bet · GE01SfU14 · 1991-05-07 00:00:00 — Detta är särskilt viktigtmed tanke på det integrationsarbete som pågår inom EG. Sverigebör initiera en alleuropeisk konferens med målet att harmoniseraflyktinglagstiftningen i samtliga stater och att finnalösningar på de alltmer omfattande flyktingströmmarna i tredjevärlden (yrkande 4). Motionärerna anför vidare attGenèvekonventionen inte speglar dagens situation, och deföreslår att regeringen tar initiativ till en ny ,som baseras på de förhållanden som råder i världen (yrkande6).I motionerna Sf614 och Sf646 yrkande 6 anför . att harmoniseringsprocessen inom EG kräver en samordningav flyktingpolitiken, eftersom den är intimt förknippad medfrågan om de gemensamma yttre gränserna. Även harsedan år 1976 sökt verka för en harmonisering av de europeiskaländernas flyktingpolitik, en harmonisering som skulle utgå frånEuroparådets rekommendationer. Om ambition medharmoniseringsarbetet varit att säkerställa en miniminivå avrättssäkerhet för de asylsökande, så kan enligt motionärernaarbetet inom EG sägas ha helt andra mål, som framför allthandlar om hur antalet asylsökande kan reduceras. Denflyktingpolitik som regeringen bör verka för i bör enligtmotionärerna innehålla följande sex komponenter. EG-ländernasflyktingpolitik bör harmoniseras, varvid i första hand samtligamedlemsländer bör förmås att underteckna såvälGenèvekonventionen som tilläggsprotokollet samt att följa derekommendationer som utfärdas av . Engemensam praxis bör förankras i internationell rätt genom att eneuropeisk domstol inrättas, dit beslut i flyktingärenden kanöverklagas. En i första hand europeisk konvention bör formulerasmed utgångspunkt i de afrikanska och latinamerikanska staternasflyktingdefinition enligt resp.Cartagenadeklarationen. Detta skulle ge skydd åt människor somflyr undan olika typer av våld: krig, inbördeskrig, väpnadeoroligheter eller bristande förmåga hos ett lands regering attskydda sina egna medborgare. Vidare bör EG -- i stället för attbygga upp en alltmer ogenomtränglig mur mot asylsökande frånländer utanför -- söka mer konstruktiva lösningar påframtida problem med massflykt från krigshärdar eller diktaturermed beredskap att hjälpa länder i den berörda regionen medbistånd till större flyktinggrupper. regeringar börvidare samarbeta med de olika frivilligorganisationerna för attskapa kunskap och förståelse för flyktingarnas situation.Slutligen bör EGs gemensamma utrikespolitik sikta till att pålängre sikt skapa en sådan världsordning att konflikter ochförtryck undanröjs.Även anför, i motion Sf638, att flyktingpolitikeni de flesta västeuropeiska länder präglas av alltstörre restriktivitet. Motionärerna begär i yrkande 1(delvis) att regeringen på statsministernivå tar kontakt medregeringarna i de övriga nordiska länderna syftande till ettgemensamt nordiskt initiativ till en alleuropisk konferens meduppgift att åstadkomma ett konventionsskydd för defacto-flyktingar och krigsvägrare.Ragnhild Pohanka och anser i motion Sf24 att Sverigei , FN och andra internationella organ aktivt börarbeta för flyktingars rättigheter, för att stärka rätten tillasyl och kraftigt betona flyktingbarnens speciella problem, ochde begär ett tillkännagivande härom (yrkande 7). De begär ocksåtillkännagivanden om att regeringen bör verka i FN för enöversyn av och tilläggsprotokollet (yrkande1) och att en uppdatering behövs av ienlighet med dagens världssituation (yrkande9).Hans Göran m.fl. påpekar i motion Sf640 attflyktingmottagandet i olika europeiska länder är högstvarierande. Motionärerna begär ett tillkännagivande om attkraftfulla åtgärder på hög politisk nivå behövs för attförstärka och utvidga det europeiska samarbetet och åstadkommaöverenskommelser i som leder inte bara till ett ökatflyktingmottagande utan också till en bättre fördelning avansvaret mellan länderna (yrkande1).Av skrivelsen framgår att regeringen lägger stor vikt vid detinternationella samarbetet inom flykting- ochmigrationspolitikens område och aktivt driver dessa frågor. konstaterade i sitt betänkande 1989/90:SfU16 harregeringen tidigare tagit initiativ till ett intensifieratsamarbete såväl mellan de europeiska länderna som mellan denordiska länderna. Utskottet framhöll särskiltkonsultationsgruppens arbete och arbetet inom den nordiskasamrådsgruppen på regeringsnivå för flyktingfrågor. Utskottetvill här särskilt framhålla också arbetet inom UNHCRsarbetsgrupp för varaktiga lösningar och skydd. Utskottet utgårfrån att regeringen även fortsättningsvis kommer att spela enaktiv roll på det internationella och nordiska planet. I fråganom en ny flyktingkonvention vill utskottet också framhålla detarbete som pågår inom UNHCRs arbetsgrupp för varaktiga lösningaroch skydd, innefattande en översyn av innehållet i ochinriktningen av UNHCRs mandat. Frågan berörs också inomkonsultationsgruppens arbete. Vidare vill utskottet hänvisa tillden beredning av flykting- och immigrationsutredningensbetänkande som pågår inom ochsom enligt utskottets mening bör avvaktas. Utskottet avstyrkermed det anförda bifall till motionerna Sf24 yrkandena 1, 7 och 9och Sf609 yrkandena 4 och6, Sf638 yrkande 1 i denna del ochSf640 yrkande 1 samt motionerna Sf614 och Sf646 yrkande 6 idessa delar.Såvitt avser önskemålet om flyktingpolitiska riktlinjer iEG-sammanhang vill utskottet först erinra om att frågorna ominvandringspolitik, asylpolitik och viseringspolitik sannoliktinte kommer att omfattas av ett . kommer dockinte att undgå att påverkas av en eventuell samordning av asyl-och flyktingpolitiken inom EG-området och har också uttrycktintresse för att delta. -- Utskottet utgår från att regeringendärvid beaktar behovet av att flyktingpolitiken harmoniseras ochav att en sådan harmonisering innebär en så generös politik sommöjligt. Motionärerna bör även i andra avseenden kunnatillgodoses utan något tillkännagivande. Bl.akonstaterar utskottet att regeringen i sin skrivelse pekat påbehovet av att det internationella samfundet söker konstruktiva-- inte restriktiva -- lösningar på flyktingproblemen. Också iövrigt utgår utskottet från att regeringen även i EG-sammanhangsträvar efter en så generös, rättssäker och human hantering avflyktingfrågor som möjligt, och utskottet anser att någottillkännagivande med anledning av motionerna Sf614 och Sf646yrkande6 inte heller behövs i dessa delar.Bengt m.fl. begär i motion Sf646 yrkande 5 etttillkännagivande om att bör ansöka om medlemskap i ovan framgått har numera beslutat att ansöka ommedlemskap i , och motion Sf646 yrkande 5 har därigenomtillgodosetts. Utskottet avstyrker bifall till motionsyrkandet.Lahja Exner anför i motion Sf634 att målet för de nordiskaländernas samarbete på det flyktingpolitiska området bör varaatt de nordiska länderna tillsammans tar ett solidariskt ansvarför världens flyktingar. Hon anser vidare att samarbetet börinnebära att en prövning i våra nordiska grannländer också skallkunna vara giltig för vår bedömning och att lagstiftningen bordege utrymme för att återförvisa en asylsökande tilldet land som prövat skyddsbehovet i förstone samt begär etttillkännagivande om prövningen av asylrätt.Utskottet har ovan redogjort för det samarbete på flykting-och invandringspolitikens område som bedrivs såväl inom Nordensom i vidare kretsar. Den av motionären särskilt angivna fråganom giltigheten inom av en asylprövning bör enligtutskottets uppfattning i första hand kunna diskuteras . Något tillkännagivande med anledning av motionSf634 anser utskottet inte vara påkallat, och utskottetavstyrker bifall till motionen.TillståndsfrågorAllmäntEnligt folkrätten bestämmer varje stat själv vilka regler somskall gälla för inresa på dess territorium. Någon generell rättför en utlänning att besöka en stat finns således inte.I utlänningslagen (1989:529) anges på vilka villkorutlänningar får resa in i och ut ur samt vistas och haanställning här. I lagen anges också under vilka förutsättningaren utlänning kan avvisas eller utvisas ur landet. Närmarebestämmelser om lagens tillämpning finns i den av regeringenutfärdade utlänningsförordningen (1989:547).En utlänning får enligt huvudregeln inte uppehålla sig iSverige utan att hauppehållstillstånd. Undantag gäller för medborgare i ,, eller . Bestämmelser om uppehållstillstånd,liksom om visering och arbetstillstånd, finns i 2kap.utlänningslagen. Uppehållstillstånd innebär enligt 2§tillstånd att resa in i och vistas i (tidsbegränsat uppehållstillstånd) eller utan tidsbegränsning(permanent uppehållstillstånd).Uppehållstillstånd skall i vissa fall ges till en utlänningenligt bestämmelserna om asyl. Uppehållstillstånd får ges utlänning om han har särskild anknytning till ellerom han av humanitära skäl bör få bosätta sig här. Detsammagäller om utlänningen har fått arbetstillstånd eller har sinförsörjning ordnad på något annat sätt. Regeringen fårföreskriva att uppehållstillstånd kan ges även i andra fall.Arbetstillstånd ges . Det får avse ett visst slagav arbete och förenas med de övriga villkor som behövs.Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter omarbetstillstånd.Uppehållstillstånd av asylskäl m.m.De svenska bestämmelserna om asyl finns intagna i 3kap.utlänningslagen. Enligt 4§ första stycket har flyktingar,krigsvägrare och s.k. de facto-flyktingar rätt till asyl.Definitionen av flykting (2§) överensstämmer med den somfinns i . används därför benämningenkonventionsflyktingar för dessa personer.Med krigsvägrare (3§) avses en utlänning som harövergett en krigsskådeplats eller som har flytt från sitthemland eller behöver stanna i för att undgå föreståendekrigstjänstgöring.Utöver konventionsflyktingar och krigsvägrare ger lagen skyddäven åt andra personer som inte vill återvända till sitt hemlandpå grund av de politiska förhållandena där och som har åberopattungt vägande omständigheter till stöd för detta. Det är härfråga om personer som inte har varit utsatta för eller löperrisk att drabbas av så allvarlig förföljelse att de börbetraktas som konventionsflyktingar men som ändå på grund av depolitiska förhållandena i hemlandet utsatts för eller riskerarså svåra trakasserier att det inte är rimligt att begära att deskall återvända dit. Bestämmelsen omfattar normalt inte den somhar tvingats att lämna sitt land på grund av yttre aggression,ockupation eller inbördeskrig eller som riskerar förföljelse pågrund av kön eller homosexualitet. Undantagsvis kan emellertiddessa omständigheter vara sådana att lagrummet ansestillämpligt. För de personer som avses används ofta termende facto-flyktingar.Begreppet asyl, som enligt den nya utlänningslagen används fördet tillstånd att uppehålla sig i som ges såväl tillkonventionsflyktingar som till krigsvägrare och defacto-flyktingar, innebär att använder ett asylbegreppsom i viss mån avviker från vad som är vedertagetinternationellt, nämligen att tala om asyl endast i samband medskydd åt konventionsflyktingar.Av humanitära skäl kan enligt 2kap. 4§ förstastycket2 utlänningslagen även andra utlänningar än de somomfattas av asylreglerna få stanna i . Uppehållstillståndav humanitära skäl har i praxis beviljats personer som flyttundan krig eller krigsliknande förhållanden som de riskerat attdrabbas av utan att ingå i någon krigsmakt. Uppehållstillståndpå denna grund har också beviljats personer som på grund avsjukdom eller andra personliga förhållanden bör få stanna iSverige. Bestämmelsen kan vidare omfatta personer som inte ärflyktingar men där förhållandena i det land till vilket deskulle behöva resa ändå är sådana att det ter sig inhumant atttvinga dem att återvända dit eller personer som riskerarallvarligt straff eller förföljelse på grund av kön ellerhomosexualitet. I vissa fall har uppehållstillstånd beviljatspersoner som i och för sig borde avvisas eller utvisas men dären verkställighet inte kan ske därför att det inte finns någotland där utlänningen tas emot. Uppehållstillstånd har också ivissa fall beviljats när det funnits en kombination avhumanitära skäl och släktanknytning, som i sig inte varittillräckliga.Varken konventionsflyktingar eller krigsvägrare och defacto-flyktingar har någon ovillkorlig rätt att få en iSverige. Asyl får nämligen vägras på följande grunder enligt3kap. 4§ andra stycket utlänningslagen.Om det av hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigareverksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet finnssynnerliga skäl att inte bevilja asyl.Om det beträffande en krigsvägrare eller de facto-flyktingfinns särskilda skäl att inte bevilja asyl.I vissa fall där utlänningen kan sändas tillbaka till annatnordiskt land enligt särskild överenskommelse.I annat fall med hänvisning till den s.k. förstaasylland-principen. Denna princip kan tillämpas om utlänningenföre ankomsten till har uppehållit sig i ett annat landän hemlandet och, om han återsänds dit, är skyddad motförföljelse eller, i förekommande fall, mot att sändas till enkrigsskådeplats eller till hemlandet och också mot att sändasvidare till ett annat land där han inte har motsvarande skydd.Om utlänningen har särskild anknytning till ett annat land ochdär är skyddad på det sätt som anges beträffande förstaasylland-principen.Regeringen får föreskriva undantag från förstaasylland-principen för de fall då utlänningens anknytning tillSverige är av sådan art att han inte bör nekas att få sinansökan om asyl prövad här.Med synnerliga skäl (andra stycket1) avses enligtmotivuttalanden (prop. 1954:41 s. 77, LU 14, rskr. 155 och prop.1975/76:18 s. 107, InU 24, JuU 15, rskr. 121 och 122) delssituationer då det av hänsyn till rikets säkerhet framstår somomöjligt att bevilja asyl, dels omständigheter som enligtGenèvekonventionen diskvalificerar en flykting frånkonventionens skydd. Sådana omständigheter kan vara brott motmänskligheten, krigsförbrytelser och liknande gärningar samtgrova icke-politiska brott före ankomsten till Sverige.Med särskilda skäl (andra stycket2) avses enligt förarbetenatill den tidigare utlänningslagstiftningen (prop. 1975/76:18 s.108 f., jfr även prop. 1983/84:144 s. 37 och prop. 1988/89:86 s.156) att förhållandena är sådana att det bedöms vara nödvändigtför att reglera invandringen. Det förutsattes inte att detskulle vara helt omöjligt att ta emot dessa utlänningar iSverige; för att skydd skulle vägras skulle det dock vara frågaom så många personer att det skulle medföra stora påfrestningarför det svenska samhället och den svenska flyktingmottagningenatt ta emot dem i . Beträffande de facto-flyktingaruttalades också att tyngden av de omständigheter utlänningenåberopar måste tillmätas betydelse vid avgörande av frågan omsärskilda skäl föreligger.Även om en utlänning inte får uppehållstillstånd, får han inteavvisas eller utvisas om det inte kan ske till ett land därutlänningen åtnjuter visst skydd. En utlänning får således inteavvisas eller utvisas till ett land där han riskerar dödsstraff,kroppsstraff eller tortyr (non-refoulementprincipen). Han fårinte heller annat än i yttersta undantagsfall sändas till ettland där han riskerar förföljelse. Inte heller får en utlänningsändas till ett land där han riskerar vidaresändning till någotsådant land.Regeringen fattade beslut i två enskildaasylärenden, där begäran om asyl avslogs med hänvisning tillbestämmelsen i 3kap. 4§ andra stycket2 utlänningslagen. Ibesluten hänvisade regeringen till att under de senasteåren i ökande omfattning fått ta emot asylsökande utlänningar.Det svenska mottagningssystemet för asylsökande hade successivtutökats men ändå varit pressat, främst på grundav tillströmningen av utlänningar till våra gränser men äventill följd av svårigheterna att bereda bostad åt sådanautlänningar som beviljats uppehålls- och arbetstillstånd. Ibesluten angavs vidare att ettsynnerligen stort antal utlänningar kommit till ochansökt om asyl. Detta hade lett till att vårt mottagnings- ochutredningssystem hade nått gränsen för sin förmåga; våramöjligheter att ta emot asylsökande skullekomma att vara ytterligt begränsade. Situationen var sådan attden i enskilda asylärenden skulle beaktas vid bedömningen avhuruvida sådana särskilda skäl förelåg som avses i 3kap. 4§andra stycket2 utlänningslagen. Efter överväganden omsituationen för sökandena i de enskilda fallen hade regeringenkonstaterat att grund för att bevilja asyl saknats. I dennabedömning låg att sökandena inte kunde anses ha ett särskiltstarkt skyddsbehov.Som redovisats i inledningen till detta betänkande har ettförslag till en sammanhållen flykting- och immigrationspolitiknyligen lagts fram av flykting- och immigrationsutredningen.Utredningen föreslår en viss förändring av systemet.Förändringen bygger på grundtanken att man bör göra en klarareskillnad mellan två huvudkategorier av asylsökande, den enabestående av sådana personer som bör ha en i princip ovillkorligrätt att få bosätta sig här om de har sökt sig hit, den andrabestående av flertalet övriga immigrationssökande.Den första kategorin avser främst dem som är flyktingar enligtGenèvekonventionen och därutöver nära anhöriga till här bosattapersoner och andra som kan åberopa mycket starka humanitäraskäl. Utredningen delar den i många olika sammanhang frånstatsmakternas sida uttalade uppfattningen att skall haen generös tillämpning av Genèvekonventionensskyddsbestämmelser. De som bedömts somflyktingar enligt konventionen och utlänningslagen harregelmässigt varit personer som riskerat förföljelse som riktatsig mot deras liv eller frihet, och utredningen förordar attäven andra allvarliga inskränkningar i den personliga frihetenhänförs till förföljelse. Till denna kategori bör emellertidenligt utredningen räknas även andra skyddsbehövande än sådanasom omfattas av . Det nuvarande skyddet förkrigsvägrare och de facto-flyktingar diskuteras tämligeningående. Utredningen föreslår att skyddsbestämmelserna för demutgår och att i stället till kategorin med en i principovillkorlig rätt till bosättning i landet förs fall där det medhänsyn till utlänningens särskilda behov av skydd eller eljestskulle vara uppenbart stridande mot humanitetens krav omuppehållstillstånd inte beviljades. Skyddsregeln blir enligtutredningen mindre långtgående än den nuvarande regeln tillskydd för de facto-flyktingar, men den skall å andra sidan intekunna sättas ur spel genom hänvisning till att det föreligger"särskilda skäl". Kategorin med den principiellt ovillkorligarätten till bosättning i landet skall vidare omfatta -- liksomhittills -- asylsökande som vid avvisning skulle riskeradödsstraff, kroppsstraff eller tortyr samt -- vilket i viss måninnebär en utvidgning i förhållande till gällande lag --asylsökande som skulle riskera annan omänsklig eller förnedrandebehandling eller bestraffning eller annan otillbörligförföljelse av allvarligt slag. -- Medlemmar av utlänningenskärnfamilj har enligt fast praxis rätt till uppehållstillståndoch skall också enligt utredningen ingå i denna kategori.Den andra kategorin immigrationssökande bör enligt utredningenutgöras av flertalet övriga sökande, oavsett om ansökan grundaspå anknytningsförhållande eller humanitära skäl som ej är av denstyrka som angetts. Till denna kategori får emellertidockså hänföras sådana flyktingar som inte sökt sig hit utan somtas ut direkt från främmande länder inom ramen för denfastställda flyktingkvoten. För denna kategori skallinvandringen -- på samma sätt som gäller förkvotflyktingar -- kunna vara reglerad genom i förväg fastställdaramar. Statsmakterna bör alltså kunna fastställa riktlinjer fördet antal uppehållstillstånd som högst bör meddelas för en vissperiod, och dessa ramar skall kunna ändras, om tillströmningenav spontaninvandrare med en i princip ovillkorlig rätt att fåstanna blir större än beräknat.Regeringens s.k. decemberbeslut har föranlett fleramotionsyrkanden. Ett stort antal motionsyrkanden har ocksåväckts rörande skyddsbehovet för olika kategorier asylsökande.Carl Bildt m.fl. anser i motion Sf609 att -- fram till dessatt en flyktingkonvention som speglar dagens och morgondagensflyktingpolitiska situation på ett bättre sätt än den nuvarandehar kunnat förverkligas -- bedömningen av flyktingskäl enligtdecemberbeslutet bör ligga fast. Det är enligt motionärernaviktigt att riktlinjerna för flyktingpolitik är fastaoch konsekventa och att vårt land ger klara signaler tillutlandet om de regler som gäller. De begär därför att riksdagenbeslutar om en sådan permanentning av asylrättsbedömningen(yrkande5).Gullan m.fl. anser i motion Sf615 att varje baltiskflykting som kommer till skall ges rätt att stanna häroavsett om det rör sig om värnpliktsvägran eller andra skäl, ochde begär ett tillkännagivande härom. I dessa ärenden måste detenligt motionärerna röra sig om "särskilt skyddsvärda fall" ochnågot frångående av tidigare praxis behöver således inte ske. Imotion Sf647 anför m.fl. att unga balter som flyrfrån den sovjetiska värnplikten gör det för att de anser att deninnebär värnplikt i en ockupationsarmé och att dennauppfattning stöds av de lagstiftande församlingarna i debaltiska staterna. Motionärerna anför vidare att enockupationsmakt inte har rätt att kräva tjänstgöring avmedborgare i ockuperade områden och att det mot denna bakgrundfinns skäl att ge de baltiska ungdomar som har den politiskauppfattningen att de tvingas tjänstgöra i en ockupationsarmémöjlighet att stanna i . De begär ett tillkännagivandehärom.Bengt m.fl. anför i motion Sf646 attdecemberbeslutet var en av regeringens mest flagrantainskränkningar i flyktingarnas rättssäkerhet och att det måsteupphävas. klarade av lika många asylsökande år1990 som . Flera förläggningar läggs ned därför att deinte behövs längre. I kommunerna finns tomma mottagningsplatserdärför att det inte finns så många flyktingar att skicka ut tilldem. kom ungefär hälften så många asylsökandeper månad som . De motiv som anfördes för beslutetföreligger enligt motionärerna således inte längre, och de begärett tillkännagivande om att inskränkningarna i flyktingpolitikensom infördes bör avskaffas (yrkande 9). Imotionen påpekas att större delen av de miljoner som tagit sintillflykt till flyktingläger i tredje världen och står underUNHCRs beskydd torde vara de facto-flyktingar och att det ärbland dem tar ut kvotflyktingar. Motionärerna framhållervidare att de facto-flyktingar ibland kan ha ett skyddsbehov somt.o.m. är starkare än andra flyktinggruppers och att humanitetendärför kräver att svensk lagstiftning innehåller formuleringarsom täcker de facto-flyktingarnas behov av skydd. De begär etttillkännagivande om behovet av skydd åt de facto-flyktingar(yrkande10).Erling anser i motion Sf602 att regeringens beslut idecember 1989 är ett direkt hot mot baltiska asylsökande somflytt från militärtjänstgöring i och derasmöjlighet att kunna få en i . Regeringen bördärför enligt motionären omgående upphäva beslutet, och hanbegär ett tillkännagivande om det anförda. I motion Sf611 anförHåkan m.fl. att den mer restriktivasvenska flyktingpolitiken medfört att värnpliktsvägrare frånEstland, och riskerar att sändas tillbaka tillSovjetunionen sedan de sökt asyl i . Dessa ungdomar harenligt motionärerna flytt framför allt därför att de anser attden sovjetiska armén är en ockupationsarmé och attockupationsmakter enligt internationell konvention inte har rättatt kalla in ockuperade länders medborgare till krigstjänst.Denna politiska uppfattning är enligt motionärerna tillräckligtskäl för att inga baltiska värnpliktsvägrare skall sändastillbaka till , och till detta kommer mycket starkahumanitära skäl. Motionärerna begär ett tillkännagivande om detanförda (yrkande1).Håkan m.fl. anför i motion Sf648 att det, om storagrupper av flyktingar försöker ta sig till , kommer attbli omöjligt att behandla dem så som vi behandlartraditionellt asylsökande och att människor som drivits hemifrånpå grund av svält, inbördeskrig eller miljökatastrofer inte kankategoriskt avvisas med motivet att de inte utsätts för politiskförföljelse. De begär ett tillkännagivande om beredskap för ensituation vid stora flyktingströmmar (yrkande 1).