utlandet samt köp av utländska aktieroch fastigheter framstår som mer attraktiva för svenskaplacerare än investeringar i . Utomlands finns dock intesamma intresse för placeringar i . Tillsammans medstigande bytesbalansunderskott skapar denna utveckling ettsnabbt växande långsiktigt kapitalutflöde som måste mötas medvad som ofta blir korta lån i utländsk valuta.Situationen tenderar att bli ohållbar. De långfristigtutgående nettoflödena beräknas uppgå till 120--150miljarder kronor. Stocken av korta utlandslån, som uppgår till300 miljarder kronor, måste alltså öka avsevärt. För att dettaskall ske krävs gentemot omvärlden allt större räntedifferens,vilket ytterligare försämrar investerings- ochtillväxtförutsättningarna i Sverige.De svenska räntorna har rört sig mycket oroligt under senaretid, främst beroende på osäkerhet om regeringensekonomisk-politiska strategi. Räntorna kommer att ligga på enhög nivå jämfört med korgräntan ända tills förtroendet för denekonomiska politiken återställts.Utskottet vill erinra om att den snabbt tilltagandeförsämringen av svensk ekonomi har registrerats i tidningenEconomist, som löpande följer utvecklingen i en rad OECD-länder.Under loppet av 1990 hamnade , sedan nyckeltal som BNP,konsumentprisutveckling m.m. sammanvägts, på sista plats månadefter månad i denna förhållandevis omfattande jämförelse. ÄvenOECD har i sin Economic Outlook, , redovisat attSverige ligger på jumboplats vad gäller tillväxt blandOECD-länderna. Den försämrade ekonomiska situationen föranleddekreditvärderingsföretaget 's att sänka Sverigesklassificering från toppbetyget AAA till AA1. Utländsk upplåningblir därigenom dyrare inte bara för svenska staten utan även förkreditinstituten.Utskottets slutsats blir att svensk ekonomi nu är på väg in ien allvarlig recession, där det försämrade läget främstframkallats av grundläggande strukturproblem i ekonomin. Detfinns -- tvärtemot vad regeringen hävdar i finansplanen -- ingatecken på att denna recession skall vändas till en uppgång redanmot slutet av detta år. De finansiella obalanserna gentemotomvärlden kommer att tvinga att hålla en högräntenivå och en stor räntedifferens gentemot Sverigeskonkurrentländer. Regeringens oförmåga att vidta deekonomisk-politiska åtgärder som behövs för att komma till rättamed de interna och externa obalanserna förvärrar läget månad förmånad. har inte längre råd med en regering som intetycks förstå orsakerna till obalanserna -- än mindre förmåruppbåda viljan att konkret angripa dem. Vad som krävs är enpolitik för att bryta stagnationen.Riktlinjer för den ekonomiska politikenI motionerna Fi217 och Fi229 beskrivs utvecklingen i Sverigeoch de krav på en omläggning av den ekonomiska politiken somdenna ställer. Utskottet instämmer i allt väsentligt imotionärernas rekommendationer.I likhet med motionärerna förordar utskottet en politik somskapar förutsättningar för tillväxt och därigenom stigandevälstånd. Den syftar till att skapa arbetstillfällen i ställetför arbetslöshet, lägre prisökningar i stället för rekordhöginflation och lägre skatter i stället för ständigt högre.Liksom motionärerna anser utskottet att den ekonomiskapolitiken måste ta sin första utgångspunkt i degrundläggande strukturproblem som i viss mån beskrivs även iregeringens finansplan. Pris- och lönestegringstakten, bristenpå inhemskt sparande samt den låga tillväxten är enligtutskottet utslag av djupgående strukturella problem.En fast växelkurs är ett grundläggande inslag i den politikutskottet förordar. Det går inte att ytterligare skjuta uppnödvändiga strukturella förändringar genom ännu en nedskrivningav den svenska valutan. En sådan politik skulle omöjliggöraaktivt svenskt deltagande i den europeiskaintegrationsprocessen, den skulle permanenta en hög pris- ochlöneökningstakt och den skulle skapa en situation av permanenthög ränta och successivt sämre tillväxt.Problemet med den snabba svenska pris- och kostnadsstegringenmåste således lösas genom intern anpassning. En grundläggandeförutsättning för en sådan politik är en stram finanspolitikgenom en permanent återhållsamhet med offentliga utgifter, somgår så långt att den även ger utrymme för sänkta skatter.Utskottet återkommer nedan till skatte- och utgiftspolitiken.Statsmakternas uppgift vad avser lönebildningen är att föra ensådan ekonomisk politik att lönehöjningarna inte behöveröverstiga vad som förekommer i jämförbara länder. Utskottet taravstånd från statliga ingrepp av inkomstpolitiskt slag, vare sigdessa sker i form av påtryckningar på parterna påarbetsmarknaden eller i form av lagstiftning. Omfattandeteoretiska och empiriska studier visar att löneökningstaktenfrämst påverkas av förhållandet mellan efterfrågan och utbud påarbetskraft.Den ekonomiska politiken måste således utformas så att balansråder på arbetsmarknaden. Därefter skall själva lönebildningenskötas i förhandlingar mellan parterna utan annan statligmedverkan än den som följer av att staten är en betydandearbetsgivare. Staten bör också på andra sätt indirekt underlättaavtalsförhandlingarna, t.ex. genom att ändraarbetslöshetsförsäkringen så att parterna får ekonomiskaincitament att motverka för höga avtal som urholkarkonkurrenskraften. Dessutom bör avdragsrätten för fackligamedlemsavgifter liksom motsvarande avgifter tillarbetsgivarorganisation avskaffas. Utskottet återkommer nedantill fler förslag i fråga om de s.k. spelreglerna påarbetsmarknaden.En andra utgångspunkt för den ekonomiska politik utskottetförordar är den pågående internationaliseringen av svenskekonomi. Utskottet delar motionärernas uppfattning attmedlemskap i är av primär betydelse för möjligheten attupprätthålla välstånd och sysselsättning i , liksomnaturligtvis för en fortsatt fredlig internationell miljö,möjligheten till kulturellt utbyte över gränserna m.m. Sverigebör därför lämna in en ansökan om medlemskap i under 1991.En tredje utgångspunkt för den ekonomiska politikutskottet förordar är omsorgen om det personliga ägandet ochsparandet. Privat ägande är en förutsättning för en fungerandemarknadsekonomi, vilken i sin tur är grunden för demokrati,välstånd och utveckling.Ett inslag i en politik som värnar den privata äganderätten äratt stimulera det enskilda sparandet. Den ekonomiska politikenskall således enligt utskottet inte, som undersocialdemokratiska regeringar, inriktas på att genereraöverskott för fondering i offentlig regi, utan sparandet skallske hos hushåll och företag.Utskottet anser således att de kollektiva löntagarfondernaskall avskaffas och tar bestämt avstånd från desocialiseringsplaner som aktualiserats från socialdemokratiskthåll i form av rätt för AP-fonden att köpa aktier och entredubbling av fondens storlek. Utskottet delar vidaremotionärernas uppfattning att statliga företag bör privatiserasoch att allmännyttans bostäder bör säljas till de hyresgästersom önskar köpa sin lägenhet.Av de tre ovan nämnda förutsättningarna följer enligtutskottet ytterligare nödvändiga förändringar i den ekonomiskapolitiken. Utskottet vill därför ange några riktlinjer för en nypolitik.Skattepolitiken måste inriktas på att minska det totalaskattetrycket. I första hand bör de skatter som är mest skadligasänkas. Efter den genomförda sänkningen av extremt högamarginalskatter på arbetsinsatser liksom återinförandet av detautomatiska inflationsskyddet är det särskilt den samladekapitalbeskattningen, nivån på arbetsgivaravgifterna, specielltden s.k. särskilda löneskatten, samt momsen som måste reduceras.Utskottet ser det liksom motionärerna angeläget attbeskattningen av företagande och sparande inte markant avvikerfrån förhållandena i omvärlden. Med hänsyn till kapitaletsinternationella rörlighet torde t.ex. en anpassning nedåt avkapitalbeskattningsnivån vara nödvändig. Utskottet vill betonaatt detta inte är en följd av ett medlemskap i -- det tordesnarare förhålla sig så att kravet på skattesänkningar blir änstörre om inte blir medlem, eftersom de svenskaföretagen då måste konkurrera från en sämre position såsomutanförstående.Den offentliga sektorns reformering är av avgörande betydelseför svensk samhällsutveckling. Den viktigaste förändringen äratt skapa konkurrens inom tjänsteproduktionen. Därigenom ökarförutsättningarna för effektivitet och mångfald liksomvalfriheten för enskilda konsumenter. Utskottet vill ocksåbetona vikten av den bredare arbetsmarknad som därigenom skapasför alla dem, främst kvinnor, som arbetar med vård, omsorg ochutbildning. Utöver avreglering och slopande av offentligamonopol samt en mera generell statsbidragsgivning till kommuneroch landsting vill utskottet förorda vidgad användning av anbudoch extern upphandling samt en inriktning på ett åtskiljande avrollerna som producent resp. finansiär.Vad utskottet ovan förordat i fråga om skattepolitiken ställerkrav på minskade offentliga utgifter. Ovan nämnda reformering avden offentliga sektorn skapar sannolikt storaeffektivitetsvinster , men det är därutöver nödvändigtatt begränsa socialförsäkringsutgifternas snabba ökningstakt.Utskottet vill särskilt peka på de kraftiga utgiftsökningarnaför sjukförsäkring, arbetsskadeförsäkring och förtidspension.Även det allmänna pensionssystemets finansiering måste ses över.Enligt utskottet fungerar transfereringssystemen intealltid som de bör trots att de medför mycket stora offentligautgifter. Det finns därför skäl att se över systemenskonstruktion. En vägledande princip bör enligt utskottet varaett närmare samband mellan erlagd avgift och erhållen förmån. Enannan princip bör vara att det skall löna sig att arbeta.Utskottet delar således den uppfattning som framförs avmotionärerna att det finns skäl att se över både förekomsten avsjälvrisk och ersättningsnivåerna inom de olika systemen.Utskottet vill särskilt betona att införandet av lagfästsjuklön måste kombineras med sänkta arbetsgivaravgifter. Ensamordning av arbetsskadeförsäkring och sjukförsäkring börgenomföras. Därigenom kan betydande fördelar både för denenskilde och för samhället uppnås, främst genom en bättrearbetsmiljö och en snabbare rehabilitering. Utskottet räknar medatt frånvaro och ohälsa därmed skulle kunna minska kraftigt.Utskottet vill också betona betydelsen av konkurrens. En aktivkonkurrens i olika samhällssektorer är nödvändig inte bara föratt skapa valfrihet och låga priser utan också för att ekonominsresurser skall användas så effektivt som möjligt. Som utskottetredan framhållit finns det goda skäl att tro att konkurrens ärlika viktigt i produktionen av sociala tjänster som iproduktionen av varor. En avmonopolisering av den offentligasektorn är därför ett viktigt inslag i en aktivkonkurrenspolitik.Enligt utskottet är medlemskap i den mest betydelsefullaenskilda åtgärd som kan genomföras för att öka konkurrensen ochdärmed sänka prisnivån på den svenska marknaden.En effektiv konkurrens i näringslivet förutsätter enligtutskottet dels etablerings- och näringsfrihet, dels en effektivkonkurrensbefrämjande politik från statsmakternas sida.Utskottet instämmer i motionärernas krav att näringsfriheten börgrundlagfästas. Det finns också skäl att överväga omkonkurrenslagstiftningen bör skärpas.Bristande konkurrens kännetecknar även andra delar avsamhället än den offentliga sektorn. Det gäller t.ex. inombostads- och byggnadssektorn, livsmedelssektorn,transportsektorn och den finansiella sektorn. Utskottetkonstaterar att ett flertal studier tyder på att prisbildningenfungerar sämre i sådana mer eller mindre reglerade sektorer änpå de områden som kännetecknas av friare konkurrens. I ett litetland som spelar en fri internationell handel stor rollgenom den potentiella konkurrens som därvid erhålls, menutskottet delar motionärernas uppfattning att även inhemskavreglering är nödvändig.För att främja ekonomisk tillväxt behövs en bättreinfrastruktur. Utskottet konstaterar att investeringar itransportsystem, utbildning och forskning har eftersatts underden socialdemokratiska regeringstiden. Det är därför nödvändigtmed en omläggning av politiken även på dessa områden.Utskottet stöder motionärernas förslag om en ökad satsning påinvesteringar i vägar och järnvägar. Denna kan finansieras genomen utförsäljning av statliga företag. Det förslag tillavveckling av löntagarfonderna som utskottet nedan föreslårmedger likaså en större resurstilldelning till forskning ochhögre utbildning.Utskottet instämmer i motionärernas krav att energipolitikenmåste utformas så att svensk industri kan få en säker tillgångtill energi till konkurrenskraftiga priser. Den måste anpassastill såväl hänsyn till välfärd och sysselsättning sommanifesterade resultat av hushållningsåtgärder och alternativelproduktion. Enligt utskottets bedömning kan av dessa skälnågon avveckling av kärnkraften inte bli aktuell under1990-talet.Utskottet vill också framhålla det självklara att denekonomiska politiken skall utformas så att en långsiktigthållbar utveckling erhålls. Detta innebär att den ekonomiskatillväxt som är önskvärd är den som kan uppnås förutsatt att derestriktioner som miljön sätter är uppfyllda. När så är falletär det emellertid också från miljösynpunkt önskvärt med en högtillväxt, eftersom detta ökar möjligheter att bedrivaen ambitiös miljöpolitik. Utskottet vill också framhålla attmedlemskap i ökar våra möjligheter att påverka utformningenav omvärldens miljöpolitik och därigenom förbättra miljön även iSverige.Sammanfattningsvis konstaterar utskottet att den politik somovan förordas inte bara medför en bättre ekonomisk utveckling påsikt utan även är önskvärd i ett kortsiktigtfördelningspolitiskt perspektiv. Riktiga jobb, stabila priseroch lägre skatter är enligt utskottet avgörande inslag i enrättvis fördelningspolitik.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följandelydelse:1. beträffande allmänna riktlinjer för den ekonomiskapolitikenatt med anledning av motion 1990/91:Fi227yrkandena 1 och 2 samt med avslag på regeringens förslag iproposition 1990/91:100 bilaga 1 mom. 1 och motionerna1990/91:Fi222, 1990/91:Fi223 yrkandena 1 och 5 samt1990/91:Fi224 yrkandena 1, 3, 5--8 och 11--14 godkänner vad somförordas i motionerna 1990/91:Fi217 yrkande 1 och 1990/91:Fi229yrkande 1 samt som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört,2.