bet · GE01KU30 · 1991-05-21 00:00:00 — Enligt kommitténs förslag skulle det som ett led iterroristbekämpningen under vissa förhållanden bli tillåtet försäkerhetspolisen att använda sig av elektronisk avlyssning. Iabolitionsansökan sägs att målet om olovlig avlyssning på ettavgörande sätt skulle påverkas om förslag leddetill lagstiftning.Abolitionsansökan delgavs åklagarna i målet, riksåklagaren ochsäkerhetspolisen. riksåklagaren meddeladeefter konsultation med övriga åklagare i somderas samfällda bedömning att utredningens intressen intemotiverade abolition. Chefen för säkerhetspolisen någon tveksamhet om hur förslagpåverkade rättegången men ansåg att abolition var utesluten idet läge som rådde. Inte heller åklagarna i målet ansåg attabolition borde beviljas. ansökan avslogs av regeringenden 16 augusti 1990.Justitieminister har vid utfrågningen införutskottet förklarat att hennes egen uppfattning som jurist äratt om stiftat lag i enlighet med SÄPO-kommitténsförslag skulle detta inte få någon direkt betydelse för utgångenav rättegången om olovlig avlyssning. Det skulle enligtjustitieministern möjligen ha betydelse för påföljdsfrågan, meninte för ansvarsfrågan.Utskottets granskning i nu berörda avseende har inte gettanledning till något uttalande.Regeringen kom också att på olika sätt befatta sig medsekretessfrågor i samband med rättegångens genomförande.Stockholms tingsrätt begärde beslut ompersonalkontroll inför den förestående rättegången om olovligavlyssning. Regeringen biföll tingsrättens hemställan. Ärendethar redovisats i en inom upprättadpromemoria (bilaga A16).Vidare hänsköt tingsrätten till regeringen en begäran omutbekommande av de delar av förundersökningsprotokollet som inteoffentliggjorts. Regeringen fann i beslut den 19 april 1990att sekretess enligt 5kap. 1 § första stycket gällde för dessauppgifter och avslog därför framställningen.I 36 kap. 5 § första stycket stadgas att densom till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1 §sekretesslagen eller någon bestämmelse, till vilken hänvisas inågot av dessa lagrum, inte får lämna en uppgift inte heller fårhöras som vittne om denna utan tillstånd från den myndighet ivars verksamhet uppgiften har inhämtats.Säkerhetspolisen beslöt jämlikt 36 kap.5 § på framställning från åklagarna om ivilken utsträckning de tjänstemän vid säkerhetspolisen somvittnade i rättegången skulle ha möjlighet att svara på frågorrörande de sekretessbelagda uppgifter de tagit del av itjänsten. I beslutet medgavs endast att de berörda tjänstemännenskulle få höras som vittnen om de förhållanden som blivit kändagenom de förhör med dem som ägt rum under förundersökningen.Säkerhetspolisen grundade sitt beslut på uppfattningen att dessverksamhet tillhör totalförsvaret och att det kan vålla fara förrikets säkerhet, om uppgifter om bl.a. dess organisation,verksamhet och arbetsformer lämnas ut. Enligt säkerhetspolisenskyddas därmed uppgifter om säkerhetspolisen av sekretess enligt2kap. 2§ sekretesslagen.Säkerhetspolisens beslut utsattes för viss kritik. F.d.hovrättslagmannen hävdade i en tidningsartikelbl.a. att bestämmelsen i 2 kap. 2 § sekretesslagen inte gav stödåt sekretess med ändamål att skydda spaningsverksamhet,uppgiftslämnare eller över huvud taget enskilda personer.Skyddsintressena är bara landets intressen, rikets säkerhet ochlandets försvar.Regeringen beslöt efter framställningfrån åklagarna om undantag från den av säkerhetspolisenbeslutade sekretessen. Undantaget från sekretessen skall dockenligt regeringsbeslutet inte gälla uppgifter om1. säkerhetspolisens nuvarande organisation,2. internationellt samarbete på område;uppgift får dock lämnas om former för och tillvägagångssätt ivisst fall vid sådant samarbete, förutsatt att identiteten hosutländskt samarbetsorgan inte röjs,3. uppgifter som är ägnade att röja identiteten hos personersom lämnat förtrolig information till säkerhetspolisen (s.k.källor) eller hos personer som är eller varit befattningshavareeller uppdragstagare hos säkerhetspolisen,4. andra arbetsmetoder hos säkerhetspolisen än de som äraktuella i målet.Civilminister . Å. har vid utfrågning införutskottet närmare utvecklat regeringens syn på detta ärende,bilaga beslöt att en intendent vidsäkerhetspolisen skulle få närvara under hela rättegången ochatt de säkerhetspoliser som vittnade skulle ha möjlighet attkonferera med denne rörande tystnadspliktens omfattning. Dettabeslut liksom vissa andra frågor kring rättegångens genomförandekommer enligt vad utskottet inhämtat sannolikt att bli föremålför granskning av justitieombudsmannen. Frågorna kring sekretessunder rättegången och målsägarnas rätt att närvara kommerdärtill att avhandlas vid hovrättsförhandlingarna i målet.Utskottet har i avvaktan på den fortsatta rättsligaprocessen i avlyssningsmålet och JOs utredning beslutat attutöver denna redovisning inte nu göra någon närmare granskningeller bedömning av regeringens befattning med frågan omsekretess i samband med rättegången vid tingsrätt.Vid sin granskning 1989 av regeringens befattning med den s.k.Ebbe Carlsson-affären hade utskottet tillgång tillförundersökningsmaterialet i det nu pågående målet om olovliginförsel av avlyssningsutrustning. För att inte störa denrättsliga processen avstod dock utskottet från att vidutfrågningarna med några av de nu tilltalade närmare beröraomständigheterna kring denna införsel. De berörda personernahade för övrigt, när de accepterat att framträda införutskottet, angett att de inte hade för avsikt att besvara frågormed direkt anknytning till förundersökningen. Det kan av bl.a.detta skäl inte uteslutas att det i den nu pågående rättegångenrörande olovlig införsel framkommer uppgifter som ger utskottetanledning att inhämta ytterligare information för bedömningen avregeringens befattning med den s.k. kommer i så fall att så snart rättegången vidtingsrätten är avslutad ta ställning till hur den fortsattagranskningen i detta ärende skall bedrivas.I utredningen om olovlig avlyssning framkom uppgifter om attutrikesdepartementets kurirpost skulle ha utnyttjats förtransport av avlyssningsutrustning från försäkerhetspolisens räkning. Frågan om eventuellt smugglingsbrotti detta sammanhang är föremål för undersökning hosåklagarmyndigheten i Stockholm.Utskottet har med anledning av dessa uppgifter granskat vilkaregler som inom gäller för utnyttjande avkurirposten. rättschef har inför utskottetlämnat en redgörelse för dessa regler och något omhandläggningsrutinerna inom utrikesförvaltningen på detta område(bilaga B2).Regler för kurirtjänsten finns i utrikesdepartementetsföreskrifter (UF 1989:8) om kurirbefordran. Av 19 § framgår attsåväl enskilda som svenska myndigheter och institutioner eftergenerell överenskommelse eller särskilt bemyndigande i enskildafall kan beviljas kurirbefordran för försändelser. För svenskamyndigheter och institutioner kan det ske när befordran medallmän post inte anses lämplig eller möjlig. Förbud mottransport med kurir gäller dock enligt 14 § bl.a. då syftet medbegärd befordran är att kringgå lagstiftningen i ellerannat land. I 18 § stadgas att den som är ansvarig förkurirärenden vid en utlandsmyndighet skall kontrollera attinnehållet i försändelserna överensstämmer med bestämmelserna.Rättschefen uppgav inför utskottet att de tjänstemän som förnärvarande ansvarar för kurirverksamheten inte känner till någonskriftlig överenskommelse med . Det är möjligtatt det finns någon handling upprättad långt tillbaka i tiden,men handhas denna verksamhet enligt praxis. Dennainnebär att företrädare för vid en svenskutlandsmyndighet i det land där vederbörande är verksam kanlämna in försändelser för kurirbefordran. Försändelserna fårlämnas in i slutet skick. Även för andra myndigheter gäller attförsändelserna får inlämnas i slutet skick. Försändelser somexpedieras för en enskild person, som inte är kurirberättigad,skall dock enligt 19 § i föreskrifterna inlämnas i öppet skick.Enligt utskottet är det värdefullt att andra svenskamyndigheter har möjlighet att utnyttja kurirposten förförsändelser som inte kan eller bör skickas med ordinarie post.Utskottet vill dock, utan att ta ställning till de fall som förnärvarande utreds av åklagare, framhålla vikten av att man frånutrikesförvaltningens sida förvissar sig om att de myndighetersom ges denna möjlighet har kännedom om och respekterar gällanderegler. Det kan ifrågasättas om en ordning där en myndighetsutnyttjande av kurirtjänsten styrs endast av praxis gertillräckliga garantier härvidlag. Generella överenskommelser börenligt utskottet dokumenteras i skriftlig form. Av en sådanöverenskommelse, liksom av beslut i särskilt fall, bör framgåvilka skyldigheter som åvilar den myndighet som ges rättighetatt utnyttja kurirtjänsten.Om åklagarens utredning och en eventuell rättegång visar attkurirtjänsten i något fall utnyttjats på ett otillåtet sätt kanutskottet komma att ta upp detta ärende på nytt. Det gällersåväl i fråga om regeringens ansvar för att kurirtjänstenutnyttjas på ett sätt som står i överensstämmelse medinternationella avtal som om det eventuella behovet av ändraderegler för verksamheten.12. InledningUtskottet har ägnat stor del avgranskningen åt olika krigsmaterielexportfrågor (se bl.a.granskningsbetänkandena KU 1986/87:33 s.23 ff., KU 1987/88:40s.14 ff. och 1989/90:KU30 s.38 ff.). I sammanhanget börockså erinras om medborgarkommissionens rapport (SOU 1988:15)samt om betänkandet Utlandssamverkan på krigsmaterielområdet(SOU 1989:102), som har remissbehandlats och bereds iregeringskansliet.Som framgår av förra årets granskningsbetänkande beslötutskottet med hänsyn till pågående rättsliga utredningar ochprövningar bl.a. att vänta med att behandla frågor som hadesamband med de delar av AB Nobelkruts och affärsverketFFVs affärer (i fortsättningen Nobelkrut resp. FFV), vilka ejslutligen hade handlagts av åklagare och domstol.Numera har den rättsliga prövningen av Nobelkruts affäreravslutats. Utskottet tar upp saken nedan i avsnitt 2(Nobelkrut). I avsnitt 3 (FFV) lämnas en kortredovisning av de åtal som väckts rörande FFVs affärer, vilkaännu inte prövats av domstol. I avsnitt 4 () tas uppen fråga som skjutits till årets granskning med anledning av attvisst utredningsarbete återstått att utföra. Det gäller vissaindikationer om att svenska vapen genom medverkan av AB (i fortsättningen ) skulle ha vidarexporterats frånSingapore till . Utskottet har vidare granskat vissapåståenden om att olovlig export av svensk krigsmateriel under1980-talet skulle ha förekommit till (avsnitt 5) ochIrak (avsnitt6).Till grund för granskningen har legat ett omfattande, ibetydande utsträckning sekretessbelagt, skriftligt underlag, iförsta hand handlingar i olika regeringsärenden samt vissaunderlagspromemorior upprättade inom medanledning av utskottets granskning. För komplettering av detskriftliga materialet har vidare hållits en icke offentligutfrågning med krigsmaterielinspektören från den utfrågningen i icke sekretssbelagda delarutgör bilaga B1.2. NobelkrutPolis- och åklagarmyndigheternas utredning av Nobelkrutsaffärer resulterade i ett åtal mot tre personer för bl.a. grovvarusmuggling. Huvudåtalad var Nobelkruts dåvarandeförsäljningschef (sedermera marknadschef). Genom dom den 28februari 1989 ogillade åtalet i alltväsentligt. Domen överklagades till , som i dom den29 fastställde tingsrättens dom såvitt var i fråga. Idet följande lämnas en kort redovisning av vissa delar avhovrättens dom.Åtalet avsåg huvudsakligen utförsel av krut och andrasprängämnen som tillverkats av Nobelkrut. Produkterna hade eftertillstånd av regeringen exporterats till företag i bl.a.Österrike, och men därifrån vidarebefordratstill bl.a. och . Utförseln hade skett under åren1981--1985. Den huvudåtalade lagfördes för ett flertal affärer.Enligt åtalet hade denne genom att inte lämna upplysning omvarupartiernas slutliga destination uppsåtligen medelstvilseledande förmått regeringen att bevilja utförseltillståndoch därigenom gjort sig skyldig till grov varusmuggling.Hovrätten ogillade vissa av åtalspunkterna mot denhuvudåtalade redan av det skälet att det inte i målet hadevisats att denne när viss ansökan om exporttillstånd ingavsvarit medveten om planerad vidareförsäljning. I de fall därsådan kunskap hos den åtalade ansågs ha förelegat fann hovrättenvid en sammanfattande bedömning av den åtalades situation ochförhållandena i övrigt -- denna bedömning redovisades under ettsärskilt inledande avsnitt i domen ("Allmänna synpunkter") --att underlåtenheten att lämna upplysning om vidareförsäljningeninte var att bedöma som ett vilseledande som kunde föranledastraffrättsligt ansvar. I det särskilda avsnittet diskuteradesbl.a. formerna för utövande av kontrollen över vapenexporten,sådan den hade tillämpats av KMI ochregeringen. Sammanfattningsvis konstaterades att den egentligaomfattningen av det exportförbud som förelåg var oklart, attexport brukade medges i avsevärd omfattning och att upplysningarom var gränserna gick var knapphändiga. Hovrättens dom vann lagakraft.Utskottet, vars granskning självfallet här som på andraområden endast avser regeringens åtgärder, finner i anslutningtill ovannämnda redovisning endast anledning erinra om attstatsmakterna vidtagit en rad åtgärder syftandetill att skärpa tillämpningen av reglerna omkrigsmaterielexport. Utskottet kan i denna del bl.a. hänvisatill den redogörelse i saken som lämnades avkrigsmaterielinspektören vid en utfrågning inför utskottet år1989 (se 1989/90:KU30 bilagedel B s.33f.). De vidtagnaåtgärderna har bl.a. innefattat möjlighet att förenaexporttillstånd med villkor, en utökning av uppgiftsskyldigheteni fråga om utförd material -- av särskilt intresse i förevarandesammanhang är bl.a. det införda kravet påslutanvändarintyg (intyg om egen tillverkning) för krut ochsprängämnen -- förbättrad tullkontroll och en effektivisering avKMIs verksamhet.Granskningen i denna del föranleder inte något ytterligareuttalande från utskottets sida.3. FFVVissa av FFV-affärerna är som tidigare framgått fortfarandeunder utredning av polis- och åklagarmyndigheterna.Utredningarna har hitintills resulterat i att tre anställdaeller f.d. anställda hos FFV åtalats för grov varusmuggling.Åtalen gäller vidareexport av krigsmateriel tilla) (via ) åren 1979--1980(produkter tillhörande granatgevärssystement tillett värde av drygt 42 milj.kr. ),b) (via ) (12 st s.k. Uni /utanautomatkanon/ med tillbehör för ett värde av drygt 970000kr. ),c) (via ) (Uni förett värde av . ),d) (via ) (ammunition tillgranatgeväret till ett värde av drygt 2587000kr. ).De åtal som väckts har riktats mot en person såvitt avser denpåstådda vidareexporten under punkterna a--c samt mot tvåpersoner för exporten under punkt d. Tid för inledande avhuvudförhandling gällande förstnämnda person har ännu intebestämts eftersom resultatet av ytterligare en utredningberörande denne inte avslutats. När det gäller åtalet mot debåda övriga personerna är avsikten att huvudförhandling i måletskall påbörjas den 3 juni 1991.Utskottet har -- med hänsyn till pågående och föreståenderättsliga utredningar och prövningar -- beslutat att inte nubehandla de eventuella frågor kopplade till regeringen vilka harsamband med de delar av FFVs affärer, vilka ej slutligthandlagts av åklagare och domstol. Då detta har skett är detutskottets avsikt att återkomma till dessa frågor.4. Thailand4.1 InledningSom ovan framhållits beslöt utskottet föregående år att skjutapå granskningen av en s.k. vidareexportaffär från tillThailand av 24 st. luftvärnskanoner. Affären har tidigaregranskats av medborgarkommissionen (jfr nedan) samt varitföremål för utredning av polis- och åklagarmyndigheterna. I juni1988 nedlades inledd förundersökning av regionåklagarmyndigheteni (överåklagare ). I nedläggningsbeslutangavs bl.a. att det inte gått att klarlägga huruvida Boforsmedverkat till att kanonerna gått vidare från tillThailand och än mindre huruvida någon enskild person inombolaget skulle bära ansvaret för detta.Den aktuella affären gällde sammanlagt 24 st luftvärnskanonerjämte ammunition, reservdelar m.m. levererade åren 1980--1981från till . Tillstånd för utförseln hademeddelats av regeringen -- på ansökningar av -- (avseende 22 kanoner) och (avseende 2 kanoner).Vidare meddelade regeringen samt ochaugusti 1981 tillstånd för utförsel av ammunition,modifieringssatser samt reservdelar m.m. till kanonerna.Granskningen har bl.a. gällt frågan om vissa tillregeringskansliet inkomna uppgifter frånambassaden i om att den thailändska regeringen önskadeförvärva kanoner av aktuellt slag borde givit regeringenanledning vid handläggningen av tillståndsärendena att misstänkaatt kanonerna i själva verket var avsedda för Thailand.Att utskottet inte avslutade sin granskning under föregåenderiksmöte berodde på att visst ytterligare utredningsarbeteåterstod att utföra. Utskottet önskade nämligen kompletterautredningen genom en systematisk genomgång av dels dendossier i arkiv till vilken hänförtshandlingar från den aktuella tiden innehållande uppgifter omkrigsmaterielfrågor kopplade till , delsutrikesdepartementets diarier för den aktuella tiden överinkommande och utgående handlingar. Utskottet, som haft tillgångtill den förundersökning -- sedermera nedlagd -- som utförtsbeträffande ovannämnda utförsel, har numera kompletteratutredningen i angivna hänseenden. Vidare har kompletterandeupplysningar inhämtats vid utfrågningen medkrigsmaterielinspektören.I nästföljande avsnitt följer en närmare beskrivning avhändelseförloppet på basis av den föreliggande dokumentationen iärendet (avsnitt 4.2), medborgarkommissionens redovisadebedömning (avsnitt 4.3) samt utskottets bedömning (avsnitt 4.4).4.2 HändelseförloppetUtskottet vill först lämna en redogörelse för de tillregeringskansliet på diplomatisk väg inkomnauppgifterna om önskemål från att från Boforsfå förvärva vissa luftvärnskanoner samt de åtgärder som medanledning därav vidtogs.I slutet av oktober 1979 informerades avambassaden i om att den thailändska regeringen önskadeförvärva 22 st luftvärnspjäser från . Frånthailändsk sida hade framhållits att det singaporianskaföretaget () var villigt attförmedla den ifrågavarande affären (köp av 22 st luftvärnspjäsertyp L70) men att den thailändska regeringen villeundvika alla mellanhänder. Frågan handlades i fortsättningen iförsta hand av (). således ärendet på detta departement i närvaro avhandelsministern () vid minst fyra tillfällen.Vid ett av dessa deltog dåvarande ambassadör iThailand, . Denne återkom sedan tillsaken i ett brev till chefen för . I brevet framhöll det angelägna i attfrågan, som hade beretts i i , nuavgjordes i den ena eller den andra riktningen då det inte gickatt mycket längre underlåta att ge den thailändska regeringenett svar. diskuterades ärendet vid ett mötemellan bl.a. UDs kabinettssekreterare samt handelsdepartementetsstatssekreterare. anmäldes Öbergs brev förhandelsmininstern, som beslöt att frågan om Boforsleveransertill skulle diskuteras mellan handelsministern ochutrikesministern. Enligt en inom ()upprättad PM skulle frågan diskuterasföljande dag vid ett möte mellan handelsministern ochutrikesministern (). En anteckning ikrigsmaterielinspektörens dagbok har följandeinnehåll: "Utrikesministern, sammanträde på UD 15/2, se separatPM. "Någon ytterligare dokumentation innehållande uppgifter omregeringskansliets handläggning av det thailändska önskemåletföreligger inte. -- Någon ansökan om utförseltillstånd tillThailand inkom aldrig, och det blev därmed inte heller aktuelltför regeringen att ta formell ställning i frågan.Vad därefter gäller handläggningen av ansökningar omutförseltillstånd till framgår av handlingarna i deaktuella tillståndsärendena bl.a. följande:Den 26 februari 1980 slöts ett kontrakt mellan och försäljning av 22 st luftvärnskanoner. inkomtill handelsdepartmentet en s.k. beställningsdeklaration däraffären anmäldes. ansökte om tillstånd attexportera 22 st luftvärnspjäser till och angavsom mottagare företaget . Till ansökan fogades ettslutanvändarintyg utfärdat av försvarsministerium.Den gav utförseltillstånd (föredragande statsråd var försvarsministern ).På samma premisser gav regeringen under hösten 1980utförseltillstånd för ytterligare två pjäser (föredragandestatsråd var ). Den beviljade utförseln tillSingapore kom således att gälla sammanlagt 24 pjäser.Vidare meddelade regeringen genom beslut ,samt tillstånd för utförsel tillSingapore av ammunition, modifieringssatser resp. reservdelartill luftvärnskanonerna.4.3 bedömningI medborgarkommissionens rapport om svensk vapenexport (SOU1988:15) lämnas i fråga om förevarande vidareexportaffärföljande beskrivning (s.80f. ):Av det material kommissionen har granskat framgår att fleraföretag, däribland , önskadeexportera krigsmateriel till . Företagen ansåg attlandet fyllde de krav som svenska exportregler ställer.Propåerna avvisades dock genomgående avkrigsmaterielinspektören. var inte godkänt sommottagarland.I januari 1979 begärde tillstånd att föra utprovutrustning för 40 mm-pjäser till . sammaår avslogs framställningen och återkallades den avföretaget.I slutet av oktober 1979 informerade regeringSverige på diplomatisk väg om sin önskan att köpa 22 stycken 40mm luftvärnspjäser från . I meddelandet framhölls attAOS i var villigt att förmedla affären men att man påthailändsk sida önskade genomföra en affär utan mellanhänder.Någon direktaffär med kom inte till stånd. Boforsansökte inte heller om utförseltillstånd till för debegärda pjäserna. () begärdes,såsom inledningsvis nämnts, utförseltillstånd för en identiskleverans till Singapore.Det slutanvändarintyg utfärdadeför de 24 pjäserna tillhörde den numera övergivna modell somsaknade en uttrycklig förbindelse att inte vidareexporteramaterielen. Ministeriet har senare bekräftat att pjäserna intefinns kvar i Singapore.Såvitt kommissionen känner till har ingen inblandad partoffentligt tillstått att de berörda kanonerna levererats tillThailand. De omständigheter som här har redovisats ställeremellertid enligt kommissionens uppfattning utom varje tvivelatt så skedde.Kommissionen gjorde härefter följande bedömning:Kommissionen har inte funnit belägg för att någon inomSveriges regering, departement eller myndigheter kände till attThailand var verklig mottagare av de 24 fältluftvärnspjäserna.Dock fanns inom underlag som visade dels attThailand önskade köpa samma typ och antal pjäser, dels attföretaget i var villigt att vid behov agera sommellanhand för köpet.Affären genomfördes vid då olaglig vapenexport ännuframstod som en osannolik företeelse. Den dagliga ärendemängdenför både tjänstemän och statsråd gör att ärenden med någramånaders intervall inte associeras lika naturligt som det iefterhand kan framstå. Härtill kommer att 40 mm-pjäser är enganska ofta återkommande exportvara. Under den aktuella periodenskedde dessutom vissa personbyten på relevanta tjänster isammanhanget, framför allt på krigsmaterielinspektörensbefattning. Inte desto mindre tyder ärendet på enanmärkningsvärd brist på vaksamhet inom regeringskansliet.4.4 Utskottets bedömningUtskottet får anföra följande. Den kompletterande utredningsom nu föreligger beträffande handläggningunder av önskemålet från omatt från få förvärva 22 fältluftvärnskanoner ger bl.a.vid handen att frågan diskuterats vid ettflertal tillfällen, i första hand vid sammankomster påhandelsdepartmentet, att olika uppfattningar i tillståndsfråganrådde i detta departement och i UD samt att frågan skulle tasupp för slutligt avgörande vid ett sammanträffande mellanhandelsministern och utrikesministern. Utskottet noterar att detdärefter inte gått att återfinna några handlingar som ger beskedom ärendets fortsättning och avslutning. Således har inte någraanteckningar anträffats från det möte mellan handelsministernoch utrikesministern i saken som med all sannolikhet ägde rumden . Inte heller finns några dokument i UDsarkiv som visar hur det thailändska önskemålet slutligenbesvarades.