bet · GF01SoU5 · 1991-11-14 00:00:00 — Testning bör införas somfrivilligrutin vid olika hälsoundersökningar och behandlingar.Gravida och personer tillhörande olika riskgrupper bör erbjudassådan frivillig testning, (yrkande 8). Vidare begärs etttillkännagivande om hivtestning av invandrare (yrkande 7).Motionärerna menar att det är viktigt att rutiner utvecklas förhivtestning vid invandrarverkets flyktingmottagningar med tankepå smittans spridning internationellt. Asylsökande flyktingarbör erbjudas hivtest som en naturlig del av hälsokontrollenoavsett från vilket ursprungsland man kommer. Ävenanknytningsfallen och de gäststuderande bör erbjudas testning isamband med läkarundersökning.Samma motionärer begär ett tillkännagivande till regeringen ommöjlighet till anonymitet vid hivtestning (yrkande 6).Fullt anonym testning bör kunna utföras för den som så önskar.BakgrundRutinmässig testning i ordets rätta bemärkelse förekommer intei dag.Alla gravida erbjuds testning. Såvitt gäller andra grupper kanföljande sägas. och invandrarverketerbjuder alla asylsökande hälsoundersökning som innefattar mångasjukdomar inklusive hiv/aidstest. 90--accepterar en sådanundersökning. erbjuds också allaanknytningsfall till flyktingar i liknande undersökning.Det finns också planer på att utländska gästforskare ochstudenter skall erbjudas sådan undersökning. Studenterna, ca1 000 nyanlända , är relativt lätta att nå viastudenthälsovården. Forskare som stannar i ärdäremot svåra att nå.Tidigare behandlingFrågan om anonymitet vid hivtestning har behandlats avutskottet vid upprepade tillfällen. I betänkandet 1988/89:SoU9ges en utförlig redovisning av såväl reglerna ipatientjournallagen (1985:562) och förordningen (1986:198) omprovtagning för infektion av hiv som utskottets tidigareställningstaganden i anonymitetsfrågan. Utskottet vidhöll sintidigare uppfattning att en fullständig anonymitet vid hivtestskulle rubba grunderna för smittskyddslagens tillämpning. uppfattning skulle det bli mycket svårt att försvaraen lagstiftning som innehåller möjligheter till iblandsynnerligen ingripande tvångsåtgärder, om samhället samtidigtger patienter möjlighet att vara anonyma även efter ett positivttest och därigenom undandra sig lagens åtgärder. I betänkandena1989/90:SoU21 och 1990/91:SoU5 vidhöll utskottet dennainställning. fp, v och mp i senaste betänkandet. )SprututbytesprogramMotionerI motion 1990/91:So336 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande till regeringen om att ettsprututbytesprogram etableras (yrkande 8). För atthiv inte skall spridas via sprutor bör använda sprutor ikontrollerade former kunna bytas ut mot nya. Motionärerna anföratt erfarenheten av väl kontrollerade sprututbytesprogram visaratt man på den vägen kan nå tidigare inte kända missbrukare ocherbjuda dem hiv-test och narkomanvård.I motion 1990/91:So420 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande om vad som anförs i motionen omomprövning av sprututbytesprogrammet (yrkande 4).Motionärerna anser övervägande skäl tala för program därnarkomaner får tillgång till rena sprutor och spetsar. Motbakgrund av vunna erfarenheter bör infektionsklinikerna omgåendeinföra sprututbytesprogram i enlighet med den modell som användsi och , dvs. inom en medicinsk ram med stöd av denlokala och sjukvårdshuvudmannen i området.I motion 1990/91:So525 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande till regeringen angående vad somanförts i motionen om tillstånd till sprututbytesprogram iStockholm (yrkande 3). Motionärerna anser att narkomanerskall ha möjlighet att byta nya sprutor och spetsar mot renaverktyg. Detta skall ske under strikt kontroll och göras påvårdinrättning i nära samarbete med narkomanvården.I motion 1990/91:So424 av m.fl. (c) begärstillkännagivanden till regeringen om vad som anförs i motionenom utdelandet av fria sprutor (yrkande 5) samt behovet avutvärdering och eventuell lagändring vad gäller fria sprutor(yrkande 6). Motionärerna anför att det är uttryck för endubbelmoral som är svår att försvara när en infektionsläkaretillhandahåller sprutor till en patient med motivet att det kanförhindra smitta men hävdar att det inte är hans sakatt känna ansvar för att komma till rätta med patientensnarkomani.Tidigare behandlingI betänkandet 1990/91:SoU5 (s. 18--20) lämnade utskotteten omfattande redogörelse för försöksverksamheten inom hälso-och sjukvården med utdelning av rena sprutor och kanyler tillnarkotikamissbrukare. Därefter anförde utskottet.Utskottet gör nu samma bedömning som tidigare att utbyte avsprutor och kanyler endast får förekomma i samband med en nogakontrollerad försöksverksamhet, som har till syfte att sökavetenskapligt stöd för metodens värde i kampen mot aids.Utskottet vidhåller också sin tidigare uppfattning omförutsättningarna för en sådan försöksverksamhet, bl.a. attförsöksverksamheten inte får göras mer omfattande än vad som ärabsolut nödvändigt för att tillgodose kraven på vetenskaplighet.Utskottet förutsätter liksom tidigare att regeringen ellersocialstyrelsen skyndsamt vidtar åtgärder eller att regeringenåterkommer till med förslag till åtgärder som kanstoppa utbytesverksamheten, om det visar sig att utbyte skerutanför den speciella försöksverksamheten. Utskottetsställningstagande innebär att utskottet inte är berett attompröva förutsättningarna för sprututbytesprogrammet.(Res. av fp samt av m betr. )Till utskottet har kommit en skrivelse frånLäkare mot aids. I skrivelsen föreslås att sprututbytesprogrammed individuell rådgivning byggs ut vid infektionsklinikernaöver landet, om möjligt i samarbete med socialtjänsten.Medicinska forskningsrådet har i ett avgivetyttrande till lämnat synpunkter angåendeutvärderingen av hivpreventionsprojekten i och (sprututbytesprojekt). Bl.a. anser forskningsrådet att vissanärmare beskriva kompletteringar i projektplanen kan övervägasför att öka undersökningens vetenskapliga värde. Rådet ansersammanfattningsvis att flera av de synpunkter som rådet framföri yttrandet måste beaktas och rimliga kompletteringar måste skeinnan frågan om studiens genomförande och dess finansiering tasupp till behandling.Socialstyrelsen har ännu inte bemött yttrandet.MetadonMotionerI motion 1990/91:So336 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad som anförs imotionen om metadonbehandling (yrkande 7). För att hejdahivepidemin är det enligt motionärerna av yttersta vikt att iförsta hand narkotikamissbruket bekämpas. Om detta ej lyckas börmetadonbehandling kunna lämnas i medicinskt kontrolleradeformer. Alltför många narkomaner står i kö förmetadonbehandling och många avlider i väntan på dennabehandling. En snabb utbyggnad av ytterligare metadonprogram somsvarar mot behoven är därför enligt motionärerna angelägen.I motion 1990/91:So420 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande till regeringen om att resursernaför metadonbehandling är otillräckliga (yrkande 3). En snabbutbyggnad av möjligheterna till metadonbehandling som svarar motbehoven är därför angelägen. I motionen hemställs vidare attriksdagen skall besluta att undanröja den maximering av antaletmetadonpatienter till 450 personer som föregående riksmötefastställde (yrkande 2). Motionärerna anser att detmedicinskt sett är oetiskt att sätta sådana gränser förlivräddande behandling. I motion 1990/91:So525 av YlvaAnnerstedt m.fl. (fp) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om borttagande av det tak som regeringen satt för hurmånga narkomaner som får gå igenom behandlingen (yrkande 4).Metadonbehandling för narkomaner i främst öppenvård måste enligtmotionärerna utökas.I motion 1990/91:So420 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande till regeringen om hjälp till deprostituerade (yrkande 5). Motionärerna pekar på att hiv ilikhet med övriga sexuellt överförbara sjukdomar sprids genomprostituerade.BakgrundI metadonverksamheten i finns det sexöppenvårdsteam, en vårdavdelning, ett inackorderingshem och tvåbehandlingshem i funktion. Verksamheten har 240--250 patienteroch har en till två patienter i veckantagits in i programmet. Ungefär hälften av patienterna ärhivsmittade och över hälften av dessa har en allmän påverkaneller nedsatta laboratoriemarkörer på hivrelaterade sjukdomar.Behandlingen bedrivs dels i form av noggrann kontroll avpågående missbruk och sidomissbruk, dels i form av intensivtpersonligt stöd, dels i form av sociala insatser, dels i form avpsykologiska insatser. De tidigare långa väntetiderna har enligtuppgift kunnat avskaffas och väntetiderna har rört sig om någontill beroende påangelägenhetsgrad.Tidigare behandlingI betänkandet 1990/91:SoU5 (s. 16--17) redovisadeutskottet följande i samband med sin behandling av liknandemotionsyrkanden.Utskottet behandlade i betänkandet SoU 1987/88:10 ettmotionsyrkande om att det inte borde fastställas något högstaantal för de missbrukare som får metadonbehandling. Ibetänkandet redovisades det program för metadonbehandling föropiatmissbrukare som funnits vid Ulleråkerssjukhus i . Utskottet redovisade också attsocialstyrelsen efter utvärdering beslutat att utvidgametadonprogrammet till tre områden (, och )och till att omfatta högst 300 patienter.-- -- --I det nämnda betänkandet anförde utskottet följande (s. 22):HIV-situationen kräver en offensiv narkomanvård. Målet förnarkomanvården är drogfrihet, och vården skall i huvudsak varadrogfri. För vissa långvarigt intravenösa heroinmissbrukare kanemellertid målsättningen med fullständig drogfrihet och drogfrivård vara svår att uppnå. Risken att genom infekteradeinjektionsverktyg bli HIV-smittad utgör en stor fara för deintravenösa missbrukarna. Erfarenheterna nationellt ochinternationellt har också visat att HIV-smittan sprids mycketsnabbt i denna grupp.Det finns mot denna bakgrund skäl som talar för en utökning avdet högsta antal missbrukare som kan få metadonbehandling från150 till 300 personer. Det är dock angeläget att urvalet avklienter sker med stor restriktivitet och att de kriterier ochriktlinjer som utvecklats i Ulleråkersprogrammet följs.Utvidgningen får inte heller uppfattas som en principiellförändring av narkomanvården, vilken enligt utskottets meningfortfarande måste ha drogfrihet som ett självklart mål. Inteminst på grund härav anser utskottet det nödvändigt att sätta enövre gräns för verksamhetens omfattning. Utskottet vill ocksåframhålla att noga måste följa verksamheten ochregelbundet redovisa metadonprogrammets utveckling.Med det anförda avstyrkte utskottet det då aktuellamotionsyrkandet.Utskottet återkom till frågan i betänkandet 1988/89:SoU21.Därvid konstaterade utskottet att det efter socialstyrelsensbeslut att utöka antalet platser för metadonbehandling avnarkomaner kommit till stånd en verksamhet med utdelning avmetadon i . Det noterades att den praktiskaverksamheten mera än i kommit att inriktas på behandlingi öppen vård. Enligt vad som dittills rapporterats ingick vidden tidpunkten 200 personer i metadonprogrammet. På väntelistastod då ytterligare 200 personer. tog man intre--sex nya patienter i programmet. Enligt vadutskottet erfarit var det dock inte det tak som satts till högst300 personer som utgjorde det största hindret mot att antas tillmetadonbehandling utan bristen på utbildad personal. Utskottethänvisade till utskottets tidigare uttalanden om att urvalet avklienter för behandling med metadon måste ske med storrestriktivitet och att de kriterier och riktlinjer somutvecklats i Ulleråkersprogrammet måste följas. Utskottetframhöll också att noga måste följa verksamhetenoch regelbundet redovisa metadonprogrammets utveckling.Vad gällde kraven på att taket för antalet metadonpatienter på300 personer skall undanröjas vidhöll utskottet sin tidigareinställning. Det betonades att det inte är den maximering somsatts för programmet som utgör det huvudsakliga hindret mot attde som väntar på att bli antagna för metadonbehandling ännu intekunna få den avsedda behandlingen. Utskottet såg därför intenågot skäl att ändra sin tidigare inställning i denna del. Detdå aktuella motionsyrkandet avstyrktes. (Reservation fp) beslutade efter rekommendation av bl.a.aids-delegationen att maximiantaletmetadonpatienter skulle höjas från 300 till 450. Styrelsen harockså utarbetat reviderade föreskrifter för metadonbehandling(SOSFS(M) 1990:16). De nya föreskrifterna tillämpas fr.o.m. den1 oktober 1990.I augusti 1990 var 220 personer antagna för metadonbehandlingi . togs 10--12 patienter in varjemånad. har dessutom ett antal patienter, somställts in på metadonbehandling vid iUppsala, förts över till för fortsatt behandling där.Utskottet gör följande bedömning.Utskottet konstaterar att , efterrekommendation av bl.a. aids-delegationen, beslutat höjamaximiantalet metadonpatienter. Styrelsen har också givit ut nyaföreskrifter för metadonbehandling. Utskottet noterar även attantalet personer som är antagna för metadonbehandling iStockholm ökat. De aktuella motionsyrkandena bör mot dennabakgrund anses tillgodosedda enligt utskottet.Motionerna avstyrktes.I utskottets kommande betänkande 1991/92:SoU2 omsocialtjänsten behandlas motioner beträffande insatser förprostituerade.Statlig ersättning till transfusionssmittadeMotionI motion 1990/91:So 448 av m.fl. (m) begärsett tillkännagivande till regeringen om statlig ersättning tilltransfusionssmittade (yrkande 5). Motionärerna anser att denya ersättningsreglerna inte kan anses tillräckliga utanregeringen bör lägga fram förslag till statlig ersättning tilltransfusionssmittade hivpatienter.BakgrundI beslutade den förra regeringen att de somhivsmittats inom hälso- och sjukvården skulle få . varsom ett engångsbelopp. beslutade patient- ochläkemedelsförsäkringarna att betala ut lika mycket. Var och ensom smittats får därmed . i ersättning utöverskadestånd som har betalats ut.Kommittén om ideell skada har avgivit ettdelbetänkande SOU 1991:34 HIV-smittade -- ersättning för ideellskada. I betänkandet behandlas frågan om vilken ersättning förideell skada som de som har smittats av hiv genom enskadeståndsgrundande handling kan anses berättigade till enligtnuvarande skadeståndsrättsliga principer. Betänkandet har interemissbehandlats.Tidigare behandlingI utskottets betänkanden /89:SoU21 (s. 39--40) och1989/90:SoU17 (s. 47) har uttalats att det är angelägetatt det finns en väl fungerande stödverksamhet för de människorsom drabbats av hivsmitta genom blodprodukter samt att de påallt sätt får samhällets stöd.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar inledningsvis att vissa åtgärder harvidtagits av ansvariga myndigheter på de områden som berörs imotionerna. Exempelvis är en rapport omkontaktspårningsprojektet under utarbetande. Utvärdering pågårockså av andra projekt i och . Socialstyrelsenpresenterar en rapport om sjukvård förhiv/aidspatienter. Alla asylsökande och anknytningsfall tillflyktingar erbjuds numera hiv/aidstest i samband medhälsoundersökning. Beslut har fattats om att utbetalaersättningar till transfusionssmittade.Utskottet förutsätter att den nya regeringen noga följerarbetet med sprututbytesprogram och metadonbehandling.I regeringsförklaringen har den nya regeringen förutskickatolika åtgärder för att komma till rätta mednarkotikabrottsligheten och narkotikamissbruket. Mot dennabakgrund bör enligt utskottets mening inte nu göranågra uttalanden i dessa frågor.Utskottet avstyrker därmed motionerna So336 (fp) yrkandena 7och 8, So417 (c) yrkande 2, So420 (fp) yrkandena 2--9, So424(c) yrkandena 2, 5 och 6, So448 (m) yrkandena 3--5 och So525(fp) yrkandena 3 och 4.BehörighetsfrågorLegitimation för naprapaterMotionerI motion 1990/91:So453 av Per Stenmarck m.fl. (m)hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om legitimation för naprapater.Motionärerna framhåller att naprapaterna utgör en mycketstor resurs för många människor. Behandlingen är tillgänglig föralla och utbildade naprapater finns med godgeografisk utbredning över hela Sverige.Liknande motionsyrkanden finns också i motionerna1990/91:So422 av och (båda m),1990/91:So415 av och (båda fp),1990/91:So524 av () yrkande 3, 1990/91:So445 avOve m.fl. (s) samt 1990/91:So410 av BengtSilfverstrand och (båda s).I motion 1990/91:So519 av m.fl. (m)hemställs att beslutar att Doctors of Naprapathy skallerhålla legitimation för utövande av sitt yrke inom hälso- ochsjukvård. Motionärerna hävdar att utbildningen är av högkvalitet med bl.a. legitimerade läkare som lärare och äger rumvid för naprapati i Stockholm.Liknande motionsyrkanden finns i motionerna 1990/91:So407 avMartin och (båda c) samt i motion1990/91:So478 av Hans Nyhage (m).I motion 1990/91:So518 av och (båda v) hemställs att hos regeringen begär attsocialstyrelsen får i uppdrag att ta fram vetenskapligdokumentation om naprapaternas arbete. Motionärerna anser attdokumentationen i fråga skall tjäna som underlag förställningstagandet till legitimation.I motion 1990/91:So450 av och (båda mp) begärs ett tillkännagivande till regeringenom att underlag för att ge naprapater legitimation framläggsinom ett år.Tidigare behandlingI sitt betänkande 1989/90:SoU24 (s. 37 f.) uttaladeutskottet bl.a. följande.Frågan om legitimation av naprapater har behandlats avutskottet . Vid den senastebehandlingen -- i samband med behandlingen av propositionen omlegitimation för vissa kiropraktorer (1988/89:SoU23) --hänvisade utskottet till alternativmedicinkommitténs pågåendearbete med bl.a. frågor om naprapaternas ställning. Utskottetansåg det positivt att yrkesgruppen naprapater kommer att få ennoggrann genomlysning. Utskottet instämde i bedömningen att detinom naprapatin bedrivs ett seriöst arbete. Utskottet uttaladeatt regeringen, så snart det föreligger ett tillräckligtunderlag för ett ställningstagande beträffande naprapaterna, börpröva frågan om deras legitimation. Vad utskottet anförde omnaprapaternas ställning beslutade sedermera att somsin mening ge regeringen till känna (rskr. 1988/89:295).Alternativmedicinkommittén överlämnade sittslutbetänkande (SOU 1989:60) Alternativmedicin 1 --Huvudbetänkande från alternativmedicinkommittén tillregeringen. I betänkandet behandlas bl.a. frågan om legitimationför naprapater och andra grupper. Kommittén understryker attlagstiftningens kriterier för legitimation av nya grupper äruttalat restriktiva. Legitimationens huvudfunktioner är att varaen garanti för en viss kunskapsnivå och för sådana personligaegenskaper hos yrkesutövaren att denne är förtjänt avallmänhetens och myndigheternas förtroende. Dessutom skalllegitimationen fylla ett väsentligt informationsbehov, som ensorts "varudeklaration", gentemot allmänheten, myndigheterna ochsjukvårdshuvudmännen. Legitimationen anses också böraförbehållas grupper, som har en självständig yrkesfunktion medkvalificerade arbetsuppgifter och ett särskilt ansvar förpatienternas säkerhet i vården. Slutligen bör krävas att gruppenbyggt upp ett förtroende samt vunnit ett visst mått av klinisktoch vetenskapligt erkännande. anseratt naprapaternas förutsättningar på flera av dessa punkterskiljer sig från kiropraktorernas. Kommittén påpekar vidare attnaprapaterna internationellt är en nästan okänd grupp ochföljaktligen inte heller kommit i fråga för legitimation i någotannat land. Därför anser kommittén att det f.n. inte föreliggerförutsättningar för legitimation för naprapater. Då emellertidnaprapaterna har en lång utbildning och deras kunskaper ochkompetens är allmänt vitsordad förordar kommittén att regeringenprövar frågan om deras legitimation när naprapaterna kan uppvisastudier som konfirmerar effekten av deras metoder.Utskottet gör nu följande bedömning.Utskottet erinrar om vad utskottet uttalade om attregeringen, så snart det föreligger ett tillräckligt underlagför ett ställningstagande beträffande naprapaterna, bör prövafrågan om deras legitimation. Utskottet kan vidare konstateraatt alternativmedicinkommittén nu lagt fram sitt slutbetänkandei vilket bl.a. frågan om legitimation av naprapater behandlas.Remissbehandlingen och beredningen av förslaget iregeringskansliet bör enligt utskottet avvaktas.Alternativmedicinkommitténs förslag har därefterremissbehandlats och övervägs nu i regeringskansliet.Legitimation för dietisterMotionI motion 1990/91:So429 av () hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna attdietister med kvalificerad högskoleutbildning bör erhållalegitimation som skydd för sin yrkestitel. Liknandemotionsyrkanden finns också i motionerna 1990/91:So431 avKarin Falkmer (m), 1990/91:So438 av () samt 1990/91:So505 av m.fl. (s).Tidigare behandlingUtskottet behandlade i betänkandet 1989/90:SoU11 frågan omlegitimation för dietister. Därvid redovisades utförligtgällande bestämmelser enligt lagen (1984:542) om behörighet attutöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. (behörighetslagen).Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om kompetensbevis (t.ex.legitimation), behörighetskrav för att utöva yrke och skydd föryrkestitel och yrkesbeteckning. Inför behandlingen hadeutskottet inhämtat yttranden över motionen från ,och Dietisternas riksförbund.Remissyttrandena refereras utförligt i utskottsbetänkandet.Utskottet gjorde därefter följande bedömning (s. 5 f.).Utskottet delar den inställning som kommer till uttryck ipropositionen om lag om behörighet att utöva yrke inom hälso-och sjukvården m.m. att man överhuvudtaget bör vara försiktig,när det gäller att statligt reglera områden där flertaletyrkesutövare är anställda av sjukvårdshuvudmännen.Legitimationen -- och möjligheten till återkallelse av denna --har, enligt utskottets mening, ett särskilt värde sominformation till patienter som vänder sig till enskilt verksammayrkesutövare. Utskottet anser att betydande restriktivitet böriakttas, när det gäller att införa legitimation för nyayrkesgrupper.Utskottet är således av den uppfattningen att dietisterna,vilka huvudsakligen är verksamma inom den landstingskommunalahälso- och sjukvården, inte bör komma i fråga för legitimation.Med hänvisning till vad som anförts avstyrkte utskottet den dåaktuella motionen. följde utskottet (rskr.1989/90:37).Även i betänkandet 1989/90:SoU24 behandlades samma fråga.Utskottet vidhöll sin tidigare uppfattning och avstyrkte de dåaktuella motionerna. följde utskottet (rskr. 313).Användandet av titeln psykologMotionI motion 1990/91:So404 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad som anförts i motionenom användandet av titeln psykolog. Motionärerna anser att föratt yrkesmässigt kalla sig psykolog bör krävas en psykologexamenfrån högskolan. Andra kategorier, t.ex. vittnespsykologer somkanske inte har en fullständig examen utan endast vissa enskildakurser, skall inte tillåtas använda titeln psykolog.Tidigare behandlingI betänkandet 1989/90:SoU11 behandlade utskottet senastfrågan om skydd för bl.a. yrkestiteln psykolog. Utskottet gjordeföljande bedömning.Enligt gällande bestämmelser föreligger inte något hinder förden som saknar utbildning att kalla sig psykolog ellerpsykoterapeut. Detta innebär, enligt utskottets uppfattning, enbetydande risk för att människor med psykiska problem kanutsättas för utredning och behandling av personer utantillräcklig utbildning och erfarenhet med allvarliga olägenhetersom följd.En enskild person, som söker hjälp för psykiska besvär, harofta inte tillräcklig kunskap om vilka krav som bör ställas påen psykolog eller psykoterapeut.Utskottet anser att det finns skäl att ge även självayrkesbeteckningarna psykolog och psykoterapeut ettstraffrättsligt skydd.Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen tillkänna. följde utskottet (rskr. 37).Uppföljande arbeteRegeringen uppdrog åt att överväga enlämplig utformning av ett straffrättsligt skydd för bl.a.yrkesbeteckningen psykolog samt i anslutning till detta belysakonsekvenserna av ett införande av en lagreglering avyrkesbeteckningen.Socialstyrelsen redovisade sitt uppdrag tillsocialdepartementet .