bet · GE01SoU12 · 1991-03-28 00:00:00 — Även ensamföräldrar får möjlighet att själva ordna förbarnen eller att arbeta deltid medan barnen är små.Genom att barnomsorgsstödet följer barnen uppkommerskräddarsydda, flexibla och småskaliga lösningar. Dessa kanbetyda särskilt mycket för familjer med obekväma arbetstider,infektionskänsliga barn eller många småbarn. Det blir till ochmed möjligt för flerbarnsföräldrar att göra ett direktarbetsbyte med en barnvårdare och ha kvar denförbättring av familjeekonomin som barnomsorgsstödet innebär.Barn och hushåll med särskilda behov får även de den trygghetatt ordna barnomsorgen på bästa möjliga sätt som de i dagmestadels inte har.Förskolepersonalen får i det nya systemet bättre möjlighet attanvända sin utbildning. Deras valfrihet mellan olikaanställningsformer, däribland att öppna eget, att arbeta vidheltids- eller deltidsdaghem resp. deltidsförskolor och olikaförskolepedagogiska alternativ kommer att öka.Vad utskottet här anfört om den långsiktiga inriktningen avfamiljepolitiken bör med anledning av motion So635 (m)yrkande 1 som sin mening ge regeringen till känna.Utskottet anser vidare i likhet med motionärerna i motionernaSo332 (m) och So447 (m) att en allmän och obligatorisksjukvårdsförsäkring bör införas för att ge alla valfrihet inomsjukvården. Denna sjukvårdsförsäkring bör omfatta alla ochförvaltas av den allmänna eller annanförsäkringsorganisation. Ersättningen från försäkringen följerpatienten till den vård han väljer -- offentlig eller privat. Iavvaktan på att det föreslagna försäkringssystemet införs, bören vårdgaranti införas som ger rätt för svårt sjukasom inte får vård inom rimlig tid i det egna attsöka vård på annat håll. Privat vård, vård i andra landstingeller utomlands bör då bekostas av det egna landstinget.Utskottet delar också motionärernas uppfattning att finansieringoch produktion av sjukvård skall skiljas åt (motion So332 (m)yrkande 2).Det är också viktigt att främja effektiviteten inom hälso- ochsjukvården så att inte resurser förslösas. De sjukvårdslösningarinom landstingens ram som krävs måste i betydligt störreutsträckning än nu baseras på flexibilitet och konkurrens.Utskottet anser också att de snabba utgiftsökningarna påsocialförsäkringsområdet inger oro och att det bör etableras ettklarare samband mellan avgifter och förmåner.Av vad utskottet här uttalat framgår att utskottet ocksåställer sig bakom vad som anförs i motionerna So217 (fp), So253(c), So315 (fp) yrkande 1, So316 (c) yrkandena 1 och 2, So531(fp) yrkandena 1 och 2 och So446 (c) yrkandena 1 och 13.Utskottet avstyrker däremot motion So320 (v) vari förordas ensocialistisk socialpolitik.dels att utskottet under mom. 1 och 5--8 bort hemställa:1 och 5--8. beträffande inriktningen av socialpolitikenm.m.att med bifall till motionerna 1990/91:So332yrkandena 1, 5 och 6 och 1990/91:So635 yrkande 1 och medanledning av motionerna 1990/91:So217, 1990/91:So253,1990/91:So315 yrkande 1, 1990/91:So316 yrkandena 1 och 2,1990/91:So332 yrkandena 2 och 3, 1990/91:So531 yrkandena 1 och2, 1990/91:So446 yrkandena 1 och 13 och 1990/91:So447 yrkande2 samt med avslag på motion 1990/91:So320 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört,2. Inriktningen av socialpolitiken m.m. (mom. 1 och 5--8)och (båda fp) anserdels att det avsnitt i betänkandet som på s. 41 börjar med"Utskottet vill" och på s. 45 slutar med "Motionen avstyrksdärför" bort utgå,dels att det avsnitt i betänkandet som på s. 48 börjar med"I motion So332 (m)" och på s. 51 slutar med "So531 (fp) yrkande1" bort utgå,dels att utskottet bort anföra följande:Socialpolitiken är av grundläggande betydelse för den enskildeindividens frihet och möjligheter att forma sitt eget liv. Denär också ett uttryck för de värderingar om solidaritet, rättvisaoch mänsklig värdighet som måste råda i vårt samhälle.I motion So315 (fp) behandlas socialpolitikens ekonomiskaförutsättningar och konsekvenser. Utskottet delar uppfattningenatt en väl fungerande marknadsekonomi förutsätter envälfärdsstat liksom att en väl fungerande välfärdsstatförutsätter en marknadsekonomi. Genom planhushållning ochekonomisk centralstyrning uppstår varken välstånd ellerrättvisa. Därför måste liberala principer läggas till grund förvälfärdspolitiken.Bärande element i socialpolitiken är det generellasocialförsäkringssystemet, ett välutvecklat system av socialatjänster och målmedvetna insatser för att bistå "det glömdaSverige".Socialförsäkringarna bör garantera inte enbart en bastrygghetför alla invånare i utan också ett rimligt mått avinkomsttrygghet. Utöver folkpensionen och grundbeloppen i andrasocialförsäkringar behövs således även en garanti för att denenskilde när förvärvsförmågan sviktar skall kunna behålla ihuvudsak samma standard som . Detta syfte tjänar bl.a.de inkomstrelaterade inslagen i sjukförsäkringen,föräldraförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen samtATP-systemet.Hur långt denna standardgaranti skall sträcka sig är en frågasom inte kan avgöras en gång för alla. Eftersom systemet ihuvudsak bör finansieras genom löne- och inkomstbaseradeavgifter skulle alltför långtgående åtaganden medföra en så tungbelastning på folkhushållet att de välståndsskapande krafternariskerar att skadas. Såväl sådana skäl som mer principiellaöverväganden om att den enskilde själv måste kunna övainflytande över sitt eget försäkringsskydd motiverar enbegränsning av socialförsäkringssystemets täckningsgrad. Ovanpådet grundskydd som berättigar till ersättning lika för alla ochdet standardskydd som bör relateras till den bortfallnainkomsten bör det således finnas utrymme för ett toppskydd iform av enskilda eller kollektiva försäkringar som inte reglerasinom den offentliga sfären.Kostnaderna för socialförsäkringen har ökat kraftigt undersenare decennier, inte minst . Detta beror påflera olika faktorer, bl.a. att nya förmåner har införts, attbefolkningens sammansättning förändrats och att allt flerpensionärer numera omfattas av ATP-systemet. Som resultat häravhar en ökande del av de offentliga resurserna kommit att tas ianspråk av socialförsäkringen. Detta har skärpt skattetrycketoch också minskat utrymmet för den offentligasektorns insatser.Från båda dessa utgångspunkter ser utskottet med oro på dennakostnadsutveckling. Det finns skäl att bromsa den snabbautgiftsökningen på socialförsäkringsområdet, bl.a. genom enstramare sjukförsäkring, en reformerad arbetsskadeförsäkring ochen ökad egenfinansiering inom arbetslöshetsförsäkringen.Ett mål för framtida reformer inom socialförsäkringssystemetbör också vara att etablera ett klarare och tydligare sambandmellan avgifter och förmåner. Bland de försäkrade råder i dagett lågt kostnadsmedvetande, vilket bl.a. har sin grund i att vi-- till skillnad från andra jämförbara länder -- nästan helt haravvecklat egenavgifterna. En rad olika förändringar inom deolika försäkringssystemen har också bidragit till att försvagakopplingen mellan uppoffringar och ersättningar. En förstärkningav detta samband bör enligt utskottets mening kunna bidra tillmer rationella och realistiska överväganden om lämpligakompensationsnivåer och kompensationsvillkor isocialförsäkringssystemet.De sociala tjänsterna -- såsom hälso- och sjukvård, tandvård,äldreomsorg, handikappomsorg, missbrukarvård samt barnomsorg --skall vara tillgängliga för alla som har behov av dem. Som följdhärav finner utskottet det naturligt att försvara kravet på ensolidarisk finansiering av de grundläggande sociala tjänsterna.Denna finansiering kan förverkligas genom skatter eller genomobligatoriska avgifter. I många fall kan en kompletterandeegenfinansiering vara möjlig och motiverad, men denna får integå ut över kravet på de sociala tjänsternas tillgänglighet föralla människor oavsett inkomst.Vård och omsorg måste också finnas tillgänglig när den behövs.Därför måste platsbristen hävas inom bl.a. äldreomsorgen.Barnomsorgsköerna måste avvecklas så att alla föräldrar som såönskar ges tillfälle att förvärvsarbeta. Inom sjukvården bör deti enlighet med förslaget i motion So531 yrkande 2 införas en100-dagarsregel, som innebär att ersättning skall utgå frånlandstinget om en operation inte kan utföras fråndet att diagnos har blivit ställd.I utvecklingen av de sociala tjänsterna är det viktigt attfrämja mångfalden och den lokala initiativförmågan. Efter enlång fas av kvantitativ expansion är det nu också viktigt attutveckla verksamhetens innehåll och kvalitet. En sådanförändring förutsätter en förskjutning av makt och ansvar fråncentrala planeringsorgan till de anställda och till de socialatjänsternas kunder och klienter.Från denna utgångspunkt förordar utskottet dels nya och friareorganisationsformer inom den offentliga sektorns ram, dels ettvidgat utnyttjande av initiativkraften inom den enskildasektorn. Att de sociala tjänsterna till största delen kräversolidarisk finansiering via skatter eller avgifter innebär inteatt de också nödvändigtvis behöver presteras av offentligaorgan. För en skapande utveckling måste den mentalitet sompräglar de offentliga monopolen ersättas av en ny och friareanda. Härigenom ökar även möjligheterna att rekrytera engageradpersonal till det sociala arbetet. Politikerna som istor utsträckning kommit att identifiera sig med de storaproduktionsapparaterna bör mer agera somkonsumenternas företrädare och som beställare av socialatjänster.Men beställarfunktionen bör också i långt större utsträckningtillkomma medborgarna själva. På många områden är denbrukarmedverkan som regeringen säger sig eftersträva ettalldeles för blygsamt mål. Utskottet vill hellre att man i såmånga sammanhang som möjligt når fram till den konsumentmakt somuppstår när medborgarna själva kan välja mellan olikaalternativ. Mot denna frihet korresponderar också en frihet förlöntagarna att välja mellan olika arbetsgivare. Med ökadkonkurrens följer också en högre effektivitet. Med ökad mångfaldi den sociala verksamheten uppstår välfärdsvinster både för demsom arbetar i den och dem som betjänas av den.I detta sammanhang vill utskottet också betona det frivilligaoch ideella arbetets roll i den sociala verksamheten. Mångaverksamheter som är offentliga började inom föreningar,kooperativ och samfund. Enligt utskottets mening har det ideellaoch frivilliga arbetet ännu en betydelsefull roll att spela ochförtjänar därför allt stöd.Utskottet vill i likhet med motionärerna framhålla attmänniskan inte får reduceras till ett objekt för offentligaåtgärder utan först och främst ses som ett självständigthandlande subjekt. Utskottet avvisar därför den samhällssyn somi den enskilde främst ser ett viljelöst offer för "den socialastrukturen" och som vill frånkänna individen ansvar för sinaegna handlingar. Inom socialpolitiken måste tydligare görasklart att den enskilde har ansvar för sig själv och sitt egetliv. Enligt utskottet måste det därför vid kommande översyner avsocialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen markeras attförstahandsansvaret åvilar den enskilde själv.Som tredje huvudlinje i den framtida socialpolitiken villutskottet -- i anslutning till tankarna i motion So217 (fp) --betona de insatser som måste göras för "det glömda ".Många grupper i vårt land har ännu inte fått en rimlig del avden välståndsutveckling som skett under senare årtionden. Detgäller inte minst människor med olika slag av handikapp. Ettviktigt mål för socialpolitiken är att angripa den materiellaoch andliga misär som ännu dröjer kvar i välfärdssamhället.Detta kräver insatser på en rad olika områden. Utskottet villsärskilt peka på behovet av ökat bistånd till barn och vuxna medhandikapp, sjuka i operations- och behandlingsköerna, psykisktsjuka, demenssjuka och deras anhöriga, missbrukare, brottsofferoch gamla och sjuka inom långvården. Vid behandlingen avregeringens budgetförslag kommer utskottet nedan att föreslå enrad konkreta anslagsökningar i syfte att tillgodose viktigabehov hos dessa grupper.Med det anförda tillstyrker utskottet motionerna So217 (fp),So315 (fp) yrkande 1 och So531 yrkandena 1 och 2. Härmedtillgodoses också en rad väsentliga synpunkter i motionernaSo253 (c), So316 (c) yrkandena 1 och 2, So332 (m) yrkandena1--3 och 5--6, So446 (c) yrkandena 1 och 13, So447 (m) yrkande 2och So635 (m) yrkande 1.Utskottet avstyrker däremot motion So320 (v) vari förordas ensocialistisk socialpolitik.dels att utskottet under mom. 1 och 5--8 bort hemställa:1 och 5--8. beträffande inriktningen av socialpolitikenm.m.att med bifall till motionerna 1990/91:So217,1990/91:So315 yrkande 1 och 1990/91:So531 yrkandena 1 och 2 ochmed anledning av motionerna 1990/91:So253, 1990/91:So316yrkandena 1 och 2, 1990/91:So332 yrkandena 1--3 och 5--6,1990/91:So446 yrkandena 1 och 13, 1990/91:So447 yrkande 2 och1990/91:So635 yrkande 1 samt med avslag på motion 1990/91:So320som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,3. Inriktningen av socialpolitiken m.m. (mom. 1 och 5--8)och (båda c) anserdels att det avsnitt i betänkandet som på s. 41 börjar med"Utskottet vill" och på s. 45 slutar med "Motionen avstyrksdärför" bort utgå,dels att det avsnitt i betänkandet som på s. 48 börjar med"I motion So332 (m)" och på s. 51 slutar med "So531 (fp) yrkande1" bort utgå,dels att utskottet bort anföra följande:Utskottet anser att det grundläggande för det goda samhälletmåste vara att välfärden fördelas på ett rättvist sätt mellanmedborgarna.Denna förutsättning bygger på att alla människor, oavsett kön,yrke, bostadsort, social bakgrund eller andra sociala ochpersonliga olikheter har samma värde och samma rättigheter. är fördelningen av samhällets resurser mellan olikagrupper en högt prioriterad fråga. Utskottets utgångspunkt äratt fördelningen skall ske med utgångspunkt i bl.a. den enskildaindividens behov av hjälp och stöd.Från regeringens sida sägs att det sociala välfärdssystemet äruttryck för en fördelningspolitik som bygger på solidaritet ochrättvisa. Det kan emellertid inom många områden ifrågasättas omdetta påstående längre har någon bärighet. På goda grunder harmånga frågat sig om socialdemokraterna fortfarande för någonmedveten och rättvis fördelningspolitik. Medan många får detallt bättre får andra grupper det allt sämre. Kapital har undermånga år strömmat från de grupper som har det mindre gott ställttill de mycket välbeställda. Skall vårt samhälle vara ettvälfärdssamhälle måste alla ha anledning att glädja sig överframgångarna. Att som låta klyftorna öka är inte acceptabeltoch avslöjar en bristande känsla hos regeringen för behovet aven aktiv och rättvis fördelningspolitik.Bristen på en rättvis fördelningspolitik finns på mångaområden men drabbar alldeles särskilt svaga grupper, dem som ärglömda eller gömda och som har svårt att själva ellermassmedialt få någon uppmärksamhet.Vad utskottet här anfört sammantaget med den exemplifiering avvälfärdssystemets brister som gjorts i motion So253 (c) visarenligt utskottets mening på nödvändigheten av att ändravälfärdspolitikens utformning. En rättvis regional fördelningmåste vara utgångspunkten för politiken. Välfärden måste kommaalla till del oavsett bostadsort. En förnyelse av välfärdenmåste också ske med utgångspunkt i en vidgad valfrihet (se res.6). Det är viktigt med mångfald och flexibilitet när det gälleratt lösa den sociala servicen. Detta gäller även på landsbygden.I likhet med motionärerna anser utskottet att den enskildesförmåga till insatser och initiativ bör tas till vara och attdet stöd som samhället lämnar i första hand skall vara en hjälptill självhjälp. Välfärdspolitiken bör så långt möjligt varagenerell och finansieras solidariskt.Utskottet vill i likhet med motionärerna i motion So316 (c)framhålla att välfärden måste bygga på ökad delaktighet ochrättvisa. Jämlikhet och rättvisa kan komma de många människornatill del genom att välfärdspolitiken i större utsträckning byggsupp enligt grundtrygghetsprincipen. Enligt denna principtillförsäkras alla människor en grundläggande social ochekonomisk trygghet. måste det vara möjligt att erbjudaindividuella lösningar, där bl.a. det enskilda sparandet ochägandet stimuleras. Dogmen om det totala offentliga ansvaretmåste ifrågasättas. De offentliga välfärdsinsatserna måste ihögre grad än vad som sker understödja enskilda insatser.Utskottet vill dock betona att idén om det solidariska ansvaretför medborgarna aldrig får gå förlorad.Principen om grundtrygghet kan få fotfäste i ensamhällsstruktur som bygger på rättvisa och utjämning. Det närasamband som råder mellan användning av begränsade resurser, godmiljö och rättvis fördelning måste tydliggöras. Utskottet anseratt bör uttala sin anslutning till en generellvälfärdspolitik byggd på grundtrygghetsprincipen i enlighetmed vad som anförts i motionen.Utskottet tillstyrker också de förslag till riktlinjer förutvecklings- och förnyelsearbetet på det sociala området somläggs fram i samma motion och som bygger på principen omekonomisk och social grundtrygghet som vägledare inom olikasamhällsområden, t.ex. familjepolitiken, bostadspolitiken,arbetslivet, vården och socialförsäkringssystemet.Utskottet anser i likhet med motionärerna i motion So446 (c)att patienterna måste få möjlighet att direkt påverka vårdensorganisation och innehåll i större utsträckning. För att dettaskall vara möjligt krävs ett nytt ekonomiskt styrsystem ilandstingen. Det bör bygga på att landstingens budget på centralnivå och i sjukvårdsområdena beskriver mål, prestationer ochekonomiska ramar som fastställs i avtal med varje basenhet. Detåligger därefter basenheterna att själva utforma sin verksamhetutifrån tillgängliga resurser.Landstingen måste för att kunna erbjuda en varierad vårdutvecklas organisatoriskt och övergå till att bli folkvaldalänsparlament. Driften av sjukvården kan ske i landstingens egenregi eller på entreprenad, av anställda, organisationer,anhöriga och privata företag.Vidare måste en patient som inte inom rimlig tid kan få vårdinom det egna erbjudas möjlighet till vård inom ettannat landsting eller på annat sätt. Det bör sättas upp entidsgräns för inom vilken tid en patient skall ha rätt att fåvård av visst slag utförd inom landstinget.Av det anförda framgår att utskottet också ställer sig bakomvad som uttalas i motionerna So217 (fp), So315 (fp) yrkande 1,So332 (m) yrkandena 1--3 och 5--6, So446 (c) yrkandena 1 och 13,So447 (m) yrkande 2 och So531 (fp) yrkandena 1 och 2. Utskottetkan också ställa sig bakom en rad väsentliga synpunkter i motionSo635 (m) yrkande 1.Utskottet avstyrker däremot motion So320 (v), vari förordas ensocialistisk socialpolitik.dels att utskottet under mom. 1 och 5--8 bort hemställa:1 och 5--8. beträffande inriktningen av socialpolitikenm.m.att med bifall till motionerna 1990/91:So253,1990/91:So316 yrkandena 1 och 2 och 1990/91:So446 yrkandena 1och 13 och med anledning av motionerna 1990/91:So217,1990/91:So315 yrkande 1, 1990/91:So332 yrkandena 1--3 och 5--6,1990/91:So447 yrkande 2 och 1990/91:So531 yrkandena 1 och 2 och1990/91:So635 yrkande 1 samt med avslag på motion 1990/91:So320som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,4. Inriktningen av socialpolitiken (mom. 1)() anserdels att det avsnitt i betänkandet som på s. 41 börjar med"Utskottet vill" och på s. 42 slutar med "yrkandena 1, 5 och 6"bort utgå,dels att det avsnitt i betänkandet som på s. 42 börjar med"I motion So315 (fp) och på s. 45 slutar med "avstyrks därför"bort utgå,dels att utskottet bort anföra följande:Vänsterpartiet har i motion So320 av m.fl. (v)lagt fram sitt förslag till mål och inriktning avsocialpolitiken och hemställt att det ges regeringen till känna.En socialistisk socialpolitik utgår enligt motionen från entro på att människor har resurser att förändra missförhållandenoch rättvist fördela sociala och ekonomiska resurser. Utskottetdelar denna uppfattning. Utskottet anser också i likhet medmotionärerna att alla människor har lika värde och att allaefter sina förutsättningar skall vara med och betala och fåtillgång till resurserna. Det är inte bara de duktiga, präktiga,ordentliga och förutseende som skall ha tillgång till ettvärdigt liv, utan även de destruktiva och slarviga skall kunnafå sin del av välfärdskakan.Utskottet delar inställning tillmarknadsekonomin i den form den nu har. Genom sina ständiga kravpå ekonomisk tillväxt skapar den onyttigheter som för med sigökade samhällskostnader. Resultatet kan bli social utslagning iform av ökade yrkesskador, hälsoproblem, missbruk,förtidspensioneringar etc. Utskottet ser i likhet medvänsterpartiet men i motsats till regeringen och nyliberalernaett mycket nära samband mellan socialpolitiken och marknaden.För de senare har socialpolitiken endast formen av ettgrovmaskigt skyddsnät mot utslagning och skilda orättvisor.Utskottet delar också uppfattning attproduktionen av tjänster och varor måste styras av människorsbehov. De grundläggande behoven av livsförnödenheter, bostäder,social trygghet etc. skall staten/den offentliga sektorn se tillatt tillfredsställa genom ett fungerande solidarisktfördelningssystem, bl.a. genom att på lämpligt sätt styrainvesteringarna. Tillsyn över att rättssäkerheten fungerartillfredsställande är en annan viktig uppgift för den offentligasektorn.Utskottet anser att det är berättigat med en stor offentligsektor och att den under vissa förutsättningar kan tillåtas växagenom att det görs investeringar i vård, omvårdnad, utbildningetc. Om den sociala utslagningen, som enligt utskottet orsakasav produktionsordningen, kan nedbringas så kommer detta attminska behovet av en stor offentlig sektor. kan dockinga nedskärningar göras, men de resurser som finns kanomprioriteras. Förutom prioriteringar kan ingrepp göras i denalltför stora byråkrati som har uppstått inom den offentligasektorn.Utskottet vill vidare framhålla att privatisering av denoffentliga sektorn inte löser några problem. För att privatiserabehövs skattebetalarnas stöd. Privata skolor och daghem måsteförutom avgifter ha statliga och kommunala bidrag. Privatatandläkare och all privat sjuk- och läkarvård måste ha pengarfrån det allmänna för att kunna existera. På kort sikt kanöverföringarna från offentlig till privat verksamhet se ut attge vinster, men långsiktigt sker en utarmning av den offentligasektorn, eftersom det privata i egentlig mening inte är privatutan en blandning av offentliga pengar och privatadministration. En alltför kraftig privatisering medför enligtutskottets uppfattning också en risk för större orättvisor i ochmed att vissa kan köpa sig till omvårdnad, sjukvård etc. Därtillkommer problemen med ansvar för verksamheterna och kraven pålönsamhet.Utskottet är i likhet med också skeptiskt tillkooperativa lösningar. Tanken bakom socialpolitiken är enligtutskottet att alla skall ha lika rätt till omvårdnad, sjukvård,utbildning etc. När det gäller privatiseringen kan orättvisornabörja florera då människorna kan köpa tjänster som varoffentliga. För att exempelvis bilda och bli medlem i ettföräldrakooperativ krävs en god ekonomi. Handikappade,ensamstående, invandrare, unga familjer etc. som har det sämreekonomiskt ställt kan komma att hamna utanför dessa möjligheter.Kooperativ kan sluta sig och insynen blir dålig med enförsvagning av det kommunala ansvaret som följd.Föräldrakooperativen inom barnomsorgen ses av motionärerna somen övergångsform tills en full behovstäckning uppnåtts.Utskottet instämmer häri. Barnomsorgen bör i stället utvecklas ifristående resultatenheter där det inte finns någravinstintressen och där både barn, personal och föräldrar harinflytande. Detta skall ske under en övergripande politiskstyrning. Över huvud taget måste användarnas inflytande ochansvar öka i all offentlig verksamhet.Utskottet vill också, i likhet med motionärerna, varna för atten decentralisering av beslut till kommunerna kan skapaorättvisor, genom att olika saker prioriteras i olika kommuner.En kommun håller nere daghemsavgifterna och snålar in påbostadsbidraget för pensionärerna, medan grannkommunen gör tvärtom.