bet · GE01JuU34 · 1991-05-14 00:00:00 — Detär en stor och svår fråga, det medges gärna, men jag tror attdet skulle väcka en utomordentligt stor internationelluppmärksamhet om vi plötsligt mälde oss ut ur dennainternationella tradition. Vi har delvis nästan gjort det, förSverige är, tror jag, jämte de enda områden -- detfinns visst någon delstat i också -- som har det system somvi har och inte ett uttryckligt resonemang om ansvarsfrihet somvi hade före . kanske erinrar sigstrafflagen 5:5 och 5:6 som hade mer uttalat omtillräkneligheten. Men i praktiken är det så att brottsbalkenändå i grunden bygger på samma resonemang. Vi har alltså ennågot annorlunda konstruktion. Man kan dömas för brott även omman är psykiskt störd ... ohörbart ... Man blev inte straffrilängre, men i stället inför man det då som påföljdsbegränsningarjust för att inte komma i en brinnande konflikt med vadanständigheten kräver och vad den internationella traditionen påområdet här är. Så ser vi saken i samband med det häranstötlighetsresonemanget.Ingbritt Irhammar (c): Jag skall uppehålla mig litet runtåterfallsriskerna. Om nu en gärningsman har begått ett brottunder psykisk störning, så vet vi då att dels kan han fååtalsunderlåtelse, och det var ca 400 , dels kan hanöverlämnas till sluten psykiatrisk vård, och det är ca 300 omåret och dels kan han vårdas inom kriminalvården ...ohörbart ... andra påföljder. När vi nu är på väg att ändradetta, att vårda fler inom kriminalvårdens ram och föra överfler dit, så är det ju väldigt viktigt egentligen att vi vetvilka effekter det får, och det är därför jag vill komma in påutvärderingssidan här. Vi skall se till att man får en sådanvård för gärningsmannen, att det helst inte blir något återfalli brott och då är min fråga: hur ser det ut pååterfallssidan, dels beträffande dem som inte åtalas alls,alltså får åtalsunderlåtelse, det blir ingen påföljd, delsbeträffande dem som vårdas inom sjukvårdens ram på sjukhus ochdels beträffande dem som vårdas inom kriminalvården. Vad ärslutsatserna här? Jag kan se att man dels skall ta hänsyn tillgärningsmannen och är ju då den bästa hänsynen tilloffret att det aldrig blir något återfall, egentligen. Så om visätter en minskning av återfallsrisken som bland det viktigasteför att det inte skall begås nya brott, då är det ju egentligendet som skall vara grunden till hur vi i fortsättningen vårdarde här. Är det någon som kan uttala sig, antingen från , , ellerkanske riksåklagaren om dessa aspekter i första hand?Sten : Det är inte så lätt att ge ett utförligtoch korrekt svar på det där. Det förekommer en del olikaforskningsrön och upplysningar om det. Jag såg att in i lokalen här . Han har en del erfarenhet av sådant.Han är psykiater på . Men som i mångaåterfallsundersökningar så går det att finna stöd för såväl detsom det andra, och jag vågar nog påstå att återfallsriskenkanske inte är så tydligt relaterbar till vilken påföljd somväljs. Jag kan erinra mig två undersökningar; delsen som hävdade att man fick lägre återfall med psykiatrisk vårdän med fängelse, dels en som presenterades , som hävdademotsatsen. Jag är inte säker på att jag tror på någondera, omjag säger så. Det här är utomordentligt svåra fall, och det ärinte säkert att man kan göra så oändligt mycket åtåterfallsrisken med själva verksamheten, vare sig på ettfängelse eller på ett mentalsjukhus. Självfallet har manemellertid den ambitionen i allra högsta grad på båda ställena,men tydligare än så kan jag dessvärre inte bli. Jag har svårtatt uttala mig närmare för min del, men det kanske är någonannan som kan.Jag vill bara säga en sak till. Du var inne på det här medåtalsunderlåtelserna. De beror i regel på att vederbörande ivart fall undergår sluten psykiatrisk vård. Så det är inte heltriktigt att säga att det inte blir någon påföljd, utan det ärbara den verksamhet som redan pågick som fortsätter, och härpekas i lagrådsremisserna på, apropå något som någon sade härtidigare om åklagaren: låt oss anta att det är någon somundergår psykiatrisk tvångsvård som inte är rättspsykiatriskvård eller rättspsykiatrisk vård som inte innefattar särskildutskrivningsprövning, då står det ju naturligtvis åklagarenfritt att i det fallet inte ge åtalsunderlåtelse, utan i ställetgå till domstol. Om åklagaren vill skaffa sig så att säga bättregarantier mot otidlig utskrivning, den möjligheten finns jualltid, så är åklagaren inte skyldig att ge åtalsunderlåtelse iett sådant fall, om åklagaren t.ex. bedömer att det är farligt isituationen.Lars : Då det gäller åtalsunderlåtelse kan jag sägasäkert, att där finns inga studier. Återfallsundersökningar ärsvåra därför att det är i regel de svåraste brottslingarna,gärningsmännen, som förs över i psykiatrin, där återfallsriskenär störst. En undersökning som är gjord hos mig visar att vidvåldsbrott -- det gäller inte mord och dråp, för återfallen i debrotten är så få, så det är svårt att göra ordentligaundersökningar -- vid grova våldsbrott är återfallssiffrornalägre för dem som överlämnas till psykiatrisk vård änmotsvarande som döms till fängelse. Det gäller nu gruppenjämställda detta. Vad gäller sexualbrott är återfallen fler, ochdet var det kanske var inne på nu -- enligt enundersökning av dem som överlämnas till vård och enligt enundersökning jag själv har gjort och i ännu högre grad enligt enundersökning som min kollega , som är professor irättspsykiatri i , har gjort. Och det kanske hänger ihopmed att den psykiatriska vården saknar resurser att ta hand omsexualkriminella, vilket faktiskt kriminalvården har byggt ut.De här återfallssiffrorna beror alltså på brottstypen ganskamycket, men jag tycker att det är viktigt att man har sådanaundersökningar i gång och skapar möjligheter för att göra det.Det tror jag är en mycket viktig bit som borde understödjas.Göran : Jag vill bara kommentera det här med attvi till den slutna psykiatriska vården oftast får de som ärsvårast störda och väldigt sjuka, där återfallsrisken är stor.Här nämns den här gruppen sexualförbrytare. Jag tycker man börpoängtera att definitionsmässigt kommer de s.k.serievåldtäktarna, de som har ett inre tvång och som begår dehär brotten på grund av sjukdom, att överlämnas till psykiatrin,medan kriminalvården får många som är så att säga mycket mindrebelastade, där återfallsrisken inte är så stor. Därav det dåligaresultatet. Men alltså definitionsmässigt är det de som kommertill psykiatrin. Tyvärr kan vi inte bota alla ändå, givetvis.Ingbritt Irhammar (c): Får jag då bara ställa enuppföljningsfråga här. Det här tycker jag pekar på behovet avatt det här lagförslaget -- om det nu går igenom -- verkligenföljs ytterst noggrant och utvärderas inom en mycket snarframtid, följt av sådana här undersökningar också. Är det planerpå det?Oidentifierad röst: Jag kan bara nämna att det ståruttryckligen i lagrådsremissen att en uppföljning skall ske ochatt den skall ske efter det ikraftträdandet har skett.Däremot kanske det inte direkt står någon anknytning tillforskningsverksamhet av den här typen, men en uppföljning avhela lagstiftningskomplexet är tänkt.Bengt (): Jag noterar med tacksamhet attäntligen har vi fått ett förslag som gäller den härlagstiftningen om psykiskt störda lagöverträdare. Jag haråtminstone , tror jag, efterlyst den hosvarierande ministrar. Men har vi i alla fall fått en produkthär. Efter att ha varit kritisk nu till den tid som det hartagit innan det har lagts fram, så vill jag ändå säga att jagtycker att den här remissen visar stora förbättringar jämförtmed vad som gäller, och jag tänker då framför allt påsamhällsskyddet och informationen till brottsoffren.Jag har egen erfarenhet av det här som åklagare vid etttrippelmord. Den personen satt inne i slutenpsykiatrisk vård och gick därefter ut. Jag tror inte att dettaskulle inträffa med den här lagstiftningen, om den hade gällt.Men problemet, det är det som min fråga anknyter till, det ärju att de här förbättringarna som är avsedda de skall träda ikraft . Jag tycker att det är alldeles klartatt det finns ett behov av snabbare ikraftträdande på i varjefall de här begränsade bitarna som vi talat om, särskildutskrivningsprövning, information till brottsoffer i samband meddetta. Jag har motionerat om det i här. Den skallavgöras i justitieutskottet. Jag tycker att om man harambitionen från sida -- och jag utgårockså från sida -- att mena vad man säger,då skall man inte låta det presumtiva brottsoffret vänta i merän till detta blir bättre. Då säger man attdet här är svårt att genomföra. Det borde det inte vara.Domstolen -- även om man nu landar på länsrätten som ärföreslaget -- kan hantera detta. Åklagarna är beredda atthantera det, och jag utgår från att man är det även påläkarsidan. Och det borde inte vara särskilt resurskrävande. Jagvill påstå, alltså, att det är viktigt att man gör det här nuoch inte när det är . Det är ett rimligt krav. Jagtycker att det skulle vara . Men ett rimligt krav är ivarje fall att vissa av reglerna träder i kraft den 1 januari1991 eller är det inte det, statssekreterare ?Sten : Med all respekt för kapacitettvivlar jag på att har fattat ett beslut i dettajätteärende den 1 januari 1991.Bengt : En kommentar. Jag tror att vi harsett i den här byggnaden fall då mycket mer komplicerade besluthar kunnat tas på mycket och kanske t.o.m. mindreangelägna beslut, så jag är beredd att verka för detta, och fårvi bara hit papperna, så skall vi nog kunna ordna det.Birthe Sörestedt (s): Jag vill ställa några frågor omrättspsykiatriska undersökningar, dels till , delstill . Eftersom lagstiftningen skallfungera måste verksamheten fungera. Jag hörde här att det var enny organisation som skulle underlätta att den här lagstiftningenuppföljs. finns det möjlighet att få två olika huvudmän, delsstaten, dels sjukvårdshuvudmännen som kan skötaundersökningsverksamheten, och jag undrar, trots att vi fickreda på här att det skall göras en del § 7-intyg och att en delundersökningar görs där i stället, om det kommer att finnas flerundersökningsenheter, om det är behov av fler platser framöverän ? Dessutom undrar jag om man får en bättregenomströmning, för det som har varit problem under tidigare århar varit att färdigundersökta patienter har haft svårigheteratt erhålla vårdplats. är det så att det ges en tidsfrist , innan man påbörjar undersökningarna. Kommer dennatidsfrist att kunna utökas? Kan man begära dispens här ocksåeller är fast? Påverkas de här fyraundersökningsveckorna av om tidsfristen skulle bli längre än ? Ytterligare några frågor gällande det här med olikahuvudmän. Det är ju viktigt att undersökningarna blir enhetligaoch likvärdiga. Då undrar jag vem som har det yttersta ansvaretför att se till att det blir så. Sedan har det också framförtsfrån dem som jobbar inom rättspsykiatrin att när man skall tabeslut om ett vårdbehov och sedan genomföra också vården, attdet finns möjlighet att man påverkas av det här, och undrarjag: Finns det några farhågor på det här området?Sten : Det var en hel del. Vi hamnar nog ändå hosKarl-Ingvar , men jag kan ju börja. Socialstyrelsenkommer även att ta ansvar för undersökningarnasutformning så att säga. Även om de då inte skulle blichefsmyndighet för de ställen där undersökningarna utförs, såhar de möjligheter ändå att ha inflytande på hur självaundersökningarna skall se ut. En princip som vi försöker slåfast är att man tydligare än skall kunna säga, att när mantycker sig veta vilken slutsats som skall dras, då skall mankunna sluta undersöka. Det är också ett sätt att effektiviseraverksamheten, men vi tror att det här är en sak som också kangöra det mera attraktivt för landstingen att ta över den härverksamheten. Eller hur, förhandlaren? Så måste det ju vara.Den här sjudagarsregeln kommer inte att påverkafyraveckorsregeln. Det var en annan fråga du hade. Vi hoppas juatt undersökningsverksamheten skall äga rum på samma enheter däreventuell vård skall ges, och det skulle i så fall lösa en annanav de frågor som du ställde, nämligen att det blir ackumulerat,för att man inte hittar vårdplatser, men inte kan få nya somundersöks. Jag tror det var så du menade? Det menar vi ocksåskall kunna bli något bättre.Jävsaspekten som du var inne på: nej, vi tror inte att detleder till några problem, egentligen. Vi har all anledning atttro att det här är människor som hanterar de här situationernamed professionellt och seriöst ansvar, och vi tror att det voreatt misstro dem att inbilla sig att det inte skulle fungera. Vitror, som jag var inne på tidigare, snarare att riskerna ärmindre, eftersom skillnaden i bedömningar mellan undersökandeläkare och vårdande läkare rimligen måste bli mindre, så vislipper en del av de underliga lakuner som har byggts upp i dagonekligen, som har ställt till större problem än sådana härjävsfrågor.Den fråga som kvarstår, som jag uppfattar den, är om antaletenheter räcker till. Och det är min bedömning att det gör det.Man kan naturligtvis tänka sig att om volymen minskar, någonenhet skulle kunna falla bort, men vi har också intresse av attfå en organisation inom landstingssektorn som svarar mot debehov vi diskuterat i övrigt här. Så något intresse av attminska och koncentrera det i sig finns väl inte.Karl-Ivar : Får jag bara tillägga kanske då, attnär det gäller det yttersta ansvaret för undersökningarna, såkommer naturligtvis också i fortsättningen attha ett ansvar här, och möjligheterna som utnyttjatsemellanåt, att inhämta yttrande från rättsligaråd, kommer ju också att finnas kvar. Några förändringar i detavseendet är inte föreslagna.Lars : Socialberedningen föreslog ju s.k.insynsnämnder, och det förslaget finns inte med ilagrådsremissen. Tycker du, , att de härförtroendenämnderna är tillräckliga insynsorgan i den härverksamheten vi talar om.Och en liten fråga till: Hörde jag rätt, , duhar en viss vacklan där hos dig. § 7-intyget tyckte du kanskeinte heller var tillräckligt för att någon på det skall kunnadömas till sluten psykiatrisk vård?Suzanne : Det är inte alldeles lätt att bedöma,naturligtvis, hur de här förtroendenämnderna resp.insynsnämnderna skulle komma att fungera i praktiken. Men så somvi har sett det, med den korta tid vi har haft till vårtförfogande att titta igenom det här förslaget -- jag tvingasreservera mig av det skälet -- så har vi väl trott att den härkonstruktionen med förtroendenämnder och stödpersoner ochmöjligheterna till rättshjälp skulle vara tillräckligt. Men, somsagt, jag tvingas reservera mig, för vi har inte riktigt haftmöjlighet att gå igenom det så väldigt noga.Sten : Nej, det var och inte jagsom uttalade frågor om § 7-intyg. Men låg mig säga där att detsker ju den förändringen att det skall krävas rättspsykiatriskkompetens hos undersökande läkare för att ett § 7-intyg skallkunna leda till överlämnande. Det skall inte kunna leda tillöverlämnande med särskild utskrivningsprövning, och det sägsdessutom uttryckligen i remissen att det är frågan om, om någotstörre och förhoppningsvis bättre undersökningar än de § 7-intygsom finns , där jag kan dela uppfattningatt som de ser ut i regel, så skulle det inte vara etttillräckligt underlag, så vi är nog egentligen inte särskiltoeniga på den punkten.Oidentifierad röst: Jag vet inte om jag skulle kommenteranågot skälen till att man inte har valt att gå på linjeninsynsnämnder, och i och för sig är det ju naturligtvis ettbehov av kontroll och insyn på detta område, men en bedömningsom har gjorts är väl att socialberedningens förslag i den delenunderskattade de kontrollorgan som redan finns viasocialstyrelsen, via hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd. Ochsedan är det väl också en allmän inriktning , att inteskapa nya statliga myndigheter utan särdeles starka skäl, ochvidare så har ju utvecklingen, när det gällerförtroendenämnderna, såvitt vi har kunnat finna, varit positiva,allmänt sett, och att det finns förutsättningar för en utbyggnadpå det området.Birgit (): Jag vill gärna knyta an litet grandtill en fråga som tog upp när han talade omlandstingens övertagande som sjukvårdshuvudman här. Jag harsjälv fullt, åtminstone i mitt landsting och helaomstruktureringen av psykiatrin och ställer mig väldigt frågandetill hur det skall kunna fungera, därför att vi har ju nu byggtut öppenvårdsavdelningar och det har blivit åtminstone entendens i det landsting jag själv känner att har man inomden slutna vårdenheten mycket tunga och mycket svåra fall.Dessutom skall man där aktivera och föra en positivåteranpassning så att säga och det här har man synnerliga besvärmed. Och jag skulle därför vilja fråga om det är speciellt förmitt landsting eller om man inte har samma tendens även i andra,och att man därför kommer att få svårt att föra över vården här,även om jag förstår att man inte kan bli självförsörjande idagens läge inom kriminalvården, som sade.Jag har också en annan fråga som knyter an litet grand och detgäller de utvecklingsstörda. Det har ingen berört här, men detvar många som sade att man var nöjd med det nya begreppetallvarligt psykiskt störda. Men från utvecklingsstörda har manreagerat mot den här benämningen, och det är visserligen inte såmånga som har begått allvarliga brott här, men man har ensluten avdelning vid Salberga t.ex. Jag skulle också vilja frågaom man ämnar ändra på detta. Jag har inte fått någon klarhetriktigt i det här, men som sagt tiden har ju varit kort att läsaigenom de här papperen. Kommer man att behålla det härspecialsjukhuset eller ämnar man även förändra inom de härdelarna?Oidentifierad röst: Jag tror att den första frågan om hurdet ser ut i landstingen är svår för oss att svara på. Det finnsrepresentanter i salen, vet jag, från . Dåkanske frågan bäst kan besvaras där.Britta Bjelle: Skall vi återkomma till den frågan ellerskall vi höra nu ändå, när frågan ändå är ställd. Finns detnågra synpunkter på det här från ?Ulf : Det här är inte en fråga som jag behärskarså mycket. Jag skulle väl vara tacksam om en del av denärvarande läkarna kanske kommenterar det här också, men allmäntkan sägas för det första att det är riktigt att psykiatrisk vårdoch därmed också tvångsvård är en uppgift för landstingen enligthälso- och sjukvårdslagen, och att det blir ju en fråga förlandstingen att försöka organisera den här vården på bästa sätt.Sedan får det avgöras om det är varje landsting som skall ha dehär vårdresurserna eller om man bättre kan t.ex. samverka inomresp. Jag tror inte att vi kommer att se attdet kommer att vara samma lösningar över hela landet och i varjelandsting, utan här får man försöka att se på de lokalaförutsättningarna och hur man skall lösa de här frågorna.Göran : Jag kan svara litet grand, eftersom jagkommer från ett mentalsjukhus där vi har både den regionenhetsom jag svarar för och tre andra psykiatriska kliniker och harlitet insyn. Jag har sett litet ute i Brosjukvårdsregion och det har ju varit så att harpsykiatrin omstrukturerats oerhört mycket, och man har då siktatin sig på öppna former i väldigt hög grad. Om man ser det litetfrån vår synpunkt, så har det väl varit så att den här gruppensvårast sjuka ofta är kriminella och kanske har kommit litet ikläm. Man har däremot på flera håll , åtminstone inom vårregion, uppmärksammat det här, och på flera ställen har dettillskapats sådana här s.k. sektorsövergripande avdelningar förett fåtal patienter som inte anses vara så farliga att debehöver vårdas på specialenhet utan kan vårdas påhemortssjukhus, men kanske är för besvärliga att ha på en vanligavdelning. Och där har man på flera ställen nu tillskapat mindreenheter inom flera olika landsting, så att det pågår ensuccessiv omstrukturering så att man även skall täcka in vårdenav den här gruppen patienter.Martin Ellton: Jag representerar sydöstrasjukvårdsregionen, och där har vi redan en modell som fungeraralldeles utomordentligt bra i det här sammanhanget, en modellför psykiatrisk vård i tre nivåer som en pyramid. Överst har vien regionvårdsenhet som sysslar med vård av de särskiltvårdkrävande på särskilt avtal med staten och som nuhar gjort rättspsykiatriska utredningar. Under den nivån har viinom våra tre landsting länsavdelningar som är en buffert mellandenna superenhet, som är regionvårdsenhet, och den sektoriseradepsykiatrin. Och det är den modellen som jag tror att det äralldeles självklart att man måste bygga upp i de olikasjukvårdsregionerna. Men jag håller med i den oro som här hargivits uttryck för, nämligen att nerbantningen av psykiatrin ochomstruktureringen till mera öppna former har gått litet förlångt när man ser just på den kategorin personer som vi i dagtalar om.Berith (vpk): Ur samhällspreventiv synpunkt i ettlängre perspektiv är det ju tre frågor man vill ställa sig: Avvilka och varför begås brott? Hur är vården under påföljdsdelenoch hur förbereds ett återvändande till samhället? Men jagtänkte uppehålla mig vid den första frågan. I och med att vi haravvecklat mentalsjukhus och slussat ut även psykiskt sjukamänniskor till ett eget boende i samhället har det kommit vissasignaler, tycker jag, om att man inte har förberettutflyttningen tillräckligt bra. Kan man i någon statistik sevilken verkan det har haft detta att man har flyttat ut dessapsykiskt sjuka människor ut i samhället? Återkommer de ibrottsstatistiken?Börje Lassenius: Ja, det finns många intressanta frågorman skulle vilja kunna svara på, men den statistik som finns ärinte så fullständig att man med någon stor säkerhet kan svara påden här frågan. Man kan väl bara konstatera att i 1970-taletsbörjan var förekomsten av rättspsykiatrisk undersökning ungefär50 % högre än . har antaletpersoner som genomgått rättspsykiatrisk undersökning och likasåantalet personer som vårdas efter att av domstol ha lämnats tillvård varit ganska oförändrat under många, . Det talar judå för att det inte skulle i någon utsträckning ha uppstått falldär människor har gjort sig skyldiga till brott på grund av attde inte längre vårdas på sjukhus. Sådana påståenden har man frånandra länder, där man uppger att så har varit fallet. Man kannaturligtvis peka på enstaka människor, enstaka patienter, därförhållandena har varit sådana att de har vårdats, skrivits utoch sedan återfallit och behövt vård igen. Det tror jag att manaldrig riktigt kan komma ifrån, eftersom bedömningar av delångsiktiga prognoserna är svåra. Men jag vill påstå att i detstora hela kan man inte se någon tendens av utslussning frånsjukhusen att det skulle ha visat sig i brottsligheten.Eva : Jag skulle vilja återkomma till dendiskussion som fördes . Det var ChristelAnderberg som avfyrade en ganska rejäl salva som jag interiktigt förstod vad den avsåg för någonting. Om din kritikgällde dagens förhållanden eller om den gällde det förslag tillförändringar som många av dem som sagt någonting om det ändå harvarit överens om att de syftar till att avhjälpa de problem somdu tog upp och som vi väl allihopa vet att de finns och ärkritiska till. Du sade att förslaget inte är bra, och frågan ärju då: Tycker du att det här förslaget går i fel riktning ellergår det inte tillräckligt långt, eller var det så att din kritikgäller dagens förhållanden? För jag tyckte att din beskrivningmer passade in på dagens förhållanden än på det som vi tror kanbli resultatet av de här förändringarna?Christel : Den kritik som jag framförde riktadesig naturligtvis mot dagens förhållanden. Jag talar utifrån deerfarenheter som jag har haft under som åklagare, ochtyvärr måste jag konstatera att den här lagrådsremissen intealls gör mig hoppfull om att det skall komma någon förbättringtill stånd. Egentligen tycker jag att det är mera kosmetiskaändringar som föreslås, som jag inte kan se kommer att leda tillnågon ändring egentligen, vare sig till det bättre eller tilldet sämre.Eva : Jag måste ställa en följdfråga.