bet · GF01NU9 · 1991-12-10 00:00:00 — 1991/92NU9ÄrendetI detta betänkande behandlas fyra motioner med yrkanden omatt regeringen skall anmodas att föranstalta om en översyn avkreditupplysningslagen (1973:1173) eller lägga fram förslag omvissa ändringar i denna lag.Datainspektionen har efter remiss yttrat sig över motionerna itvå skrivelser. Beträffande flertalet av önskemålen i motionerna hänvisarutskottet till en pågående översyn av kreditupplysningslagen.Frågan om rätt för en näringsidkare att liksom andra enskildapersoner få beställaruppgift när det lämnas kreditupplysning omhonom bör emellertid -- såsom också föreskrivs iutredningsdirektiven -- inte tas upp till prövning. På denpunkten har upprepade gånger slagit fast att dennuvarande ordningen innebär en rimlig avvägning mellan tvålegitima intressen. Alla motionsyrkandena avstyrks alltså. YrkandenDe motioner som behandlas här är följande:1990/91:N208 av () och ()vari yrkas att hos regeringen begär en översyn avkreditupplysningslagen i enlighet med vad som anförts imotionen.1990/91:N226 av m.fl. (c) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att samma villkor bör gälla för småföretagsom för privatpersoner när det gäller kreditupplysning.1990/91:N263 av () vari yrkas att hosregeringen begär förslag till sådan ändring ikreditupplysningslagen att den omfrågade alltid har rätt att fåreda på vem som begärt kreditupplysning.1990/91:N291 av m.fl. (fp) såvitt gälleryrkandet (5) att som sin mening ger regeringen tillkänna att kreditupplysningsföretag bör vara skyldiga att införauppgift i kreditupplysning när skulden reglerats.MotiveringKreditupplysningslagen bygger, sägs det i motion 1990/91:N208(c), uppenbarligen på uppfattningen att en näringsidkare omvilken det begärs kreditupplysning skulle känna sig så kränktatt han inte vill ha några förbindelser med den som frågar omhonom. I dagens samhälle som präglas av konkurrens måste ettsådant synsätt anses förlegat, menar motionärerna. I detmeddelande om en kreditupplysnings innehåll som lämnas till denomfrågade borde därför, även när denne är näringsidkare, ingåuppgift om vem som har begärt upplysningen. Vidare borde av enkreditupplysning framgå i vilken egenskap vederbörande äromfrågad.Ett företag som blir föremål för kreditupplysning har ingenmöjlighet att nå den som har begärt upplysningen, framhålls deti motion 1990/91:N226 (c). En småföretagare kan emellertidskadas allvarligt när någon har lämnat kreditupplysningar omhonom som inte är relevanta och som inte kan bemötas. Sammaregler borde därför gälla beträffande småföretag som beträffandeprivatpersoner. En del upplysningsfirmor använder som affärsidéen helt datoriserad kreditupplysningstjänst, anförs det vidare.Detta innebär att ingen handlägger kreditundersökningen. får alltid en kopia av upplysningen.Möjligheten att korrigera felaktiga uppgifter ger dock intetillräckligt rättsskydd, säger motionärerna.En kreditupplysning karakteriseras i motion 1990/91:N263 (v)som ett så allvarligt ingrepp i den personliga integriteten attden omfrågade måste anses ha ett berättigat intresse av att fåreda på vem som har begärt upplysningen.Det avsnitt i motion 1990/91:N291 (fp) som innehållermotiveringen för det nu aktuella yrkandet i denna motion harrubriken och ökad rättssäkerhet. Företagare somhar haft betalningsförelägganden -- exempelvis på grund avskatteskulder -- vilka har reglerats bör, anförsdet, inte belastas med anmärkningar vidkreditupplysning.Gällande bestämmelser m.m.Kreditupplysningslagen (1973:1173) har som angivet syfte atthindra att kreditupplysningsverksamhet leder till otillbörligtintrång i den personliga integriteten eller till skada genomoriktiga eller missvisande upplysningar (5§). Efterlevnaden avlagen står under tillsyn av datainspektionen.Lagen gäller för yrkesmässigt bedrivenkreditupplysningsverksamhet (1§). Med kreditupplysning avsesuppgift, omdöme eller råd som lämnas till ledning för bedömningav annans kreditvärdighet eller vederhäftighet i övrigt iekonomiskt hänseende (2§). En speciell typ avkreditupplysning, för vilken gäller särskilda skyddsregler, ärden s.k. personupplysningen. Med detta uttryck avseskreditupplysning om enskild person, förutsatt att vederbörandevarken är näringsidkare eller har så väsentligt inflytande iviss näringsverksamhet att uppgift om hans egna förhållandenbehövs för att belysa verksamhetens ekonomiska ställning. Enkreditupplysning som inte utgör personupplysning brukar kallasföretagsupplysning. Personupplysning får inte lämnas ut om detfinns anledning anta att upplysningen kommer att användas avnågon annan än den som har behov av den på grund av ingångeteller ifrågasatt kreditavtal eller av liknande anledning.En grundläggande regel om integritetsskydd kompletteras iolika hänseenden av mera detaljerade föreskrifter. Var och en har rätt att mot skälig avgift hosden som bedriver kreditupplysningsverksamhet få skriftligtbesked om huruvida det i verksamheten finns uppgifter lagrade omhonom och, om det finns sådana uppgifter, vad de har förinnehåll (10§). Den som avses med en kreditupplysning skall avkreditupplysningsföretaget få meddelande om upplysning som harlämnats om honom (11§). När personupplysning lämnas skall denomfrågade och kostnadsfritt tillställas ett skriftligtmeddelande om de uppgifter, omdömen och råd som upplysningeninnehåller rörande honom och vem som har begärt upplysningen.När annan kreditupplysning rörande enskild person lämnas -- dvs.företagsupplysning som inte avser juridisk person -- skall denomfrågade på motsvarande sätt få meddelande om de uppgifter somupplysningen innehåller rörande honom.Med näringsidkare skall -- enligt ett motivuttalande (prop.1973:155 s.140) -- i kreditupplysningslagen på samma sätt somi vissa andra lagar förstås var och en som yrkesmässigt driververksamhet av ekonomisk natur. Beträffande de personer som ilagen likställs med näringsidkare anförs det i motiven:Till personer med väsentligt inflytande i vissnäringsverksamhet bör till en början hänföras sådana som har ettväsentligt ekonomiskt intresse i verksamheten, t.ex. delägare ihandelsbolag eller kommanditbolag, aktieägare i fåmansbolag samtaktieägare som har en större post aktier i annat aktiebolag. Hithör också de som har en ledande ställning i ett företag somstyrelseledamot, verkställande direktör eller på annat sätt. Ivissa fall kan också andra personer hänföras till den angivnakategorin, t.ex. den som lämnat en större kredit till ettföretag och därigenom har möjlighet att påverka företagetsverksamhet.Vissa ytterligare motivuttalanden (s.140f.) kan också haintresse i sammanhanget:Givetvis kan det förekomma att en person som är näringsidkareeller som står ett företag nära behöver kredit i egenskap avprivatperson. Rent principiellt borde en kreditupplysning som isådant fall lämnas om honom anses som personupplysning ochalltså vara underkastad de särskilda restriktioner i fråga ominnehåll m.m. som gäller beträffande personupplysningar. Förkreditupplysningsföretaget torde det dock ofta innebärapraktiska svårigheter att tillämpa olika regler i fråga om enoch samma person, beroende på i vilken egenskap han förtillfället uppträder. Den som är näringsidkare e.d. torde ocksånormalt få finna sig i att han därmed får ett sämreintegritetsskydd även i de fall då han uppträder somprivatperson. Skulle emellertid kreditupplysningsföretaget, ifall då kreditupplysning begärs om en person som i och för sigär näringsidkare eller därmed likställd, få uppgifter som gördet helt klart att den begärda upplysningen inte har någotsamband med det företag eller den verksamhet dit personen ärknuten, bör kreditupplysningen behandlas som enpersonupplysning.Om en uppgift i kreditupplysning som har lämnats under desenaste tolv månaderna eller i register misstänks vara oriktigeller missvisande skall den som bedriver verksamheten se tillatt förhållandet utreds utan dröjsmål (12§). Visar siguppgiften vara oriktig eller missvisande skall den rättas,kompletteras eller uteslutas ur registret; i förekommande fallskall rättelse tillställas var och en som har fått del av den.Tidigare behandlingRätt för näringsidkare att få beställaruppgiftMotioner om att kreditupplysningsföretagens skyldighet attlämna beställaruppgift skulle utsträckas till att gälla ävenfall då den omfrågade är näringsidkare har förekommit vid en radtidigare tillfällen. De har avslagits av på förslag avnäringsutskottet (NU 1983/84:1, NU 1984/85:5, NU 1984/85:17, NU1985/86:13, 1988/89:NU9, 1988/89:NU11, 1989/90:NU34).Motionerna i ämnet har två gånger, , blivitföremål för en omfattande remissbehandling. Remissyttrandenainnebar vid det senaste tillfället att motionärernas förslagtillstyrktes av datainspektionen, (), och menavstyrktes av övriga remissinstanser. Dessa varUpplysningscentralen och -- de bådastörsta kreditupplysningsföretagen -- samt , , , , Sverigesadvokatsamfund, Småföretagens riksorganisation, , handel och Tjänstemännenscentralorganisation.Utskottet har upprepade gånger -- -- uttalatatt två intressen, som båda kan anses legitima, står motvarandra i det aktuella fallet. Det gäller å ena sidan attskydda enskilda personers integritet mot otillbörligt intrång, åandra sidan att värna om möjligheterna till en effektivkreditupplysningsverksamhet som kan förebygga missriktadkreditgivning och andra icke önskvärda dispositioner. Utskottetsslutsats har blivit att den gällande ordningen representerar enrimlig avvägning mellan dessa två intressen.Integritetsskyddsintresset har då, i enlighet med grundtankarnabakom kreditupplysningslagen, ansetts gälla de personer som ärföremål för kreditupplysningar. Men det kan också, har utskottettillfogat, betraktas som en form av integritetsskydd attupplysningar om en näringsidkares vederhäftighet i ekonomiskthänseende kan inhämtas utan att beställaren behöver röja sig förden han begär upplysning om.För första gången avgavs en reservation (m, c, mp)till förmån för en sådan lagändring som motionärerna hadebegärt. Motsvarande reservationer förekom åren 1989 och 1990.Andra frågorI betänkandet 1988/89:NU9 behandlades, utöver den fråga somberörs i föregående avsnitt, även frågor om avgränsningen avkategorin näringsidkare m.m. och om rätt att få besked omuppgiftslämnare. Remissyttranden i dessa ämnen redovisadesutförligt.Utskottet noterade att datainspektionen trots sin principielltgynnsamma inställning till det i en motion framlagda förslagetom ändrad avgränsning av kategorin näringsidkare inte hadefunnit sig kunna förorda att detta skulle genomföras.Motionärernas synpunkter skulle emellertid, sade utskottet, del kunna tillgodoses utan lagändring genom en föreskriftfrån datainspektionen. Utskottet sade sig utgå från attinspektionen övervägde denna möjlighet. Motionen i aktuell delavstyrktes men fick stöd i en reservation (c). Våren 1990konstaterade utskottet (1989/90:NU34) att datainspektionen intehade utfärdat någon föreskrift i saken men hade saken aktuell.Ett nytt motionsyrkande i ämnet avstyrktes med hänvisning tillatt en lösning av det ifrågavarande problemet kunde väntas kommatill stånd utan något särskilt initiativ från statsmakternassida.Den motion rörande besked om uppgiftslämnare som fanns vid detförstnämnda tillfället gick ut på att var och en bör ha rätt attmot skälig avgift hos ett kreditupplysningsföretag få besked omhuruvida det finns uppgifter om honom lagrade hos detta och, omså är fallet, vad uppgifterna har för innehåll.På närmare angivna grunder avstyrkte utskottet motionen; dennaföljdes upp i en reservation (m, fp, c, mp).Översyn av kreditupplysningslagenEnligt ett bemyndigande som regeringen lämnade chefen förjustitiedepartementet har justitieminister tillkallat en särskild utredare (justitierådet StaffanMagnusson; Ju 1991:06) för att se över kreditupplysningslagen.Utredarenshuvuduppgifter blir enligt direktiven (dir. 1991:69) att utredahur intresset av en effektiv kreditupplysning kan främjas utanatt kravet på personlig integritet och sekretess träds för när,hur den svenska lagstiftningen skall anpassas till EGs regleroch därutöver i vilken utsträckning utländska företag bör gesmöjlighet att bedriva kreditupplysningsverksamhet i ,i vad mån utvecklingen i fråga om data- och informationsteknikpåkallar ändringar i kreditupplysningslagen.I direktiven nämns förutom näringsutskottets betänkandenrörande kreditupplysningslagen sedan /84 också detre av de nu aktuella motionerna som helt ägnas åt detta ämne.Utredaren är, sägs det i direktiven, oförhindrad att ta upp ävensådana frågor som inte nämnts i dessa och lägga fram de förslagsom han finner påkallade. Ett undantag skall dock gälla. Motbakgrund av ställningstaganden vid samtliga detillfällen då motioner väckts om att även näringsidkare skulleha rätt till beställaruppgift finns det, heter det i direktiven,inte anledning att nu ta upp frågan om en sådan rätt.Remissyttranden från datainspektionenDatainspektionens inledningsvis nämnda remissyttranden haravgetts innan inspektionen hade fått kännedom om regeringensbeslut rörande översyn av kreditupplysningslagen.I frågan om beställaruppgifter förklarar datainspektionen attden vidhåller sin uppfattning att även en näringsidkare bör fåreda på vem som har begärt kreditupplysning om honom.En annan fråga är om det bör bli obligatoriskt förkreditupplysningsföretag att lämna uppgift om i vilken egenskapden omfrågade är föremål för upplysning -- såsom näringsidkare(näringsanknuten) eller såsom privatperson. Inspektionen erinrarom bestämmelsen i 9§ kreditupplysningslagen attpersonupplysning får lämnas ut endast om legitimt behov avupplysningen föreligger. Någon sådan begränsning finns inte,framhålls det, i fråga om företagsupplysningar. Inspektionenfortsätter:Beställaren av en kreditupplysning anger själv för vilketändamål upplysningen begärs. Lagen innehåller inte något krav påatt beställaren skall ange om upplysningen avser en företagareeller en företagsanknuten person i hans egenskap avprivatperson. Om det inte av någon omständighet i det enskildafallet klart framgår att en begäran avser den omfrågade såsomprivatperson, skall en företagsupplysning få lämnas (jfr prop.1973:155, s.140f.). Det finns därför anledning att anta attföretagsupplysningar lämnas även i sådana situationer som avserden omfrågade som privatperson.Även om beställaren styr vid begäran av upplysning ochkreditupplysningsföretaget därför ofta saknar kunskap omhuruvida den begärda kreditupplysningen kanske rätteligen bordegällt en personupplysning, har givetviskreditupplysningsföretaget kännedom om vilken form av upplysningsom företaget faktiskt har lämnat ut. I och för sig skullekreditupplysningsföretagen därför kunna åläggas en skyldighetatt i kreditupplysningar ange i vilken egenskap den omfrågadeblivit föremål för tidigare förfrågningar.Datainspektionen ifrågasätter om, mot bakgrund avbestämmelserna i kreditupplysningslagen, en sådan föreskriftsom begärts skulle fylla det avsedda syftet. Vid en sedan mer änett år pågående granskning av de båda störstakreditupplysningsföretagen har, meddelar inspektionen, ävenbeaktats hur uppgifter om tidigare förfrågningar anges ikreditupplysningar. Inspektionen förklarar att den övervägerfrågan om huruvida uppgifter om tidigare förfrågningar överhuvud taget bör tas in i en kreditupplysning, mot bakgrund avatt sådana uppgifter inte sällan framstår som missvisande.De missvisande kreditupplysningsmetoder som åsyftas i motion1990/91:N226 (c) torde, säger datainspektionen, vara deverksamhetsformer som bedrivs under benämningen credit scoringresp. Båda dessa tjänster utförs med -- ochförutsätter -- särskilda datoriserade program. Inspektionentillkännager sin avsikt att granska dessa verksamhetsformersärskilt.Utförligt behandlar datainspektionen frågan om det bordeföreskrivas skyldighet för kreditupplysningsföretag att införauppgift i kreditupplysning när en skuld har reglerats.Därvid utgår inspektionen från att det aktuella yrkandet imotion 1990/91:N291 (fp) avser även andra former av genommyndighet konstaterad betalningsskyldighet än"betalningsförelägganden" i den mening som anges i lagen(1946:808) om lagsökning och betalningsföreläggande.I ett separat yttrande tar datainspektionen upp frågan omskyldighet för kreditupplysningsföretag att införa uppgift ikreditupplysning när en skuld reglerats.Något skydd för "personlig integritet" tillkommer, framhållerdatainspektionen, inte juridiska personer vare sig enligtkreditupplysningslagen eller enligt datalagen (1973:289). Förjuridiska personer gäller dock kravet att oriktiga ellermissvisande uppgifter inte får lagras eller lämnas ut.Företagsupplysningar får, till skillnad från personupplysningar,även innehålla uppgift om ansökan hos tingsrätt ombetalningsföreläggande och lagsökning samt uppgifter hämtadefrån tidningar, andra publikationer och från vederbörandeföretag.Kreditupplysning lämnas, påpekas det, enligt definitionen ikreditupplysningslagen till ledning för bedömning av annanskreditvärdighet eller vederhäftighet i övrigt i ekonomiskthänseende. För en kreditgivares bedömning av någonskreditvärdighet är det givetvis, säger inspektionen, avbetydelse inte endast att kredittagaren -- förr eller senare --förmått betala sina skulder utan även om betalningen har skettutan dröjsmål.Datainspektionen erinrar om kreditupplysningslagensbestämmelser om skyldighet att rätta oriktiga uppgifter etc. (ses.4). När rättelse görs i ett kreditupplysningsregister, skerdet i allmänhet på begäran av den som upplysningen rör. (1981:2) för tillämpningen avkreditupplysningslagen har inspektionen angett när en uppgiftskall anses som missvisande. Den omständigheten att betalninghar erlagts sedan en betalningsförsummelse noterats ikreditupplysningsregistret innebär givetvis inte att uppgiftenom betalningsförsummelsen blir att anse som missvisande.Uppgiften anger att skulden inte har betalats i rätt tid. Denuppgiften är korrekt även om skulden betalas . Dröjsmåletsvaraktighet kan dock vara en faktor som beaktas i enkreditsituation. En skyldighet för kreditupplysningsföretagenatt införa uppgift om när en skuld reglerats skulle därförallmänt sett synas höja kvaliteten i kreditupplysningarna.Något hinder att tillåta kreditupplysningsföretagen att lagraoch i kreditupplysningar ta in uppgift om när en skuld betalatstorde inte föreligga, säger datasinspektionen vidare. Det ärgivetvis i och för sig möjligt att överväga att åläggakreditupplysningsföretagen en skyldighet att kompletterauppgifterna om gäldenären med uppgift om betalning, som gjortsefter det att en betalningsanmärkning registrerats.Anteckningsskyldigheten borde i så fall inte begränsas till attavse småföretagare.Enligt datainspektionens uppfattning skulle det emellertidvara svårt att åstadkomma en sådan generellkompletteringsskyldighet. Kreditupplysningsföretagen harnämligen inga förutsättningar att utan medverkan från gäldenäreneller borgenären få kunskap om när en skuld har betalats. Föratt uppgifterna i registret i samtliga fall skulle kunna blikorrekta måste i så fall någon åläggas en skyldighet att anmälanär skulden betalats. Det ligger, framhåller inspektionen, igäldenärens eget intresse att uppgift om att betalning har skettantecknas hos kreditupplysningsföretagen. Den gäldenär som inteanmäler betalning får därför själv stå risken av uteblivenanmälan.En sådan ordning som nämnts borde enligt inspektionens meningha sin grund i lagstiftningen; frågan om en ändring avkreditupplysningslagen i detta hänseende borde emellertid intebehandlas separat utan vid en mera allmän översyn av lagen. Kreditupplysningslagen (1973:1173) innehåller bestämmelser somsyftar till skydd mot att kreditupplysningsverksamhet leder tillotillbörligt intrång i den personliga integriteten eller tillatt oriktiga eller missvisande uppgifter lagras eller lämnas ut.I lagen görs skillnad mellan personupplysningar och andrakreditupplysningar; för de senare brukar benämningenföretagsupplysning användas. Detta senare begrepp har tämligenvid innebörd. Som personupplysning räknas nämligen endastkreditupplysning om "annan enskild person än den som ärnäringsidkare eller annars har så väsentligt inflytande i vissnäringsverksamhet att uppgift om hans egna förhållanden behövsför att belysa verksamhetens ekonomiska ställning".Lagens bestämmelser om verksamhetens bedrivande m.m. äravsevärt strängare när det gäller personupplysningar än när detgäller företagsupplysningar. Det är i synnerhet dettaförhållande som har givit anledning till en radmotioner med mer eller mindre preciserade förslag till ändringari kreditupplysningslagen. I det föregående har lämnats utförligauppgifter om behandlingen av sådana motioner under senare tid.I år föreligger fyra motioner med yrkanden rörandekreditupplysningslagen.Den översyn som begärs i motion 1990/91:N208 (c) skulle avsetvå frågor. Den ena, som också är ämnet för motion 1990/91:N263(v), gäller införande av krav på att den som blir föremål för enföretagsupplysning skall, såsom är fallet beträffandepersonupplysningar, få besked om vem som har beställtupplysningen. Den andra har att göra med definitionen avpersonupplysning. Det skulle krävas att det av enkreditupplysning framgår i vilken egenskap vederbörande äromfrågad. Åtminstone det första önskemålet torde innefattas äveni det yrkande som framställs i motion 1990/91:N226 (c). Sammaregler borde, när det gäller kreditupplysning, gälla försmåföretag som för privatpersoner. Förekomsten av en heltdatoriserad kreditupplysningstjänst kritiseras i dennamotion. I motion 1990/91:N291 (fp) begärs ett uttalande avriksdagen till regeringen om att kreditupplysningsföretag börvara skyldiga att i förekommande fall i kreditupplysning införauppgift om när en där angiven skuld har blivit reglerad.Regeringen har, såsom finns redovisat i det föregående,beslutat om en översyn av kreditupplysningslagen genom ensärskild utredares försorg. Utredningsuppdraget -- som i alladelar skall vara avslutat vid utgången av -- avserhuvudsakligen andra frågor än dem som motionärerna berör.Utredaren har emellertid i det närmaste full frihet att taupp även andra frågor rörande kreditupplysningslagen än dem somanges i direktiven för utredningen, och motionerna nämns -- medett undantag -- i direktiven. Utskottet utgår därför från attutredaren kommer att uppmärksamma och pröva motionärernasönskemål utan någon framställning från sida.På en punkt är, såsom har antytts, det nu sagda icke giltigt.Frågan om näringsidkares rätt till beställaruppgift skall enligtuttrycklig föreskrift i direktiven inte tas upp till nyprövning. Detta motiveras med att -- såsom harutförligt redovisats i det föregående -- vid en rad tillfällenhar prövat frågan och därvid kommit till slutsatsen att dennuvarande ordningen, som inte ger sådan rätt, representerar enrimlig avvägning mellan två legitima intressen. Utskottet anserinte att bör ändra detta ställningstagande.Det sagda innebär att utskottet avstyrker dels motion1990/91:N263 (v) samt, i vad avser rätt för näringsidkare att fåbeställaruppgift, motionerna 1990/91:N208 (c) och 1990/91:N226(c), dels de båda sistnämnda motionerna i övrigt och motion1990/91:N291 såvitt den behandlas här. beträffande rätt för näringsidkare att fåbeställaruppgiftatt avslår motionerna 1990/91:N208 och1990/91:N226, båda i denna del, och motion 1990/91:N263,2. beträffande ändringar i övrigt i kreditupplysningslagenatt avslår motionerna 1990/91:N208 och1990/91:N226 i övriga delar och motion 1990/91:N291 yrkande 5.Stockholm den 10 december 1991På näringsutskottets vägnarRolf DahlbergI beslutet har deltagit: (), Axel (), (), (), Bo Finnkvist(s), (), (), (), (nyd), (), (), (), (), () ochGudrun ().Från , som inte företräds av någon ordinarieledamot i utskottet, har suppleanten () närvaritvid den slutliga behandlingen av ärendet.