bet · GE01SoU14 · 1991-04-18 00:00:00 — Statsbidrag till missbrukarvård och ungdomsvård m.m. I betänkandet behandlas regeringens proposition 1990/91:96 omstatsbidrag till missbrukarvård och ungdomsvård m.m. samt demotioner som väckts med anledning av propositionen. Vidarebehandlas vissa motionsyrkanden från den allmänna motionstiden1991.I propositionen föreslås en tillfällig omläggning avstatsbidraget till missbrukarvård och ungdomsvård i syfte att geförutsättningar för en snabb utbyggnad av institutionsresursernaför de mest utsatta ungdomarna och missbrukarna. Omläggningeninnebär att, inom ramen för nuvarande statsbidragssystem, enstörre del av statsbidraget ges i form av platsbidrag. Vidareavsätts, inom nuvarande finansiella ramar, medel för etttillfälligt anordningsbidrag avseende åren 1991 och 1992.Riksdagen bereds också tillfälle att ta del av riktlinjernaför arbetet med att åstadkomma en förändrad organisation avinstitutionsvården för de mest utsatta ungdomarna ochmissbrukarna. Syftet är enligt propositionen att görainstitutionsvården bättre skickad att motsvara kraven påvårdinnehåll m.m.De bristfälliga institutionella vårdresurserna är väl kändahos ansvariga instanser, konstaterar utskottet. Trots detta nödvändiga utbyggnaden och differentieringen avinstitutionsvården inte ägt rum. De båda kommunförbunden hargjort klart att nuvarande regelsystem och organisation läggerhinder i vägen för en sådan utbyggnad. Vid en utskottsutfrågningframförde förbunden krav på en huvudmannaskapsförändring.Det verkar enligt utskottet svårt att uppnå flera -- och merdifferentierade -- platser på de särskilda ungdomshemmen med ettkommunalt huvudmannaskap. Riksperspektivet får inte tillräckligtgenomslag i nuvarande organisation.Utskottet anser att staten är mer lämpad som huvudman förtvångsvården i de särskilda ungdomshemmen. Ett principbesluthärom bör nu fattas och omedelbara åtgärder därefter vidtas föratt förbereda en sådan överföring.Det är framför allt två krav som måste uppställas. För detförsta måste alla ungdomar som behöver tvångsvård kunna beredasplats för sådan vård. För det andra måste det finnas ett väldifferentierat utbud av olika vårdmöjligheter. Det står nu klartatt det behövs ett samlat ansvar för de särskilda ungdomshemmen.Det har också visat sig att är ett för litetupptagningsområde. För att åstadkomma ett mer effektivtutnyttjande av resurserna och en bättre differentiering krävs ensamordning för hela riket. Det är nödvändigt att inrätta hem somhar hela landet som upptagningsområde. En central inskrivningoch fördelning av vårdbehövande ungdomar på de särskildaungdomshemmen behövs. Dessutom bör vissa hem med särskilt högbevakningsgrad inrättas för att vård även skall kunna ges tillde svårast störda ungdomarna.För att undvika ytterligare fördröjning av den nödvändigautbyggnaden bör en huvudmannaskapsförändring ske snarast.Utskottet anser sålunda att förändringen skall vara genomfördunder 1992. Regeringen bör utan dröjsmål i samråd med berördamyndigheter och organisationer utreda och förbereda erforderligaåtgärder. Bl.a. måste de ekonomiska och organisatoriska frågornaskyndsamt ses över. Frågor om vårdens innehåll och utveckling,befintlig kompetens i det direkta vårdarbetet,personalutveckling och möjligheter till effektiv eftervård börockså penetreras. Förutsättningar måste skapas för en fortsattgod kontakt mellan de särskilda ungdomshemmen och den övrigaöppna och slutna . Det finns skäl att överväga ettfortsatt kommunalt betalningsansvar för verksamheten för attmotverka en överströmning till den statliga vården av enbartekonomiska skäl. Frågan om hur det framtida stödet tillmissbrukarvården skall utformas måste givetvis också övervägas isammanhanget. Även frågor som rör missbrukarvårdens innehåll ochutformning kan komma att behöva belysas ytterligare.Ett principbeslut om en kommande huvudmannaskapsförändring fårinte leda till att redan planerad utbyggnad avstannar, utan detär angeläget att utbyggnaden kan fortgå i den takt somplanerats. Kommunförbunden har under hand meddelat utskottet aktivt kommer att medverka till platsutbyggnad och därmedtill en smidig övergång av huvudmannaskapet.Det är vidare enligt utskottets mening angeläget att garantierskapas för att huvudmännen kompenseras för gjorda investeringarvid den kommande ekonomiska regleringen parterna emellan.Regeringen bör återkomma till med förslag ienlighet med de riktlinjer utskottet angett. Vad utskottetanfört bör som sin mening ge regeringen till känna medanledning av samtliga i betänkandet aktuella motioner.För att den planerade utbyggnaden inte skall stanna avtillstyrker utskottet propositionens förslag om införande av etttillfälligt anordningsbidrag avseende ungdomsvård ochmissbrukarvård. Utskottet avstyrker bifall till propositionensförslag i övrig del. Utskottet är enhälligt. I proposition 1990/91:96 om statsbidrag till missbrukarvårdoch ungdomsvård m.m. har regeringen ()föreslagit att godkänner vad som i propositionenförordas i fråga om en tillfällig omläggning av statsbidragettill ungdomsvård och missbrukarvård m.m.Regeringen har också berett tillfälle att ta del avvad som i propositionen anförs i fråga om en omorganisation avinstitutionsvården. Motioner väckta med anledning av propositionen1990/91:So43 av m.fl. (m) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om förändringar av 18 §socialtjänstförordningen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om tilläggsdirektiv till beredningsgruppenför översyn av missbrukarvård och ungdomsvård vad avserhuvudmannaskapet för vård och behandling på institution,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om tilläggsdirektiv till beredningsgruppenför översyn av missbrukarvård och ungdomsvård vad avserförändringar av 21 och 26 §§ socialtjänstförordningen.1990/91:So44 av m.fl. (fp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna atthuvudmannaskapet för den särskilda ungdomsvården bör återgå tillstaten,2. att som sin mening ger regeringen till känna att§12-hemmen bör ombildas till ungdomsvårdsskolor,3. att som sin mening ger regeringen till känna attförberedelser för denna övergång bör inledas.1990/91:So45 av m.fl. (v) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av mindre institutioner,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om särskilda hem för kvinnor,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om åtgärder inom tvångsvården av unga,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om tvångsvård av vuxna,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en överföring av tvångsvård av unga tillett statligt huvudmannaskap.1990/91:So46 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ytterligare insatser för missbrukar- ochungdomsvården.1990/91:So47 av m.fl. (c) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ett ändrat huvudmannaskap för de särskildaungdomshemmen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om statsbidragens konstruktion,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en utredning om behovet avpersonalutveckling och utbildning till familjehemsföräldrar ochpersonal på elevhem, bl.a. mot bakgrund av de behov somredovisats i motionen,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av ökade insatser för flickor iriskzonen,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en effektivare utslussning av ungakriminella och missbrukare,6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om åtgärder för en aktiv drogpolitik.Motioner väckta under allmänna motionstiden 19911990/91:So222 av m.fl. (fp) vari yrkas10. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om institutionsvård av ungdomar.1990/91:So252 av m.fl. (s) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om åtgärder och resurser för en väsentligutökning av antalet vårdplatser på behandlingshem m.m. för svårtstörda ungdomar,2. att begär att regeringen tillsätter en utredningom ansvarsfrågan för verksamheten.1990/91:So276 av m.fl. (c) vari yrkas13. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om en differentiering av ungdomshemmen,utbyggnad av verksamheten vid ungdomshemmen med öppenvård,vikten av utökning av hemmens nuvarande upptagningsområden ochom statens övergripande ansvar för verksamheten.Motiveringen återfinns i motion 1990/91:Ju821.1990/91:So279 av m.fl. (fp) vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om hur organisationen för omhändertagande avunga skall vara utformad.Motiveringen återfinns i motion 1990/91:Ju823.1990/91:So287 av m.fl. (m) vari yrkas1. att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning om statligt huvudmannaskap för paragraf 12-hem påsätt som anges i motionen,2. att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning om vidgade möjligheter till vistelse på låsbarenhet på paragraf 12-hem på sätt som anges i motionen,3. att beslutar att avskaffa nuvarande möjlighet förparagraf 12-hemmen att skriva ut intagna ungdomar på grund avatt dessa omöjliggör eller allvarligt försvårar meningsfullavård- eller hjälpinsatser för sig själva eller de andra somvistas i hemmet.Motiveringen återfinns i motion 1990/91:Ju827. Statsbidrag till missbrukarvård och ungdomsvård -- en bakgrundGällande bestämmelserEnligt socialtjänstlagen (1980:620) skall socialnämnden ikommunen i nära samarbete med hemmen sörja för att barn ochungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd ochstöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästamotiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. Nämndenskall också verka för att en missbrukare av alkohol eller andraberoendeframkallande medel får den hjälp och vård som hanbehöver för att komma ifrån missbruket.Enligt 22 § socialtjänstlagen skall socialnämnden sörja föratt den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egnatas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende.Socialnämnden ansvarar för att den som genom nämndens försorgtagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. I 23 §anges att behovet av hem för vård eller boende inom varjelandstingskommun skall tillgodoses av landstingskommunen ochkommunerna i området. Vidare föreskrivs att landstingskommunenoch kommunerna gemensamt skall upprätta en plan över behovet avsådana hem och fördelningen av ansvaret för deras inrättande ochdrift. I 7 § socialtjänstförordningen (1981:750) preciserasvilket innehåll planen skall ha. Planen skall sålunda omfatta ensamlad vårdresursplanering, som även innefattaröppenvårdsresursernas utnyttjande. I 17 §socialtjänstförordningen anges att inskrivning i hem för vårdeller boende sker efter ansökan. Huvudregeln är attföreståndaren för hemmet beslutar om inskrivning. Huvudmannenkan dock besluta om en annan ordning för inskrivningen (18 §).I 26 § samma förordning stadgas att den unge under vissaförutsättningar får tas in på en enhet som är låsbar eller påannat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn. Vård på sådanlåsbar enhet får pågå högst i följd. Undantagsviskan vården vid låsbar enhet pågå , om den ungesamtidigt bereds tillfälle till vistelse i öppnare former ellerutanför hemmet. I 21 § anges bl.a. att utskrivning från ett vård eller boende skall ske när det behov som har föranlettinskrivning i hemmet inte längre föreligger. Om en klient vårdasmed stöd av LVU får han enligt 23 § inte skrivas ut från hemmetmed mindre socialnämnden har begärt eller medgett det.Den 1 juli 1990 trädde en ny lag (1990:52) med särskildabestämmelser om vård av unga (LVU) i kraft. Den nya lageninnebär bl.a. möjligheter att ingripa tidigare i de s.k.beteendefallen, dvs. när orsaken till ingripande är den ungeseget beteende. Vissa av de ungdomar som omhändertas med stöd avLVU behöver särskilt kvalificerad vård och behandling. I 12 §anges att för vård av unga som, på någon grund som anges i 3 §(missbruk, brottslig verksamhet eller annat socialt nedbrytandebeteende), behöver stå under särskilt noggrann tillsyn, skalldet finnas särskilda ungdomshem. På ett sådant hem får denintagne underkastas vissa begränsningar i rörelsefriheten.Den 1 januari 1989 förändrades lagstiftningen om tvångsvård avvuxna missbrukare. Den nya lagen (1988:870) om vård avmissbrukare i vissa fall (LVM) innebär att tvångsvård skallkunna ges på ett tidigare stadium av missbruket och i mindreakuta skeden . Vidare skall även uppenbaraskadeverkningar av missbruket beaktas när vård skall beslutas.Dessa ändringar tar främst sikte på yngre vuxna missbrukare. Denlängsta vårdtiden utökades från fyra till högst sex månader.Enligt 4 § första stycket LVM skall tvångsvård beslutas, omnågon till följd av ett fortgående missbruk av alkohol,narkotika eller flyktiga lösningsmedel är i behov av vård föratt komma ifrån sitt missbruk och vårdbehovet inte kantillgodoses med stöd av socialtjänstlagen eller på något annatsätt samt han till följd av missbruket 1. utsätter sin fysiskaeller psykiska hälsa för allvarlig fara, 2. löper en uppenbarrisk att förstöra sitt liv eller 3. kan befaras komma attallvarligt skada sig själv eller någon närstående. Tvångsvårdför missbrukare lämnas enligt 22 § LVM genom hem som är särskiltanpassade att lämna sådan vård. Enligt 23 § samma lag skall detför missbrukare som behöver stå under särskilt noggrann tillsynfinnas LVM-hem, som är anpassade för sådan tillsyn.Socialstyrelsen beslutar om vilka hem som skall vara anpassadeför särskilt noggrann tillsyn såväl enligt LVU som enligt LVM.HuvudmannaskapetDen överfördes huvudmannaskapet för dedåvarande ungdomsvårdsskolorna och vissanykterhetsvårdsanstalter från staten till kommuner ochlandsting. Det förändrade huvudmannaskapet aviserades isocialtjänstreformen och sågs som en del av dennareform.De särskilda ungdomshemmen (§ 12-hemmen) ersatteungdomsvårdsskolorna, som sålunda inrättades och drevs avstaten. Ungdomsvårdsskolorna hade till uppgift att bereda vård,fostran och utbildning åt dem som omhändertagits församhällsvård och inskrivits som elever vid skolorna. Särskildaformer av ungdomsvårdsskolor var skolhem för skolpliktiga eleveroch yrkesskolor för övriga. Ungdomar som vistades i enungdomsvårdsskola kunde vara intagna för utredning, förobservation eller vara inskrivna vid skolan. varcentral myndighet för skolorna och beslutade om inskrivning avelever samt fördelade eleverna på de enskildaungdomsvårdsskolorna. Skolorna skulle stå under ledning av enstyrelse, som skulle utöva den bestämmanderätt över eleverna somtillkom barnavårdsnämnden i fråga om andra omhändertagna. Vårdenägde rum inom eller utom skolan.Enligt socialutredningen var tre principer avgrundläggande betydelse vid utformning och användning avsocialvårdens institutioner, nämligen principerna omkontinuitet, flexibilitet och närhet (SOU 1974:39 Socialvården.Mål och medel). Principen om differentiering med hänsyn tillolika yttre symptom borde överges. Valet av institution borde iprincip styras av det djupare liggande behov som bedömsföreligga. Härtill kom, framhöll utredningen, att hos de mestbehandlingskrävande klienterna förekommer flera symptomsamtidigt. Närheten till hemorten eller behovet av särskildaresurser att bearbeta relationsproblem inom familjegruppen bordekunna avgöra valet av institution. Tillgång krävs till väldifferentierade behandlingsresurser, som gör det möjligt attvälja den väg till lösning som bäst tillgodoser den enskildesaktuella behov, anförde utredningen vidare. Enligt utredningenskulle ett statligt huvudmannaskap för någon del avinstitutionsverksamheten vara svår att förena med de krav förverksamheten som utredningen hade angett. Det starka sambandetmellan de institutionella resurserna och den öppna socialvårdenbetonades. framhöll utredningen att det även finnsförbindelser till sjukvården och därmed till somsjukvårdshuvudman. De institutionella resurser det här är frågaom befinner sig således i ett gränsområde mellanbasorganisationerna för sjukvård och öppen socialvård.Utredningen framhöll vidare att olika typer av ansvar --vårdansvar, kostnadsansvar, behandlingsansvar och resursansvar-- inte behövde vara knutna till en och samma huvudman.I socialtjänstpropositionen 1979/80:1 anfördes att deinsatser som gavs med stöd av vårdlagarna kännetecknades av enbristande behandlingskontinuitet. Förslaget om ettkommunalt yttersta vårdansvar bidrar, tillsammans med ett ändrathuvudmannaskap, väsentligt till att ge den enskilde klienten ettsammanhang i vården och en kontinuerlig personrelation till densocialarbetare som ursprungligen har initierat vården påinstitutionen, anfördes det. Föredraganden delade vidaresocialutredningens bedömning att ett ändrat huvudmannaskap börgöra det möjligt att utnyttja de institutionsresurser som finnsmera flexibelt. ansåg nämligen att detsplittrade huvudmannaskapet försvårade ett flexibelt nyttjandeav resurser och motverkade möjligheterna till att successivtanpassa resurserna till nya stöd- och behandlingsbehov.Föredraganden delade också utredningens principiella inställningtill det grundläggande kravet på geografisk närhet. I många fallhar de som vårdas i institution långt till sin hemort, vilket isin tur delvis beror på den differentiering efter symptom, kön,ålder m.m. som präglar institutionsvården. Det finns en risk föratt behandlingssträvandena begränsas och koncentreras till denenskilde individens problem utan tillräcklig hänsyn till hanslivsmiljö, påpekades det. Detta är oförenligt med den helhetssynsom bör prägla vård- och behandlingsarbetet, anfördes detvidare.Utvecklingen inom institutionsvården hade enligt propositionengått i riktning mot en minskad differentiering efter ålder, könoch symptom. Föredraganden ansåg det önskvärt att man fortsattepå den inslagna vägen med en minskad differentiering inominstitutionsvården. Föredraganden ansåg dock att det, i varjefall för den framtid som då kunde överblickas, skulle komma attfinnas behov av sådan vård och behandling som gavs i dedåvarande ungdomsvårdsskolorna. Det betonades att det gällde enminoritet av svårbehandlade och svagt motiverade ungdomar, som imånga fall uppvisar ett avancerat lagstridigt beteende.Utvecklingen mot institutioner med färre platser och en meravarierad vård borde dock gå vidare, anfördes det. Bl.a.markerades behovet av kvalificerad personal och speciellalokalmässiga resurser vid hemmen. Det framhölls också attinstitutionsvården borde ingå som ett led i ett längrevårdprogram. Föredraganden ansåg att kraven på närhet,flexibilitet och kontinuitet i institutionsvården skulle varasvåra att tillgodose om man behöll ett statligt huvudmannaskapför en avgränsad del av institutionsvården. Givetvis talar ocksåönskemålen om att i görligaste mån förlägga vårdansvaret närmaremänniskorna för ett ändrat huvudmannaskap, anfördes det. Motdenna bakgrund anslöt sig föredraganden till socialutredningensförslag att ansvaret för ungdomsvårdsskolorna och de allmännavårdanstalterna för alkoholmissbrukare skulle föras över tillkommuner och landsting.Mellan staten och de båda kommunförbunden, Landstingsförbundetoch , träffades sålunda enprincipöverenskommelse om ändrat huvudmannaskap för vissainstitutioner inom . Efter bemyndigandegodkände regeringen överenskommelsen (prop.1979/80:172, SoU44, rskr. Principöverenskommelseninnebar att berörda kommuner och landstingskommuner den 1januari 1983 övertog dels huvudmannaskapet för de statligaungdomsvårdsskolorna och nykterhetsvårdsanstalterna, dels derättigheter och åtaganden som staten hade i fråga omMargretelunds och Råby yrkesskolor, erkända och enskildanykterhetsvårdsanstalter samt inackorderingshem ochbehandlingshem för alkohol- och narkotikamissbrukare. Parternavar ense om att statsbidragets utformning skulle medgehandlingsfrihet för kommun/landstingskommun och attschablonisering skulle eftersträvas vid den närmareutformningen. Genom överenskommelsen skapas organisatoriskaförutsättningar för en sammanhållen planering av ungdoms- ochmissbruksvården i kommuner och landstingskommuner och enfungerande vårdkedja från medicinsk vård till den socialarehabiliteringen, anförde föredraganden i propositionen (s. 11).StatsbidragetRiksdagen godkände en överenskommelse (prop.1980/81:196, SoU 1981/82:23, rskr. 92) mellan statensförhandlingsnämnd och de två kommunförbunden om enstatsbidragskonstruktion som skulle tillämpas under åren 1983och 1984. Utskottet uttalade därvid bl.a. att parterna vidfortsatta förhandlingar om den framtida bidragskonstruktionenborde sträva efter att ge denna en sådan utformning att denstöder en utveckling av vårdinnehållet och även i övrigt ärägnad att främja de mål statsmakterna ställt upp försocialtjänsten. Samma bidragskonstruktion tillämpades även år1985. Överenskommelsen innebar att staten skulle utge bidrag fördriften av vissa angivna institutioner. Bidraget fördelades påolika institutionskategorier. Inom varje kategori fördelades av bidraget till huvudmännen för institutionerna medanresterande användes som bidrag till de kommuner som hadehaft kostnader för vård på sådana institutioner. För år 1983fördelades 662 milj.kr., varav 242 milj.kr. Vidare utgick ett särskilt statsbidragtill alkoholpolikliniker och vårdcentraler förnarkotikamissbrukare om ca 90 milj.kr.För åren 1986--1989 träffades en överenskommelse i mars 1985mellan parterna om ett nytt statsbidragssystem. Överenskommelsenredovisades i proposition 1984/85:151, vilken godkändes avriksdagen (SoU26, rskr. Detta statsbidrag syftade bl.a.till att luckra upp gränserna mellan institutionsvård ochöppenvård och att få till stånd en ökad samverkan inomsocialtjänsten. Kommunerna borde, ansågs det, ha en storhandlingsfrihet för utveckling och förändring av verksamheten.Vissa institutioner bedömdes dock vara i behov av särskildaplatsbidrag. Detta gällde i huvudsak de tidigare statligaungdomsvårdsskolorna och nykterhetsvårdsanstalterna, eftersom deär särskilt resurskrävande och har stora upptagningsområden.Vidare skulle en del av bidragen användas för en önskvärdomstrukturering av institutionsvården. utgjordestatsbidraget 810 milj.kr., varav kommunbidrag 610 milj.kr.,platsbidrag 170 milj.kr. och omstruktureringsbidrag 30 milj.kr.Vidare avsattes 10 milj.kr. för utvecklingsprojekt medinriktning på nya eller förändrade former av institutionsvårdeller alternativ till sådan vård. Ett särskilt statsbidrag omtotalt 35 milj.kr. för platser avsedda för narkotikamissbrukarei hem för särskilt noggrann tillsyn utgick fr.o.m. år 1988.Avsikten med detta bidrag var att stimulera utbyggnaden avvårdplatser på institutioner med möjlighet till vård enligt 23 §LVM.Den 20 juni 1989 träffades en överenskommelse om ett förändratbidragssystem för åren 1990--1992. Statsbidraget inriktades påatt skapa bättre förutsättningar för att kvalificerade insatserskulle kunna erbjudas de mest vårdbehövande ungdomarna ochmissbrukarna. I syfte att säkerställa att erforderligavårdresurser kom till stånd skulle en länsövergripande planeringav dessa resurser genomföras. Statsbidraget fastställdes för år1990 till 950 milj.kr. Bidraget har utbetalats enligt följande.Kommunbidrag, som fritt disponeras för olika åtgärder inommissbrukar- och ungdomsvården, har utgetts med ca 727 milj.kr.Platsbidrag har för de särskilda ungdomshemmen utgetts med400 . per plats i slutna avdelningar och . perplats i öppna avdelningar samt för hem för vård eller boendeenligt 23 § LVM med . per sluten plats och 100 000 kr.per öppen plats.