bet · GE01LU24 · 1991-03-26 00:00:00 — Vad gäller frågan omsvenska statens särskilda ansvar har utskottet förklarat sigutgå från att regeringen senare skulle ta upp frågan om enhöjning av beloppet. Utskottet har även understrukit vikten avatt regeringen verkar för att de internationellaöverenskommelserna på atomansvarighetens område får en så bredanslutning som möjligt och tar till vara de möjligheter som kanfinnas till förbättringar av ersättningssystemet vid atomskador.Sedan frågan senast prövades har flera initiativ tagits förbättring av ersättningssystemet vid kärnkraftsolyckor. Ijanuari 1991 träffades sålunda en överenskommelse mellansocialdemokraterna, liberalerna och röranderiktlinjer för energipolitiken. I överenskommelsen tas upp bl.a.frågan om kärnkraftsindustrins skadeståndsansvar vid eneventuell kärnkraftsolycka. Det konstateras att det förnärvarande inte torde vara förenligt med attålägga anläggningshavaren ett obegränsat ansvar men attregeringen med hänsyn till frågans vikt bör aktivt driva fråganom ett vidgat ansvar i internationella sammanhang. Vidareframhålls att kapaciteten på försäkringsområdet enligt dånyligen gjorda beräkningar är ca , vilketmedger en höjning av ansvarsbeloppet till ca 1000 miljonerkronor. En höjning av ansvarsbeloppet bör därför genomföras.Innehållet i den ovan nämnda överenskommelsen redovisas i sinhelhet i proposition 1990/91:88 om energipolitiken. Ipropositionen hemställs jämte annat att godkänner deöverenskomna riktlinjerna. I propositionen tas vissakärnkraftsfrågor upp till mera utförlig behandling, och därvidframhålls bl.a. att det inte bör komma i fråga att Sverigeskulle lämna och därmed ställa sig utanför detersättningssystem som gäller i . Industriministernförordar dock -- med hänsyn till frågans vikt -- att regeringenaktivt driver frågan om ett vidgat skadeståndsansvar föranläggningsinnehavaren i ett internationellt sammanhang. Vidareanges att frågan om höjning av ansvarsbeloppet enligtatomansvarighetslagen till kommer att tasupp inom under våren 1991.På det internationella planet har styrgruppen inom OECDssärskilda atomenergiorgan ()rekommenderat de stater som är anslutna till Pariskonventionenatt sätta upp som mål att de i möjlig mån skall höja gränsen föranläggningsinnehavarens ansvar till minst 150 miljoner särskildadragningsrätter eller ca 1,2 miljarder svenska kronor.Styrgruppen har också rekommenderat staterna att överväga ettförenklat system för anpassning av anläggningshavarens ansvartill kapaciteten på försäkringsmarknaden. I sammanhanget kanockså nämnas att man inom för närvarandeöverväger om skall tillträda ett tilläggsprotokoll somtillkom i och som länkar samman Paris- ochWienkonventionerna. Genom protokollet utvidgastillämpningsområdet för de båda konventionerna så att ansvaretenligt den ena konventionen också gäller till förmån för deskadelidande i en stat som är ansluten till det andrakonventionssystemet.Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser utskottet attmotionerna inte bör föranleda någon vidare åtgärd.Med anledning av vad som uttalas i motion L607 om ett obegränsatansvar för svenska staten vill utskottet tillägga att -- somovan redovisats -- atomansvarighetslagen medger att skadestånd isärskilda fall utgår med belopp som överstiger de i lagenangivna gränserna. Grunderna för ersättningen skall dåfastställas genom lagstiftning. Utskottet avstyrker med detanförda bifall till motionerna L607 och L622.I motion L609 av m.fl. (m) framhålls att dagenslagstiftning ger en skadelidande små möjligheter att utkrävaskadestånd vid miljöskador. En stärkt skadeståndsrätt skulleenligt motionärerna troligen frammana ett större ansvar hos demsom förorenar och därmed förebygga uppkomsten av miljöskador.Staten bör dock, framhåller motionärerna, svara för skador somuppstått då lagstiftningen var annorlunda liksom ifall då det är oklart vem som bär ansvaret för skadan.Motionärerna yrkar att det anförda ges regeringen till känna.Regler om skadeståndsrättsligt ansvar vid miljöskador finns imiljöskadelagen (1986:225) som ersatte bl.a. de reglerom ansvar för miljöskador som då fanns i jordabalken ochmiljöskyddslagen (1969:387). Ansvaret enligt miljöskadelagenavser person- och sakskador samt ren förmögenhetsskada som inteär obetydlig. Lagen är tillämplig när verksamhet på en ellerflera fastigheter eller på en del av fastighet orsakar skador iomgivningen genom olika former av vatten-, mark- ochluftföroreningar, buller, skakningar eller andra liknandestörningar. Ersättningsberättigade enligt lagen är inte blott desom har direkt anknytning till intilliggande fastigheter utanockså de som har mera tillfällig anknytning till denskadegörande verksamhetens omgivning.Skadestånd utgår enligt miljöskadelagen även om skadan inteorsakats avsiktligen eller genom vårdslöshet (s.k. striktansvar). Ansvaret gäller även vid helt tillfälliga störningar.Däremot görs i lagen undantag för störningar som är av såvanligt slag att de rimligen måste tålas.Skadeståndsansvaret enligt miljöskyddslagen skall i förstahand bäras av fastighetsägaren. Till kretsen avskadeståndsansvariga hör också nyttjanderättshavare och andrasom bedriver eller har bedrivit miljöfarlig verksamhet påfastigheten liksom de som i egen näringsverksamhet utför ettmiljöfarligt arbete på en fastighet, s.k. entreprenörer.Den som lidit skada till följd av miljöfarlig verksamhet har imiljöskadelagen medgivits en lättnad i det beviskrav som iallmänhet gäller i skadeståndssammanhang. Medan en skadelidandei andra fall måste styrka att det föreligger en skadlig störningsom svaranden ansvarar för, är det tillräckligt att den somdrabbats av en miljöskada visar att störningen med övervägandesannolikhet har orsakat skadan.Reglerna i miljöskadelagen kompletteras av miljöskyddslagensbestämmelser om en obligatorisk miljöskadeförsäkring. Frånförsäkringen lämnas ersättning för person- eller sakskadorenligt miljöskadelagen i sådana fall då den för skadan ansvarigeinte kan betala ersättningen eller då rätten att utkrävaskadestånd preskriberats. Ersättning utgår också då det inte kanutredas vem som är ansvarig för skadan. Den som driveranmälnings- eller tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet ärskyldig att betala bidrag till försäkringen.Den lämnade redogörelsen visar enligt utskottets mening attmotionärernas önskemål om förbättrade skadeståndsmöjligheter iallt väsentligt redan är tillgodosedda. Utskottet har svårt attföreställa sig att man inom ramen för ett skadeståndsrättsligtregelsystem kan ge ytterligare fördelar för dem som drabbas avmiljöskador. En fråga som dock kan förtjäna att närmareövervägas är huruvida det nuvarande kravet på att denskadegörande verksamheten skall ha anknytning till en fastighetbör bibehållas. Av proposition 1990/91:90 En god livsmiljöframgår att detta spörsmål kommer att tas upp till prövningunder miljöskyddskommitténs fortsatta arbete. Någon riksdagensvidare åtgärd med anledning av motion L609 kan utskottet intefinna påkallad med hänsyn till det anförda, och utskottetavstyrker följaktligen bifall till motionen. beträffande atomansvarighetslagenatt avslår motion 1990/91:L607 och motion1990/91:L622,res. 1 (v)res. 2 (mp)2. beträffande miljöskadoratt avslår motion 1990/91:L609.Stockholm den 26 mars 1991På lagutskottets vägnarRolf DahlbergNärvarande: (), (), OweAndréasson (s), (), (), IngerHestvik (s), (), (), GunnarThollander (s), (), (), StinaEliasson (c), (), (), LolaBjörkquist (fp) och (). Atomansvarighetslagen (mom. 1)() anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 10börjar med "Motioner med" och på s. 11 slutar med "och L622"bort ha följande lydelse:Vad avser frågan om avsevärt ökat ansvar för ägarna avkärnkraftsanläggningar konstaterar utskottet att Sverigesanslutning till och därmed till kravet påförsäkring innebär vissa komplikationer när det gäller attålägga kärnkraftsindustrin ett obegränsat eller radikalt utökatansvar. måste det emellertid beaktas att enorma skadorkan uppstå vid en kärnkraftsolycka. Tjernobylkatastrofenberäknas ha kostat mellan 200 och 300 miljarder kronoroch konsekvenserna för del enbart uppgår 1 miljardkronor. Med hänsyn till skadorna sålunda vida kan överstiganuvarande beloppsgräns på och till detprincipiellt felaktiga i att kärnkraftsindustrin tillåts utgöraundantag från regeln att varje bransch inom näringslivet skallbära sina egna kostnader och inte få övervältra dessa påsamhället är det synnerligen viktigt att inga vägar som kan ledatill uppnåendet av ett utökat ansvar lämnas oprövade. Det finnsexempel på att det är faktiskt möjligt att belastaanläggningsinnehavare med ett högre ansvar än vad som gällerenligt den svenska lagstiftningen. I vissa andra länder har mannämligen, utan hinder av , kunnat åläggainnehavarna att ansvara med ett mycket högre belopp än vad somgäller för svenskt vidkommande.Mot bakgrund av det anförda och med hänsyn till frågansutomordentligt stora betydelse anser utskottet att regeringenutan dröjsmål bör pröva förutsättningarna för att genomföra enradikal höjning av ansvarsbeloppet för atomolyckor.Vad utskottet sålunda anfört bör med bifall tillmotion L622 och med anledning av motion L616 som sin mening geregeringen till känna.dels att utskottets hemställan under moment 1 bort haföljande lydelse:1. beträffande atomansvarighetslagenatt med bifall till motion 1990/91:L622 och medanledning av motion 1990/91:L616 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört.2. Atomansvarighetslagen (mom. 1)() anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 10börjar med "Motioner med" och på s. 11 slutar med "och L622"bort ha följande lydelse:Vad avser frågan om avsevärt ökat ansvar för ägarna avkärnkraftsanläggningar konstaterar utskottet att Sverigesanslutning till och därmed till kravet påförsäkring innebär vissa komplikationer när det gäller attålägga kärnkraftsindustrin ett obegränsat eller radikalt utökatansvar. Med hänsyn till de enorma skador -- vida överstigandenuvarande beloppsgräns på -- som kan bliföljden av en kärnkraftsolycka och till det principielltfelaktiga i att kärnkraftsindustrin tillåts utgöra undantag frånregeln att varje bransch inom näringslivet skall bära sina egnakostnader och inte få övervältra dessa på samhället är detemellertid synnerligen viktigt att inga vägar som kan leda tilluppnåendet av ett utökat ansvar lämnas oprövade. Det finnsexempel på att det är faktiskt möjligt att belastaanläggningsinnehavare med ett högre ansvar än vad som gällerenligt den svenska lagstiftningen. I vissa andra länder har mannämligen, utan hinder av , kunnat åläggainnehavarna att ansvara med ett mycket högre belopp än vad somgäller för svenskt vidkommande. På grund av att vi förnärvarande är bundna av torde emellertid ettobegränsat ansvar för anläggningsinnehavaren inte kunnagenomföras. Som påpekas i motion L616 bör därför staten iklädasig ett obegränsat ansvar för vad som inte kan utkrävas avanläggningshavaren. Om ett obegränsat ansvar inte kan uppställasmåste konsekvensen bli att kärnkraftsindustrin skall tvingas attupphöra med sin verksamhet.Mot bakgrund av det anförda och med hänsyn till frågansutomordentligt stora betydelse anser utskottet att regeringenutan dröjsmål bör pröva förutsättningarna för att genomföra enradikala höjning av ansvarsbeloppet för atomolyckor.Atomansvarighetslagen bör också ändras så att staten kommer attsvara med ett obegränsat belopp.Enligt utskottets mening är det vidare synnerligen viktigt attregeringen verkar för att ett obegränsat ansvar föranläggningshavarna kommer att gälla inom och mellan alla länder.Kan nuvarande ansvarsbegränsningar i inteavskaffas bör frånträda konventionen.Vad utskottet sålunda anfört bör med bifall tillmotion L616 och med anledning av motion L622 som sin mening geregeringen till känna.dels att utskottets hemställan under moment 1 bort haföljande lydelse:1. beträffande atomansvarighetslagenatt med bifall till motion 1990/91:L616 och medanledning av motion 1990/91:L622 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört.Särskilda yttranden1. Atomansvarighetslagen (mom. 1)och (båda c) anför:Under en följd av år har i motioner och reservationerkrävt att ägarna av kärnkraftsanläggningar skall ansvara för deskador som en kärnkraftsolycka kan medföra på motsvarande sättsom praktiskt taget alla andra verksamheter får ta ansvar för deskador som de kan förorsaka. Vi har därvid begärt dels attförutsättningarna prövades för att genomföra ett fullt ansvarför kärnkraftsindustrin -- eller i vart fall radikala höjningarav ansvarsbeloppet -- vid atomolyckor i vårt land, dels attregeringen skulle verka för att dessa ersättningsprinciper fåren internationell spridning.Det var tidigare inte möjligt att få en majoritet för vårakrav. Vi noterar nu med tillfredsställelse atttrepartiöverenskommelsen om energipolitiken innehåller löftenbåde om att ansvarsbelopp skall föreslås bli höjda och om attregeringen aktivt kommer att driva frågan om ett vidgat ansvar iinternationella sammanhang.2. Miljöskador (mom.2), och (alla m)anför:Syftet med motion L609 är att skadeståndsansvaret vidmiljöskador skall utvidgas så att en större ansvarskänsla förmiljön inskärps hos fastighetsägare och rörelseidkare. Samtidigtär det enligt motionärerna önskvärt att enskilda personer somdrabbas av miljöskador får förbättrade skadeståndsmöjligheter.Som framgår av utskottets betänkande är syftet med motionen ihuvudsak tillgodosett genom miljöskadelagens bestämmelser. Vihar därför inte ansett oss böra avge en reservation till förmånför motionen. I sammanhanget vill vi dock understryka vikten avatt systemet med miljöskyddsförsäkring inte tillämpas så attansvarskänslan hos fastighetsägarna m.fl. urholkas. Det ärdärför viktigt att ersättning ur försäkringen endast utgår isådana fall då den skadelidande inte har kunnat få skadestånd avskadegöraren.