bet · GF01SoU1 · 1991-11-05 00:00:00 — Projektet beräknas kunna avslutasunder hösten 1991.Tidigare behandlingMotioner (fp, c) om behovet av olika utbildningsinsatser inomsocialtjänsten har behandlats tidigare avutskottet, senast i betänkandet 1990/91:SoU7. Utskottetdelade motionärernas inställning i fråga om betydelsen avutbildning och fortbildning av familjehemsföräldrar, avpersonalen vid de särskilda ungdomshemmen och inomsocialtjänsten över huvud taget. Utskottet såg positivt på attsocialstyrelsen avsåg att medverka till att förstärka depersonalutvecklande insatserna för dessa grupper. Mot dennabakgrund ansåg utskottet att det inte behövdes något initiativfrån sida. De då aktuella motionerna avstyrktesdärför (res. m, fp, c).Utskottets bedömningRiksdagen har ställt medel till socialstyrelsensförfogande för utbildning och kompetensutveckling inomsocialtjänsten när det gäller utsatta barn. Mot bakgrund häravoch då utskottet anser att revisorers projekt omfamiljehemmen bör avvaktas innan vidtar någon åtgärdbeträffande utbildning av familjehemsföräldrar avstyrksmotionerna 1990/91:So222 (fp) yrkande 3 och 1990/91:So237 (c)yrkande 2.Minimal Brain Dysfunction (MBD)BakgrundMed MBD (Minimal Brain Dysfunction) avses i allmänhet barn somhar problem med koncentrationsförmågan, motoriken ochvarseblivningen. Svår MBD förekommer enligt uppgift från hos av barn som just skall börja skolan.Lättare former av MBD finns hos ytterligare ca 6 %.MotionernaI motion 1990/91:So223 av m.fl. (fp)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om hjälp till barn med MBD (yrkande 3).Familjer som har barn med MBD måste enligt motionärerna få ettbättre stöd från samhället. Därför krävs att den personal somkommer i kontakt med barn som har MBD får erforderlig utbildningoch information om dessa barns särskilda behov. Berördamyndigheter måste initiera insatser på området, heter det imotionen.I motion 1990/91:So493 av och () hemställs dels om ett tillkännagivande om hjälp till barnmed MBD (yrkande 1), dels att regeringen begär förslag ominrättande av ett träningscenter för barn med MBD och för barnmed andra funktionshinder (yrkande 2). Motionärerna anseratt det är viktigt att personal inom socialtjänst, hälso- ochsjukvård samt skola får information och utbildning. När detgäller svåra fall av MBD behövs mer omfattandehabiliteringsinsatser. Ett träningscenter medspecialistkompetens för barn med handikapp som MBD ochrörelsehinder bör inrättas. Centret skall enligt motionärernaockså ge stöd och kunskap åt föräldrarna under barnens uppväxt.Tidigare behandlingHösten 1989 behandlade utskottet i betänkande1989/90:SoU10 (s. 29 f.) en motion om MBD, i vilken bl.a.togs upp behovet av information till personal om MBD samt rådoch stöd till föräldrar till barn med MBD. En mer uttömmandebeskrivning av sjukdomen återfinns i betänkandet. Utskottet hadeinhämtat yttranden över motionen från ,och . För enutförlig redovisning hänvisas till detta betänkande.Utskottet delade uppfattningen i den då aktuella motionen attanhöriga till barn med MBD samt personal inom barnomsorg, skolasamt hälso- och sjukvård borde få information och utbildning omMBD. Information om barn med MBD borde också tas med iutbildningen för de yrkesgrupper som i sitt arbete kommer inärmare kontakt med människor med detta handikapp. Utskottetdelade också den uppfattning uttryckt i sittremissyttrande, nämligen att det inte var möjligt att ange vilkainsatser som kunde krävas för barn med MBD inom t.ex. barnomsorgoch skola, eftersom behovet av råd och stöd varierar mycketmellan olika barn med MBD, och det är därför nödvändigt attanpassa insatserna till det enskilda fallet. Utskottet hänvisadevidare till att MBD fått ökad uppmärksamhet under senare tid.Utskottet ansåg sig därför kunna förutsätta att de berördamyndigheterna var väl medvetna om behovet av information ochutbildning. Något uttalande från sida i den delenbehövdes därför inte, ansåg utskottet och avstyrkte motionen.I betänkande 1990/91:SoU7 behandlade utskottet hösten 1990en motion (fp) om MBD motsvarande den nu aktuella So493.Utskottet vidhöll sin uppfattning att det är angeläget att allpersonal, som kommer i kontakt med barn med MBD och andrahandikapp, får utbildning och information om sådana handikappoch om dessa barns särskilda behov. Liksom tidigare utgickutskottet från att berörda myndigheter var medvetna om behovetav insatser på området. Utskottet ansåg därför inte attriksdagen hade anledning att vidta några sådana åtgärder somavsågs i motionen. Motionsyrkandet avstyrktes (betr. utbildningom MBD res. fp).Här kan nämnas att handikapputredning föreslagitatt den personkrets som skall kunna bli föremål förindividinriktade åtgärder på handikappområdet även kan omfattamänniskor med "vissa typer av hjärnskador som kan innebäraobetydliga intellektuella störningar i vissa avseenden menuttalade störningar i andra" (bet. SOU 1991:46 s. 139).Utskottets bedömningUtskottet utgår även nu från att berörda myndigheter ärmedvetna om behovet av insatser när det gäller barn med MBD. Medhänvisning härtill och då utskottet inte vill föregripariksdagens kommande behandling av förslag på det socialpolitiskaområdet avstyrker utskottet motionerna 1990/91:So223 (fp)yrkande 3 och 1990/91:So493 (fp).BarnolycksfallMotionernaI motion 1990/91:So222 av m.fl. (fp)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om registrering av olycksfall tillsocialstyrelsen (yrkande 1) och om skyddsombud förbekämpande av barnolycksfall (yrkande 2). Många svåra skadorhos barn kan enligt motionärerna undvikas genom förebyggandeåtgärder. En förutsättning för att olyckor och skador på grundav bl.a. mobbning skall kunna förebyggas är enligt motionärernaatt det finns ett enhetligt system för registrering,rapportering och uppföljning av olyckor. Tendensen har varit attlandstingens verksamhet med olycksfallsregistrering har minskatpå grund av resursbrist. Arbetet vid med ettcentralt register över olycksfall är emellertid beroende av attlandstingen medverkar vid registrering på lokal nivå.Registreringen av olycksfall till måsteförbättras, framhåller motionärerna.Det är vidare dubbelt så vanligt att elever drabbas avolycksfall i skolan som att vuxna skadas i arbetslivet, heterdet i motionen. I många skolor fungerar redan i dagelevskyddsombud. Denna organisation bör snabbt byggas ut så attden blir heltäckande. För yngre elever och förskolebarn börföräldrar kunna utbildas till barnskyddsombud, menarmotionärerna.I motion 1990/91:So327 av m.fl. (s)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av en samordning och en satsningpå det olycksförebyggande arbetet bland 15--19-åringar.Barnmiljörådet arbetar endast med frågor rörande barn upp till14--, påpekar motionärerna. Eftersom rådet aldrighaft möjlighet att arbeta med de äldre ungdomarnassäkerhetsfrågor har problemen med olycksfall i denna åldersgruppinte uppmärksammats tillräckligt. material om deäldre tonåringarnas olyckssituation visar dock att behovet avsamordning av dessa frågor är mycket stort, heter det imotionen.BakgrundÅr 1986 uppdrog regeringen åt att, eftersamråd med berörda myndigheter och organisationer, ta initiativtill en central registrering av sådana skadefall hosbefolkningen som behandlas inom den offentliga hälso- ochsjukvården, företagshälsovården eller skolhälsovården och pågrundval härav sammanställa uppgifter som belyserskademönstret och skadornas orsaker. Vidare skullesocialstyrelsen utreda hur miljö- och hälsoskyddsnämnden skullekunna bidra till att förebygga denna typ av skador.Olycksfallsskadeenheten vid har varit verksamsedan våren 1988. Landstingen har ansvaret för registrering,analys och utvärdering av datamaterialet samt initierandet avlokala tvärsektoriella åtgärdsprogram baserat på det lokalaolycksfallsmönstret. är ansvarig för utvecklingav registreringssystemet, utveckling av metoder samt utvärderingav åtgärdernas effekter. En annan uppgift för styrelsen är attfölja utvecklingen av olycksfallsskador, analysera orsakernatill dessa och sprida information om olycksfallsskador i landet.I detta syfte har man utarbetat ett klassifikationssystem somskall ge underlag för olycksfallsskadeutredningar och förslagtill inriktning av förebyggande insatser, främja forskning ochundervisning som syftar till att ytterligare förebyggaolycksfallsskador samt möjliggöra jämförelser avolycksfallsskadedata på såväl lokal, regional som nationellnivå.Den registrering som äger rum i de olika landstingen omfattadehösten 1990 av befolkningen. Tendensen hade dock varitatt landstingens verksamhet med olycksfallsregistrering hademinskat något på grund av resursbrist. Registrering avbarnolycksfall har prioriterats. erforsocialutskottet att arbetet vid socialstyrelsensolycksfallsskadeenhet med planeringen av ett centralt registeröver olycksfall alltjämt pågick samt att en viktig förutsättningför ett sådant register var landstingens medverkan vid enregistrering på lokal nivå.Barnmiljörådet inrättades 1980 och är en centralförvaltningsmyndighet med uppgift att handlägga frågor rörandebarns miljö och barns säkerhet. Instruktion för barnmiljörådethar getts i en särskild förordning (1988:1127). Barnmiljörådetverkar för att förbättra barns miljö med inriktning på deras lekoch säkerhet genom bl.a. faktainsamling och information tillföräldrar och olika professionella grupper, exempelvis inombarnomsorgen, om konkreta åtgärder för att förebyggabarnolycksfall. Stöd ges till det lokala barnmiljöarbetet ikommuner och landsting samt till lokala grupper och enskilda somarbetar för att förbättra barnens närmiljö i bostadsområden.Barnmiljörådet har vidare utvärderat exempelvisbarnavårdscentralernas arbete med barnsäkerhetsinformation ochanalyserat dödsorsaker vid barnolycksfall.Tidigare behandlingMotioner (fp) motsvarande den nu aktuella motion So222 harbehandlats tidigare av utskottet, ibetänkande 1990/91:SoU7. Utskottet uttalade då att en viktiguppgift för samhället är att så långt som möjligt begränsaantalet olycksfall, inte minst i gruppen barn och ungdomar. Föratt kunna förebygga olycksfallen är det viktigt att ha kunskapom orsakerna till dessa. Sådan kunskap kan erhållas genom attolycksfallsskadorna registreras. Utskottet såg därför liksomtidigare positivt på det arbete som pågick i syfte att få tillstånd ett enhetligt system för registrering av dessa skador.Enligt utskottets mening var det av största betydelse attverksamheten med registrering av olycksfall byggdes ut ochspreds till alla landsting. Vidare borde en central registreringav dessa skador komma till stånd. Utskottet förutsatteatt även fortsättningsvis aktivt skulle medverkatill att påskynda en fortsatt utbyggnad avolycksfallsregistreringen.Yrkandet om barnskyddsombud avstyrktes med hänvisning till attriksdagen borde avvakta redovisning av miljö-och hälsoskyddsnämndernas skadeförebyggande verksamhet, innanutskottet övervägde något initiativ i frågan. Motionenavstyrktes (betr. registrering res. fp, c, betr. skyddsombudres. fp).Enligt vad utskottet erfarit kommer attredovisa resultatet av sin utredning om miljö- ochhälsoskyddsnämndernas skadeförebyggande verksamhet senare underhösten 1991.Våren 1991 beslutade att inrätta ett nationelltfolkhälsoinstitut (prop. 1990/91:175, SoU23). Därvid beslutadesockså att det inom ram skall inrättas ettskadeprogram, som bör bygga på och utveckla det förebyggandeprogram som bedrivit. I propositionenanfördes bl.a. följande:Erfarenheterna från () arbete visar på behovetav fördjupade tvärsektoriella insatser. Institutet bör utgöraett centrum för utveckling av nationella olycksfallsförebyggandeprogram som bl.a. skall omfatta information och rekommendationernär det gäller risker i hemmet och dess omgivning samtutveckling och spridning av modeller och metoder för det lokalaskyddsarbetet. En annan uppgift för institutet bör vara attsärskilt uppmärksamma brister i forskning och undervisning vadgäller skadeprevention. bör programmet även innefattavåldsrelaterade skador då dessa helt saknar organisatoriskförankring när det gäller förebyggande arbete.Enligt beslut skall verka medfull kraft fr.o.m. /93.Utskottets bedömningSom framgått av den här lämnade redovisningen beslutaderiksdagen att inrätta ett folkhälsoinstitut som bl.a.skall överta olycksfallsregistrering samt ävenpå andra sätt utveckla nationella olycksförebyggande program.Den närmare organisationen av utreds nu aven särskild kommitté. Utskottet anser att resultatet avkommitténs arbete bör avvaktas innan överväger deförslag på det olycksförebyggande området som förordas imotionerna 1990/91:So222 (fp) yrkandena 1 och 2 och1990/91:So327 (s). De nu nämnda motionerna avstyrks därför.Sexuella övergrepp mot barn m.m.MotionernaI motion 1990/91:So225 av och () yrkas att hos regeringen begär att forskninggörs kring problematiken med sexuella övergrepp på barn. Med ettriktigt stöd av sakkunniga och närstående kan mycket göras förde utsatta barnen, menar motionärerna.I motion 1990/91:So226 av m.fl. (mp) yrkasatt begär att regeringen tillsätter en utredning meduppgift att utreda och ge förslag till åtgärder som förhindrarsexuellt utnyttjande av barn i andra länder enligt vad imotionen anförts -- det gäller sådana handlingar som skullevarit kriminella om de utförts i (yrkande 4).Motionärerna anser att de s.k. sexresorna inte borde fåarrangeras.I motion 1990/91:So250 av och ()yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om åtgärder mot sexuella övergrepp på barn.Man kan knappast tänka sig något område där det är mer angelägetatt gripa in än då äldre människor med inflytande över små barnutnyttjar dem sexuellt, påpekar motionärerna, som anser att detbehövs information i förebyggande syfte, och att åtgärdsmodellermåste byggas upp.I motion 1990/91:So311 av och () yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om bidrag till motsexuella övergrepp på barn (RMSÖ) (yrkande 2). Motionärernaframhåller att RMSÖ, som är en frivillig organisation som genomjourverksamhet arbetar för att stödja och hjälpa offer försexualbrott, borde få bidrag från för sinverksamhet.I motion 1990/91:So222 av m.fl. (fp)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om riktlinjer för handläggning när barnblivit misshandlade (yrkande 11). Motionärerna anför att detsedan många år finns riktlinjer för handläggning av ärenden därbarn misstänks ha blivit misshandlade, men att dessa på mångahåll fallit i glömska. Vikten av att dokumentera eventuellaskador, så att underlag finns för ett eventuellt rättsintyg,betonas i motionen. Det behövs förnyad information ochutbildning när det gäller myndigheternas handläggning avbarnmisshandel, anser motionärerna.BakgrundI utskottets betänkande 1989/90:SoU5 (s. 23 f.) redovisassocialstyrelsens tidigare insatser när det gäller frågor omvåld och sexuella övergrepp mot barn. Olika former för samarbetemellan myndigheter -- bl.a. den s.k. Eskilstunamodellen --redovisas likaså. För en mer utförlig bakgrund hänvisas tilldenna genomgång.Socialstyrelsen har gett ut allmänna råd (1991:3)om handläggningen av ärenden rörande sexuella övergrepp motbarn. Målgruppen är personal som i sitt arbete möter barn somutsatts för, eller misstänks ha varit utsatta för, sexuellaövergrepp. Skriften riktar sig bl.a. till personal vidsocialbyråer, barn- och ungdomspsykiatriskakliniker/mottagningar samt till läkare som gör medicinskaundersökningar vid misstankar om sexuella övergrepp. De allmännaråden innehåller bl.a. en kunskapsöversikt samt råd ochrekommendationer när det gäller handläggning och utredning.En arbetsgrupp inom brottsförebyggande rådet (BRÅ) medföreträdare för berörda myndigheter m.fl. har utrett frågor omsexuella övergrepp mot barn. Arbetsgruppens huvuduppgift harvarit att mot bakgrund av bl.a. resultaten från BRÅsforskningsprojekt ge en förbättrad information i syfte attupptäcka övergrepp, se över handläggningen av övergreppsärendenoch samordningen av insatser samt bedöma om alternativabehandlingsmodeller för förövare av övergrepp bör prövas iSverige. Gruppens resultat redovisades 1990 (BRÅ-rapport1990:8). Kartläggning av brottsstatistik och genomgång avforskning på området utförd inom BRÅ har utgjort en del avunderlaget för gruppens arbete. harresulterat i fem delrapporter varav den senaste, Sexualbrott motbarn, 1991:1, redovisades våren 1991.Ytterligare ett projekt vid BRÅ, Brott mot barn, har påbörjatsoch är tänkt att utgöra en fortsättning på det tidigare arbetetSexuella övergrepp mot barn. Perspektivet vidgas till attinnefatta även andra typer av brott mot barn, t.ex.barnmisshandel och brott inom familjen.I budgetpropositionen (prop. 1990/91:100 bil. 7 s. 179)anförs som nämnts att det föreligger ett stort behov av bl.a.utbildning och metodutveckling för att öka barnkompetensen i detsociala arbetet. Av anslaget för utvecklings- ochförsöksverksamhet skall 8 milj.kr. avsättas, vilket inkluderarbl.a. och hälso- och sjukvårdens arbete med barnsom utsatts för sexuella övergrepp på barn (RMSÖ) bildades1984. Lokalföreningar finns på tre orter. Basen för verksamhetenär jourgrupperna. Deras arbete har haft sin tyngdpunkt i direktakontakter med föräldrar eller släktingar till barn som misstänksha varit utsatta för övergrepp. Även utsatta barn ringer tilljouren. Föreningen arbetar också med information ochopinionsbildning. (Sexuella övergrepp mot barn, allmänna rådfrån 1991:3 s. )har avslagit en ansökan frånRMSÖ om statliga bidrag med hänvisning till att RMSÖ inte leverupp till de krav man kan ställa på ideella organisationer somarbetar för att hjälpa och stödja människor i utsattasituationer.Tidigare behandlingHösten 1988 behandlade utskottet i betänkandet1988/89:SoU1 två motioner (fp) om sexuella övergrepp motbarn. Utskottet uttalade följande (s. 26 f.).Utskottet anser att det är en fråga av yttersta vikt attförebygga sexuellt utnyttjande av barn och att behandla ochhjälpa de barn och familjer som drabbas. Denna inställningklargjorde utskottet vid frågans behandling redan underriksmötet /85. Övergreppen är särskilt allvarliga genom attbarnens absoluta underläge utnyttjas av förövaren som också kananvända sin styrka och makt till att dölja och förneka det somskett. Barn kan också välja att förtiga övergreppen och offrasig själva för att skydda förövaren. Övergreppen medför mycketallvarliga störningar och skador hos barnet. Förekomsten avsexuella övergrepp mot barn är helt oacceptabel för samhället.Utskottet vill därför starkt understryka vikten av att berördamyndigheter med kraft agerar för att förebygga sexuelltutnyttjande av barn och för att behandling och hjälp ges dedrabbade familjerna. Insatserna måste sättas in skyndsamt och påen bred front.De som i sin yrkesutövning möter problemen ställs inför mycketspeciella krav på erfarenhet och kunskap. Yrkesgrupper somberörs återfinns inom , hälso- och sjukvården,skolan samt rättsväsendet. I ärenden om barn som far illa är ettsamarbete mellan dessa instanser ofrånkomligt och av centralbetydelse. De olika yrkesgruppernas sammanlagda erfarenheter ochresurser ger bättre möjligheter att upptäcka om barn har utsattsför övergrepp i sina familjer och att finna medel att på bästasätt hjälpa dem och deras familjer ur krisen. Utskottet serdärför mycket positivt på det arbete beträffandesamarbetsmodeller m.m. som bedrivs av en arbetsgrupp vid BRÅ.Dess arbete, som syftar till att underlätta upptäckt avövergrepp och att förbättra utrednings- ochbehandlingsrutinerna, får anses tillgodose syftet med deaktuella motionerna -- -- --I utskottets betänkande 1989/90:SoU5 (s. 23 f.) behandladeutskottet flera motioner (fp, c) om sexuellaövergrepp och våld mot kvinnor och barn. Utskottet anförde bl.a.följande.En rad olika åtgärder på skilda områden behövs, enligtutskottets mening, för att minska eller förebygga våld ochsexuella övergrepp mot kvinnor och barn. Av grundläggandebetydelse är att dessa övergrepp kommer till myndigheternaskännedom för erforderliga åtgärder.Barn och kvinnor som utsätts för misshandel och sexuellaövergrepp i hemmet är i stort behov av hjälp och stöd. Detkrävs, enligt utskottets mening, en bred kunskap hos berördamyndigheter om dessa särskilda problem. Personalen måste bl.a.vara väl insatt i vilka resurser som finns att tillgå och kunnainformera om dessa. Utskottet anser, att det finns behov avförnyad information och utbildning till de personalgrupper somkommer i kontakt med dessa ärenden.Stora krav ställs också på ett väl fungerande samarbete mellanberörda myndigheter. Enligt utskottet är det nödvändigt attsamordna de insatser som görs av rättsväsendet, de socialamyndigheterna och aktuella vårdinstanser, eftersom utredningarnai dessa ärenden är mycket svåra. En samverkansmodell med fastarutiner skulle bäst garantera en tillfredsställande gemensam basför såväl sociala som rättsliga åtgärder.Utskottet ansåg vidare att det var befogat med en utvärderingav handläggning av anmälda fall av misstänktaövergrepp på barn och kvinnor. Ett samlat förslag tillåtgärdsprogram borde enligt utskottet föreläggas . Detanförda gavs regeringen till känna med anledning av motionerna(res s).Hösten 1990 behandlade utskottet ånyo ett antal motioner (fp,c) om behov av åtgärder för att förebygga sexuella övergrepp motbarn och för att förbättra handläggningen av sådana ärenden.Utskottet vidhöll sin tidigare uppfattning om att ett samlatförslag till åtgärdsprogram borde föreläggas . Dettagavs regeringen till känna (res. s).Våren 1990 behandlade utskottet en motion (vpk) vari detföreslogs att skulle ges i uppdrag att utarbetaen informationsbroschyr som beskriver "sexslaveriet" och somskulle delas ut av resebyråerna i samband med försäljning avresor till (1989/90:SoU17, s. 42) uttalade bl.a. att det ärangeläget att utlandsresenärer nås av information om denprostitution som förekommer i olika delar av världen och desmittrisker som denna prostitution för med sig. Utskottet hadedock erfarit att finansierar ett projekt meduppgift att informera nordiska utlandsresenärer omsmittspridning när det gäller HIV/aids och andra sexuelltöverförbara sjukdomar. Motionen avstyrktes med hänvisninghärtill (res. vpk, mp).Den nordiska arbetsgruppen för HIV/aids, som tillsattes avNordiska ministerrådet 1986, har lagt fram flera förslag tillinsatser för att minimera risken för HIV-smitta vid turistresorutanför Norden.Sedan fyra pågår i vart och ett av de nordiskaländerna ett omfattande systematiskt informationsarbete somsyftar till att upplysa om HIV-smitta och om hur man kan skyddasig. I särskilda kampanjer vänder man sig till den som planeraren utlandsresa. Informationsmaterial finns bl.a. påvaccinationscentraler, apotek, flygplatser och färjelägen. Enkontinuerlig annonsering görs i resebyråernas kataloger ochresemagasin.Den nordiska arbetsgruppen har föreslagit att resp. nordisktland skall etablera fördjupade kontakter med nationella organ,typ Turistråd, liksom med researrangörer för att följautvecklingen när det gäller trender för populära resmål, så attframtida preventiva insatser kan planeras.Utskottets bedömningSom svar på begäran om ett samlat förslag tillåtgärdsprogram för att motverka sexuella övergrepp och våld motkvinnor och barn har, som tidigare nämnts, avsatts 8 milj.kr.till förfogande för att öka kompetensen i detsociala arbetet när det gäller utsatta barn.