bet · GE01JuU34 · 1991-05-14 00:00:00 — Detta innebär att det grundläggandekriteriet för tvångsvård enligt regeringsförslaget blir detsammaoavsett om vederbörande vårdas med stöd av den administrativavårdlagstiftningen eller ges vård som en påföljd för brott.I propositionen (s. 453) understryker justitieministern attbegreppet allvarlig psykisk störning är avsett att ha en någotsnävare innebörd än det nuvarande begreppet psykisk sjukdom iden nuvarande lagen om sluten psykiatrisk vård. Å andra sidanhar begreppet i förhållande till uttrycket sinnessjukdom i BrBen något vidare innebörd. En viktig konsekvens är vidare,framhåller hon, att jämställdhetsbegreppet kan avskaffas och atten del av de fall som åtminstone tidigare i rättstillämpningenkommit att omfattas av jämställdhetsbegreppet inte kommer attfalla in under det nya uttrycket allvarlig psykisk störning.I motionerna Ju13 och Ju14 yrkas avslag på förslaget om nyterminologi. I motion Ju13 uttalas att begreppet psykiskstörning över huvud taget inte bör användas och att endast densom lider av en väldefinierad psykisk sjukdom bör kunna dömastill vård. I motion Ju14 framhålls tvärtom att det är positivtatt begreppen sinnessjukdom och sinnesslöhet byts ut mot psykiskstörning men att förslaget bör jämkas på ett sådant sätt attgruppen jämställda alltjämt kommer att kunna särbehandlas. Enökning av antalet psykiskt sjuka intagna påkriminalvårdsanstalterna kan inte accepteras, ansermotionärerna.Socialutskottet har i sitt yttrande till justitieutskottet(bilaga 2 s. 66 f) tillstyrkt regeringsförslaget i denna del ochföreslagit att justitieutskottet avstyrker bifall till häraktuella motioner.Justitieutskottet har ställt sig bakom tanken att detnuvarande systemet med straffrättslig särbehandling av psykisktstörda lagöverträdare skall behållas. Avgränsningen av vilkalagöverträdare som kan komma i fråga för särbehandling blir dåav avgörande betydelse. Som framgått i det föregående har --enligt utskottets mening befogad -- kritik riktats mot dennuvarande avgränsningsregeln i 30 kap. 6 § BrB. Det är enligtutskottets uppfattning nödvändigt att på ett tydligare sätt göraden avgränsningen. är det, som utskottet anförde isitt yttrande (bilaga 1 s. 55) till socialutskottet, lämpligtatt grundkriteriet för psykiatrisk tvångsvård är detsammaoavsett om vården ges som påföljd för brott eller sker med stödav vårdlagstiftningen.Utskottets utgångspunkt är således att samma sjukdomsbegreppbör väljas i BrB och i vårdlagstiftningen. I propositionenföreslås att det begreppet skall vara psykisk störning och attdet för ett tvångsingripande skall krävas att det handlar om enkvalificerad störning; det skall vara fråga om en allvarligpsykisk störning. Enligt propositionen ansluter begreppetpsykisk störning till vedertagen medicinsk terminologi (se s.85). Utskottet har inga invändningar mot att det används.Det sagda innebär att utskottet avstyrker bifall till motionJu13. Utskottet vill beträffande tanken i motionen att endastden som lider av en väldefinierad psykisk sjukdom skallkunna dömas till vård tillägga att en sådan ordning skulleinnebära en alltför kraftig inskränkning i möjligheterna att tahänsyn till den tilltalades psykiska tillstånd.Även med det nya begreppet finns -- självklart --avgränsningssvårigheter som dock enligt utskottets mening kanbemästras.Utskottet vill här först hänvisa till justitieministerns ovanredovisade uttalande om tolkningen i stort av det nya begreppet.Utskottet konstaterar att innebörden är bl.a. att vissa personersom kan bli föremål för straffrättslig särreglering intekommer att kunna bli det i fortsättningen. Detta är enligtutskottets mening sakligt befogat, och utskottet vill slå fastatt det också enligt utskottets mening är en fördel attjämställdhetsbegreppet avskaffas.Utskottet kan således inte heller tillstyrka bifall tillmotion Ju14 i här behandlade delar.När det sedan gäller frågan om vilka tillstånd som bör fallaunder begreppet allvarlig psykisk störning vill utskottethänvisa till vad socialministern anför i propositionen och tillden vägledande uppräkning hon gör där (s. 84 ff). Uppräkningenär dock som framhålls inte avsedd att vara uttömmande utan enbedömning av om störningen är allvarlig måste alltid görasutifrån både störningens art och dess grad. Med art avses dåtypen av störning och med grad omfattningen av det ingrepp ipersonligheten som störningen orsakar.Beträffande tolkningen framhåller socialutskottet härutöver isitt yttrande (bilaga 2 s. 66 f) till justitieutskottet attytterligare vägledning från kan behövas. Sådanavägledande anvisningar får givetvis betydelse också för dennärmare avgränsningen av de fall som skall omfattas av denstraffrättsliga särregleringen, anser socialutskottet, och anförvidare att det härigenom skapas goda förutsättningar förenhetliga bedömningar.Justitieutskottet vill för sin del understryka att det inte ärmöjligt att i lagtext räkna upp alla de tillstånd som avsesfalla under begreppet allvarlig psykisk störning. Här som iandra sammanhang blir domstolarnas praxis avgörande, och vad somanförts i lagens förarbeten tjänar därvid som vägledning. Närdet gäller rent medicinska bedömningar kommer naturligtvis ocksåsocialstyrelsens anvisningar och inte minst yttranden tilldomstolarna att spela roll. Utskottet vill i detta sammanhangunderstryka vikten av att den nya regleringen tillämpas på ettsådant sätt att den avsedda begränsningen i fråga om personersom kan dömas till psykiatrisk vård verkligen kommer till stånd.Sammantaget tillstyrker justitieutskottet alltså förslaget ipropositionen i denna del.Särskild utskrivningsprövningNär en domstol överlämnar en lagöverträdare tillrättspsykiatrisk vård skall den enligt förslaget i vissa fall fåförordna att frågan om vårdens upphörande skall avgöras avlänsrätt i första instans i stället för av chefsöverläkaren.Åklagaren skall ges tillfälle att yttra sig till länsrätten, ochhan får rätt att överklaga ett beslut om att vården skallupphöra. Förutsättningen för en sådan särskildutskrivningsprövning är att brottet har begåtts under påverkanav en allvarlig psykisk störning och att det till följd av denpsykiska störningen finns risk att lagöverträdaren återfaller ibrott av allvarligt slag.Regeringsförslaget utgår från behovet att i vissa fall få tillstånd ett förstärkt samhällsskydd.Sålunda framhåller justitieministern (s. 466) att det ärangeläget att det för vissa fall finns en ordning som särskiltsyftar till att behovet av samhällsskydd blir tillgodosett, ochhon anser att skyddsaspekterna måste beaktas noga i de fall därdet finns en beaktansvärd risk för återfall i brott. Honframhåller också att sådana bedömningar är vanskliga att göraoch att det är väsentligt att det sker en omsorgsfull prövningefter noggranna kriterier. Hon framhåller att det utifrån sakligsynpunkt är en lämplig ordning att brottmålsdomstolen gör denbedömningen, inte minst med hänsyn till den allsidiga utredningtill stöd för bedömningen av risken för återfall i brott som iallmänhet föreligger i ett brottmål.I motion Ju14 görs invändningar mot förslaget. De grundar sigfrämst på svårigheten för domstolen att bedöma återfallsrisken.I fråga om särskild utskrivningsprövning har socialutskottetyttrat sig till justitieutskottet, och justitieutskottet haryttrat sig till socialutskottet.Båda utskotten har kommit fram till att regeringsförslaget börbifallas.Justitieutskottet anförde i sitt yttrande (bilaga 1 s. 50)till socialutskottet att utskottet delade socialministernsuppfattning att den rättspsykiatriska vården i här aktuella fallbör fortgå så länge det, till följd av den psykiska störning hoslagöverträdaren som föranlett beslutet om särskildutskrivningsprövning, finns risk att han återfaller i brott avallvarligt slag. Utskottet ansåg vidare att vården inte hellerbör upphöra så länge det annars med hänsyn till hans psykiskatillstånd och personliga förhållanden i övrigt är påkallat medrättspsykiatrisk vård. Utskottet underströk också att det måstegöras en avvägning mellan de rent medicinska förutsättningarnaför psykiatrisk tvångsvård och de starka skyddsintressen som görsig gällande. Utskottet ansåg för sin del att förutsättningarnaför upphörande av vård som är förenad med särskildutskrivningsprövning jämte det särskilda förfarandet, däråklagaren ges en betydelsefull uppgift att bevakaskyddsintressena, utgör en lämplig avvägning.Utskottet har alltjämt denna uppfattning.Utskottet vill tillägga att frågan om möjligheten att förutseåterfall i brott är ett klassiskt problem inom straffrätten. vill understryka att det här i första hand handlar omatt se till att risken för att den psykiska störningen ledertill återfall i vissa allvarliga fall blir föremål för enkvalificerad bedömning av domstol innan vården upphör ellerpermission beviljas. Den bedömningen bör, till skillnad frånsjälva beslutet om särskild utskrivningsprövning, inte ta siktepå en framtida återfallsrisk utan den bör avse situationen i ettmer närliggande tidsperspektiv. Utskottet har svårt att se attnågra principiella invändningar kan riktas mot den ordningen.Som framgått anser utskottet att bör avslå motionJu14 i denna del.Behandlingen av psykiskt utvecklingsstörda lagöverträdarePsykisk utvecklingsstörning faller under begreppet psykiskstörning. Den nya lagen om psykiatrisk tvångsvård är emellertidinte avsedd att tillämpas på psykiskt utvecklingsstörda, ochundantag görs för denna grupp (se 3 § andra stycket). Psykisktutvecklingsstörda skall i stället i princip vårdas enligt lagen(1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstördam.fl. (omsorgslagen) som bygger på frivillighet. Enligt lagen(1985:569) om införande av nyssnämnda lag (införandelagen) gesdock alltjämt viss, om än begränsad, möjlighet att vårdapsykiskt utvecklingsstörda under tvång i specialsjukhus, ochnyintagning i sådant sjukhus får ske om det finns synnerligaskäl. slås det i införandelagen fast attspecialsjukhusen skall avvecklas. återstår endast ett sådantsjukhus, Salberga sjukhus.I straffrättsligt hänseende saknas ett sådant undantag som deti förslaget till lag om psykiatrisk vård. Det innebär att denstraffrättsliga särregleringen för psykiskt stördalagöverträdare blir tillämplig även på psykisktutvecklingsstörda. För psykiskt utvecklingsstörda gäller alltsåatt den allmänna straffminskningsgrunden i 29 kap. 3 § förstastycket 2 BrB är tillämplig. Likaså gäller förbudet motfängelsepåföljd i 30 kap. 6 § BrB vid en utvecklingsstörning somär så kvalificerad att den utgör en allvarlig psykisk störning(jfr sinnesslöhet). Och situationer kan också tänkas när enperson med en sådan kvalificerad utvecklingsstörning som nyssnämnts dessutom lider av en psykisk störning som kräverpsykiatrisk behandling. Under sistnämnda förhållanden kan en dompå rättspsykiatrisk vård komma i fråga.Enligt förslaget tas möjligheten till dom på vård ispecialsjukhus bort.I motionerna Ju14 och So500 begärs att den sistnämndamöjligheten skall behållas. I motion So500 ses denna åtgärd somtillfällig i avvaktan på en utredning om omhändertagandet avpsykiskt utvecklingsstörda som begått brott.Omsorgslagstiftningen bygger på att bl.a. kvarvarandespecialsjukhus skall avvecklas i den takt de ekonomiskaförutsättningarna och hänsynen till de institutionsboendemedger. Nyintagning i specialsjukhus får bara ske om det finnssynnerliga skäl. Avsikten vid omsorgslagens införande var attfrågan om tvångsvård skulle prövas i samband med det häraktuella lagstiftningsärendet.I propositionen (s. 186) kommer socialministern fram tillslutsatsen att möjligheten att övergångsvis besluta omtvångsvård av psykiskt utvecklingsstörda visserligen inte kanavvecklas i förevarande sammanhang men att den inriktningenalltjämt ligger fast. Hon anför vidare att börges i uppdrag att följa tillämpningen av övergångsreglerna omtvång i införandelagen och att redovisa gjorda erfarenheter . Frågan om upphävande av tvångsbestämmelserna bördärefter åter prövas.Justitieministern anför (s. 471) att hon mot den bakgrundenanser det naturligt att ta till vara de möjligheter som kanfinnas att nu avskaffa påföljden överlämnande till vård ispecialsjukhus. Hon anser således inte att lagrådets kritik motförslaget i denna del (se s. 419) är av den arten att förslagetinte bör genomföras. Tvärtom anser hon att den situationlagrådet tagit upp i sitt yttrande är av extremundantagskaraktär om den ens kan tänkas uppstå irättstillämpningen. Härutöver hänvisar hon till att det tillsvidare alltjämt kommer att finnas möjlighet att i administrativordning omhänderta psykiskt utvecklingsstörda för tvångsvård.Till synnerliga skäl för nyinskrivning räknas som hon anmärkerjust att den psykiskt utvecklingsstörde gjort sig skyldig tillbrott (se prop. 1984/85:176 s. 83). Hon tillägger, alltjämt motlagrådets resonemang, att hon också anser det sakligt motiveratatt det även i fortsättningen kommer att finnas möjlighet föråklagaren att underlåta åtal i lägen då öppen vård kommer tillstånd för den som är psykiskt störd eller psykisktutvecklingsstörd trots att motsvarande möjlighet enligtförslaget inte står domstolen till buds när det gällerpåföljdsval.Socialutskottet har i sitt yttrande (bilaga 2 s. 73) tilljustitieutskottet inte funnit några vägande skäl för att behållapåföljden överlämnande till särskild vård i specialsjukhus förpsykiskt utvecklingsstörda. understrykersocialutskottet vikten av att det finns vårdresurser förpsykiskt utvecklingsstörda lagöverträdare som beaktar derassärskilda vårdbehov. föreslår attjustitieutskottet avstyrker bifall till här aktuellamotionsyrkanden.Justitieutskottet konstaterar att behandlingen av de psykisktutvecklingsstörda ställer särskilda krav på vårdresurser m.m.inom kriminalvården. Allmänt sett anser utskottet att fängelsebör användas med stor försiktighet i dessa fall. Skyddstillsynoch böter är, enligt utskottets uppfattning, de påföljder som iförsta hand bör komma i fråga.Det föreslagna regelsystemet innebär också, liksom för övrigtäven det nuvarande, att psykiskt utvecklingsstörda endastundantagsvis kommer att dömas till fängelse, och inom frivårdenär möjligheten att individualisera åtgärderna större än påanstalterna. I de få fall en fängelsedom likväl blir nödvändigankommer det på kriminalvården att se till att den psykisktutvecklingsstördes behov av särskilt omhändertagandetillgodoses.Mot den här angivna bakgrunden och med det synsätt utskottetnu anlagt kan utskottet inte se att det skulle vara lämpligt attbehålla möjligheten att överlämna psykiskt utvecklingsstördatill vård i specialsjukhus. Tvärtom skulle en sådan ordningriskera att permanenta möjligheten till tvångsvård av psykisktutvecklingsstörda, något som strider mot den grundläggandeprincipen om frivillighet i omsorgslagen, och den skulle göradet svårare att avstå från möjligheterna tilltvångsingripanden i införandelagen. Utskottet avstyrker alltsåbifall till motionerna Ju14 och So500 i denna del. Utskottet kaninte heller ställa sig bakom utredningsyrkandet i motion So500,och utskottet avstyrker bifall till det.Psykiatrisk vård på kriminalvårdsanstalterna m.m.Regeringsförslaget beräknas medföra att antalet psykisktstörda lagöverträdare på kriminalvårdsanstalterna kommer attöka. Detta är en följd av att vissa av de psykiskt stördapersoner som faller inom gruppen jämställda ifortsättningen kommer att dömas till fängelse. Ökningenuppskattas av till omkring 100 personerper år. Flertalet av dem förmodas ha begått allvarliga brott ochha relativt långa strafftider.Detta kommer att ställa nya krav på kriminalvården.Som framgår av propositionen (s. 190 ff) visar olikautredningar liksom erfarenheterna inom kriminalvården att depsykiatriska vårdbehoven hos de intagna ikriminalvårdsanstalterna är omfattande. Andelen psykiskt stördalagöverträdare inom kriminalvården som helhet har dessutom redansedan några år ökat, något som sannolikt är en följd av denförändrade påföljdspraxis som utskottet noterat tidigare i dettabetänkande.Samtidigt som problemen med de psykiskt störda lagöverträdarnahar förvärrats på kriminalvårdsanstalterna och häktena harkriminalvårdens egna psykiatriska vårdresurser starktreducerats. Här kan nämnas att kriminalvården i slutet av1970-talet disponerade omkring 260 vårdplatser för psykiatriskvård inom den egna organisationen. rör det sig om ettsjuttiotal platser fördelade på fem kriminalvårdsanstalter. Tillgrund för platsreduceringen låg den s.k.normaliseringsprincipen, som i detta sammanhang innebär att deintagna skall ha samma rätt som andra att anlita samhälletsreguljära vårdresurser.Det har emellertid visat sig att det är svårt att förverkliganormaliseringsprincipen för intagna med psykiatriska vårdbehov.Härtill kommer att psykiatrins snabba omvandling motsektorisering och avinstitutionalisering fått negativaåterverkningar för kriminalvårdens del. Socialministern anför ipropositionen (s. 191) att hon fått intrycket att desektoriserade psykiatriska klinikerna, som i första hand skallsvara för insatser vid behov av sluten psykiatrisk vård, oftainte anser sig ha resurser att bereda vård för intagna ikriminalvårdsanstalter, vilka upplevs som en svårbehandladpatientgrupp. Till bilden hör också, anför hon, att det råderstor brist på slutenvårdsplatser vid psykiatriskaspecialenheter.Socialministern anför vidare att hon trots detta anser att detfinns starka skäl att hålla fast vid normaliseringsprincipenäven . Det främsta skälet härför är atterfarenheterna entydigt visar att kriminalvården inte har sammaförutsättningar som den allmänna hälso- och sjukvården attrekrytera kvalificerad sjukvårdspersonal. Den psykiatriska vårdsom kriminalvården skulle kunna erbjuda skulle, anser hon, bliav betydligt sämre kvalitet än den vård som äger rum inom denallmänna hälso- och sjukvården. Därtill kommer, anförsocialministern avslutningsvis, att det inte kommer att framståsom ekonomiskt försvarbart att bygga upp parallellavårdresurser. Hon anser därför att det är nödvändigt attsjukvårdshuvudmännen utvecklar vårdresurser som tillgodoser ävenden här aktuella gruppens vårdbehov, och propositioneninnehåller förslag som är ägnade att styra utvecklingen i denriktningen.Detta är emellertid inte tillräckligt.Visserligen har utskottet tidigare understrukit betydelsen avnormaliseringsprincipen när det gäller den psykiatriska vårdeninom kriminalvården (se 1989/90:JuU9 s. 18), och utskottet haralltjämt den uppfattningen i princip. Men det kan också med foghävdas att utvecklingen hunnit förbi den punkt där det ärtillräckligt att hänvisa till normaliseringsprincipen.Kriminalvården står nu inför en svårbemästrad situation, där detframstår som i hög grad tveksamt om sjukvårdshuvudmännen tar detansvar som åvilar dem. Utskottet vill här också hänvisa till attutskottet ärende anförde att det skulle krävas ökaderesurser till kriminalvården om resultatet av det nu aktuellalagstiftningsarbetet blev att allt fler psykiskt stördalagöverträdare blev föremål för kriminalvårdsinsatser.Mot den här angivna bakgrunden anser utskottet att regeringenmåste ägna särskild uppmärksamhet åt kriminalvårdens resurserför de psykiskt störda lagöverträdarna. Utskottet vill som sinmening uttala att garantier krävs för att de resurser somfrigörs hos sjukvårdshuvudmännen, när antalet personer som dömstill psykiatrisk tvångsvård minskar, också i fortsättningenkommer kriminalvårdens klienter till del. Utskottet villtillägga att det här inte enbart handlar om sjukvårdsresurser.Också förhållandena rent allmänt i anstalterna kommer attpåverkas av reformen, och det framstår för utskottet somuppenbart att det uppkommer behov av extra resurser för attmöjliggöra ett mänskligt och värdigt omhändertagande av den nyaklientgruppen. Detta behov måste tillgodoses.Vad utskottet nu anfört bör som sin mening medanledning av motionerna Ju16, Ju18, Ju615, Ju804 (1989/90),Ju804 (1990/91) och Ju821 ge regeringen till känna.När det gäller yrkandet i motion Ju18 om en omfördelning avrättsvårdens resurser till frivården konstaterar utskottet attden frågan får behandlas i den för budgetfrågor sedvanligaordningen. Någon anledning för att göra ett uttalandei saken finns inte, och utskottet avstyrker bifall till motioneni denna del.Övriga motionsyrkandenI propositionen läggs fram förslag som innebär att behovet avrättspsykiatriska undersökningar minskar och att dessa i mångafall skall kunna ersättas med ett läkarintyg enligt 7 § lagen(1964:542) om personundersökning i brottmål. Ett sådantläkarintyg skall enligt förslaget endast få utfärdas av enspecialist i rättspsykiatri.Utskottet har i sitt yttrande till socialutskottet (bilaga 1s. 54) ställt sig bakom förslaget.I motion Ju14 påpekar motionärerna att propositionen inteinnehåller något förslag om förändring av reglerna för dessaintyg vilket motionärerna anser hade varit motiverat.Socialutskottet konstaterar i sitt yttrande (bilaga 2 s. 76 f)till justitieutskottet att här aktuella intyg utgör enkvalificerad form av §7-intyg som förutsätter en betydligt meromfattande undersökning av den tilltalade än de nuvarandeläkarintygen. understryker attläkarundersökningen måste inrymma en klinisk bedömning av dentilltalade. föreslår att justitieutskottetavstyrker bifall till motionen i denna del.Justitieutskottet har samma uppfattning. Härutöver villutskottet tillägga att lagrummet i sin föreslagna lydelse ocksåinnehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighetregeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avfattningen avintyget. Utskottet förutsätter att sådana bestämmelser kommeratt tillföras KK (1964:567) med vissa bestämmelser angåendetillämpningen av lagen om personundersökning i brottmål.Anledning saknas för att göra en detaljregleringbeträffande just här aktuella intyg. Utskottet avstyrker bifalltill motion Ju14 i denna del.Till sist tar utskottet upp ett antal yrkanden i motionernaJu615, Ju638 och Ju804 som väcktes . Yrkandena går bl.a. ut på att snabbaåtgärder beträffande de psykiskt störda lagöverträdarna behövs.Motionerna bör inte föranleda någon åtgärd från sida.Utskottet avstyrker bifall till dem.ÖvrigtUtskottet har under ärendets handläggning uppmärksammat attföljdlagstiftning blir aktuell på flera områden omregeringsförslaget antas. Ett sådant ärende aviseras också ipropositionen. Utskottet vill i anslutning härtill erinra omsitt ställningstagande till frågan om chefsöverläkarensskyldighet att underrätta målsäganden vidrymning (se bilaga 1 s. 51 f). Utskottet förutsätter således attden frågan uppmärksammas i det lagstiftningsärendet.I övrigt har utskottet ingenting att anföra med anledning avpropositionen och motionerna.Utskottet vill i detta sammanhang föreslå attbesluta om viss lagstiftningsteknisk anpassning beträffandelagen (1962:381) om allmän försäkring. under riksmötetbeslutade om viss ändring av 20 kap. 9 § medikraftträdande (prop. 1990/91:68, JuU10,rskr. beslutade om ytterligare ändring avlagrummet med ikraftträdande den dag regeringen bestämmer (prop.1990/91:80, JuU18, rskr. Vid denna ändring beaktades denlydelse lagrummet givits genom den först nämnda ändringen.Enligt vad utskottet nu inhämtat avser regeringen att den 23 majbesluta att den senare vidtagna ändringen skall träda i kraftden . För tiden fr.o.m. den dagen till dess att denförst beslutade ändringen träder i kraft börlagrummet ges en lydelse som inte påverkats av den förstbeslutade ändringen. Och fr.o.m. den sistnämnda tidpunkten börlagrummet ges en ny lydelse med beaktande av den ändring somträder i kraft . Detta bör ske på det sätt somframgår av utskottets hemställan nedan.Riksdagens beslutBeträffande förslaget till lag om ändring i lagen (1972:260)om internationellt samarbete rörande verkställighet avbrottmålsdom (mom. 10 nedan) vill utskottet peka på kravet i 10kap. 5 § tredje stycket regeringsformen på särskildbeslutsordning. beträffande avslag på propositionen bilaga 2 m.m.att avslår motionerna 1990/91:Ju13 yrkande 1,1990/91:Ju15, 1990/91:Ju17, 1990/91:Ju802 yrkande 18 och1990/91:Ju804 yrkande 6,res. 1 (m)res.