bet · GF01SfU5 · 1991-12-05 00:00:00 — I de flesta fall torde det enligt propositionen varaenkelt att fastställa om ett anställningsförhållandeföreligger, och om tvist uppkommer i frågan får den avgörasefter vedertagna arbetsrättsliga principer.Enligt vidare uttalanden i propositionen fårarbetstagarbegreppets innehåll läggas fast i rättstillämpningenmed utgångspunkt i en civilrättslig begreppsbestämning.Gränsdragningen mellan arbetstagare å ena sidan och olikaformer av uppdragstagare och självständiga företagare å denandra torde så som allmänt sker i t.ex. arbetsdomstolenspraxis få göras på grundval av en helhetsbedömning av avtaletmellan parterna och övriga omständigheter i fallet. Huruvidaden som åtagit sig att utföra ett arbete är arbetstagare elleregenföretagare beror på omständigheterna. Av betydelse brukarvara bl.a. om den som åtar sig arbetet är personligenarbetsskyldig, vem som tillhandahåller material, maskiner o.d.för arbetet, hur ersättningen för arbetet bestämts osv. Någonuttänjning av arbetsgivar- och arbetstagarbegreppen på sätt somstundom förekommit i socialförsäkringspraxis med hänsyn tillkraven på schablonlösningar inom socialförsäkringsområdet ärinte avsedd.Också i fråga om begränsningen av rätten till sjukpenning pågrund av sjuklönerätt uttalas i propositionen attgränsdragningen mellan arbetstagare å ena sidan och bl.a.uppdragstagare å den andra oftast inte torde vålla någrabekymmer i ett sjukpenningärende. kan emellertidproblem i detta avseende uppstå, bl.a. av det skälet attsjukpenninggrundande inkomst av anställning också -- på grundav schabloniseringar av arbetstagarbegreppet inomsocialförsäkringssystemet -- kan baseras på vissauppdragsersättningar. Eftersom den som är att anse somarbetstagare i allmänhet kan få sjukpenning först fr.o.m. denfemtonde dagen i sjukperioden -- medan en uppdragstagare kanvara berättigad därtill redan från den första sjukdagen --måste , såsom en preliminärfråga isjukpenningärendet, ta ställning till vilken kategori denförsäkrade tillhör. Om avgränsningsfrågan är mer svårbedömd kandet inträffa att arbetsgivaren anser den försäkrade vara attanse som uppdragstagare, och alltså inte berättigad tillsjuklön, medan är tveksam till detta. I ensådan situation kan det finnas skäl för kassan att tillämpa20kap. 2a§ första meningen AFL. Enligt nämnda lagrumskall kassan, om det inte utan betydande dröjsmål kan avgörasom rätt till ersättning enligt AFL föreligger men det finnssannolika skäl för att sådan rätt finns, besluta att ersättningskall betalas ut med ett skäligt belopp om detta är avväsentlig betydelse för den försäkrade.Utskottet delar uppfattningen i propositionen att det i deflesta fall torde vara enkelt att fastställa om ettanställningsförhållande föreligger. Risken är emellertid ändåenligt utskottets uppfattning stor att många för de förstafjorton dagarna av ett sjukfall kan hamna mellan sjuklöne- ochsjukpenningsystemen på grund av attarbetsgivaren/uppdragsgivaren anser att uppdragsförhållandeföreligger och anser attarbetstagarförhållande föreligger. Som utskottet senare kommeratt beröra närmare finns för de fall att arbetsgivare ocharbetstagare är oense om huruvida arbetstagarens arbetsförmågaär nedsatt en s.k. sjuklönegaranti genom försäkringskassan.Försäkringskassan skall också enligt samma regler som hittillskunna utge preliminär ersättning i sjukpenningärenden. Vidtvist om huruvida den försäkrade är arbetstagare elleruppdragstagare har emellertid inte föreslagits någongarantiregel. Möjligheterna till preliminär ersättning isjukpenningärenden enligt 20kap. 2a§ AFL är enligtutskottets mening inte heller tillräckliga för att garanteraatt en försäkrad inte faller emellan de båda systemen.Utskottet vill bl.a. peka på att oklarhet om en person ärarbetstagare eller uppdragstagare och beroende härav skall hasjuklön eller sjukpenning kan föranleda process dels iarbetsrättslig ordning, dels i försäkringsrättsordningen medden tidsutdräkt som följer av detta.Utskottet delar uppfattningen i propositionen att någondefinition av arbetstagarbegreppet inte kan ges i lagen.Utskottet anser emellertid att de frågor som rör arbetstagar-resp. uppdragstagarbegreppet måste få en närmare belysning ochatt lösningar för att skydda den försäkrade mot rättsförlustermåste övervägas. En möjlighet kan enligt utskottets mening varaatt en försäkrad genom får någon form avförhandsbesked om sin ställning i fråga omsjukpenningförsäkringen. Genom att kassan ändå, enligt vad somockså framhålls i propositionen, kan behöva dela upp enförsäkrads SGI i vad som svarar mot anställningsinkomst och vadsom svarar mot uppdragsinkomst, bör detta kunna vara möjligtutan alltför stor omgång. En annan möjlighet kan vara attsjuklönereglerna får gälla även för uppdragstagare med uppdragomfattande viss minsta tid. Ytterligare en möjlighet kan varaatt även dessa frågor omfattas av den s.k. sjuklönegarantin.Utskottet är dock medvetet om faran för att arbetsgivarnasansvar kan urholkas, om en alltför omfattande garanti skapasför att sjukersättning utges oavsett deras betalningsvillighet.Utskottet vill vidare understryka betydelsen av att parterna iett arbetsförhållande i största utsträckning gör klart för sighuruvida ett anställnings- eller uppdragsförhållandeföreligger. Härvid kan ett sådant förhandsbesked frånförsäkringskassan som ovan nämnts vara av värde.Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att möjligheternaatt lösa de problem som gränsdragningen mellan arbetstagar- ochuppdragstagarbegreppen kan ge upphov till med ettsjuklönesystem bör övervägas närmare. Dessa överväganden bör iförsta hand göras inom , och regeringen bördärefter återkomma till med de förslag somövervägandena ger anledning till. Utskottet föreslår attriksdagen som sin mening ger regeringen vad utskottet i dennadel anfört till känna.Som framgår av det ovanstående torde det i de flesta fallvara enkelt att fastställa om ett anställningsförhållandeföreligger. Risken är enligt utskottets uppfattning ändå storatt en del personer av ett sjukfallkan hamna mellan sjuklöne- och sjukpenningsystemen på grund avatt arbetsgivaren/uppdragsgivaren anser attuppdragstagarförhållande eller egenföretagarförhållandeföreligger medan anser attarbetstagarförhållande föreligger. I ett sådant fall kan detknappast finnas skäl för att beviljaersättning med stöd av 20kap. En tvist kan idetta läge dessutom föranleda process såväl i arbetsrättsligordning som i den ordning som gäller försocialförsäkringsärenden.Som ovan nämnts har begärt att regeringen snarastskulle återkomma till med förslag om lösning av deproblem som gränsdragningen mellan arbetstagar- ochuppdragstagarbegreppen kunde ge upphov till. Enligt vad somanges i propositionen är den beredning som fordras för attåstadkomma en lösning på dessa frågor ännu inte genomförd.Utskottet anser att det inte kan accepteras att en enskildperson kan drabbas av att på detta sätt hamna utanför bådaersättningssystemen. Innan gränsdragningsfrågorna kan lösas påett säkrare sätt anser utskottet att det är nödvändigt attförsäkringskassan redan när reformen träder i kraft den 1januari 1992 skall ha möjlighet att betala ut ersättning tillarbetstagaren i dessa fall, i avvaktan på att tvisten löses.Enligt utskottets mening är det tills vidare lämpligast att ettsådant system konstrueras på samma sätt som den sjuklönegarantisom införts för de fall då arbetsgivare och arbetstagare äroense om huruvida arbetstagarens arbetsförmåga är nedsatt pågrund av sjukdom eller om nedsättningens omfattning.Försäkringskassan träder därvid in i arbetstagarens rätt enligtsjuklönelagen mot arbetsgivaren.Utskottet lägger fram förslag till ny lydelse av 20 §sjuklönelagen (lagförslag 4 i bilaga 2), innebärande attförsäkringskassan på skriftlig ansökan av arbetstagaren skallkunna utge ersättning, om sannolika skäl talar för attarbetstagaren har rätt till den begärda sjuklönen eller deldärav, även i de fall tvisten gäller huruvida ettarbetstagarförhållande föreligger.Utskottet vill framhålla att även i dessafall måste göra en individuell prövning i varjeersättningsärende och inhämta upplysningar från bådearbetstagare och arbetsgivare. Utskottet vill tillägga att i defall felaktigt ansett attarbetstagarförhållande föreligger drabbar detta intesocialförsäkringssystemet eftersom sjukpenning rätteligenskulle ha betalats ut enligt AFL såsom till en uppdragstagareeller egenföretagare. De kostnader som slutligen kan drabbasocialförsäkringen torde därför begränsa sig till fall därsjuklönekostnader som enligt garantiregelnsvarat för efter ett domstolsavgörande inte kan drivas in frånen arbetsgivare. Enligt utskottets mening torde detta komma attinträffa i ytterst få fall.Utskottet förutsätter att effekterna av den sålundaföreslagna utvidgningen av garantiregeln noga följs och attregeringen lägger fram de förslag till ändringar som kan visasig påkallade.Utskottet vill liksom vid behandlingen av proposition1990/91:181 understryka betydelsen av att parterna i ettarbetsförhållande i största utsträckning gör klart för sighuruvida ett anställnings- eller uppdragsförhållandeföreligger. Härvid kan någon form av förhandsbesked frånförsäkringskassan vara av värde.SjukförsäkringsavgiftenArbetsgivare erlägger avgifter till sjukförsäkringen enligtlagen (1981:691) om socialavgifter. Enligt lagen om sjuklön somträder i kraft skall arbetsgivaren till sinaanställda utge sjuklön av varjesjukdomsfall. Sjuklönereformen är avsedd att varakostnadsneutral för arbetsgivarna som grupp, varför riksdagenmed hänsyn till den beräknade kostnadsminskningen försjukförsäkringen beslutat om en sänkning av arbetsgivaravgiftenfrån 10,10 till av avgiftsunderlaget fr.o.m. den 1januari 1992 (prop. 1990/91:181, SfU18, rskr. 372).I proposition 1991/92:72 föreslås att arbetsgivaravgiftentill sjukförsäkringen sänks ytterligare fr.o.m. den 1 januari1992 till av avgiftsunderlaget. Enligt propositionenvisar nya beräkningar att den kortvariga sjukfrånvaron inte kanförväntas minska i den omfattning som tidigareantagits. Den ytterligare reduktion av sjukförsäkringenskostnader till följd av sjuklönereformen som följer av de nyaantagandena om sjukfrånvaron har beräknatsmotsvara av avgiftsunderlaget.I motion 1991/92:Sf16 av m.fl. (v) anförmotionärerna att de upprepar sitt nej till en sjuklöneperiodoch därmed en sänkt sjukförsäkringsavgift. De hemställer därföri yrkande 1 om avslag på propositionen. Skulle dettayrkande inte bifallas begär motionärerna i yrkande 2 attreformen skjuts upp till , för att definansiella konsekvenserna för främst småföretagare skall kunnautredas och åtgärder sättas in för att klara de problem somuppstår för mindre företag.Utskottet anser att bör vidhålla sitt tidigarebeslut om att en sjuklöneperiod skall införas fr.o.m den 1januari 1992. Den i propositionen föreslagna ändringen avavgiftsuttaget innebär ingen principiell förändring av systemetför att kompensera arbetsgivarna för kostnaderna för sjuklön,utan enbart en anpassning av avgiftsnivån för att åstadkomma enkostnadsmässig neutralitet enligt de nya antaganden omsjukfrånvaron som gjorts. Med hänsyn till den osäkerhet somalltid är för handen vid bedömningar av en framtida utvecklingförutsätter utskottet att regeringen uppmärksamt följerkostnadsutvecklingen för arbetsgivare och försäkringen närreformen trätt i kraft och återkommer till om detvisar sig att en ytterligare justering av avgiften behövs.Det framlagda förslaget till lag om ändring i lagen(1991:1236) om ändring i lagen (1981:691) om socialavgiftermedför lagtekniskt att två lagar med skilda procentsatser försjukförsäkringsavgiften träder i kraft , delsden nu föreslagna lagen med en procentsats om 7,8, dels dentidigare av antagna lagen med en procentsats om 8,2.Utskottet föreslår därför dels en ändring i det nu framlagdalagförslaget, dels en ändring i den tidigare antagna lagen1991:1050 om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter.Utskottets lagförslag framgår av bilaga 2, lagförslag 5 och6.Utskottet tillstyrker med denna ändring bifall tillproposition 1991/92:72 och avstyrker bifall till motion Sf16.Sjukpenninggrundande inkomst m.m.Sjukpenning och vissa andra förmåner beräknas på denförsäkrades sjukpenninggrundande inkomst (SGI). Vad som avsesmed sjukpenninggrundande inkomst framgår av 3kap. ISGI-n ingår såväl inkomst av anställning som inkomst av annatförvärvsarbete.SGI-n fastställs av . Enligt 3 kap. 5 §första stycket AFL skall ompröva enförsäkrads SGI bl.a. när kassan fått kännedom om att denförsäkrades inkomstförhållanden m.m. har undergått ändring avbetydelse för rätten till sjukpenning eller för sjukpenningensstorlek. Den försäkrade är enligt 6 § samma kapitel skyldig attså snart det kan ske och senast anmäla ändringav sådana omständigheter som påverkar hans rätt tillsjukpenning eller sjukpenningens storlek. Ändring av SGI skallske tidigast efter det att fåttkännedom om sådana ändrade omständigheter. I andra fall, t.ex.när den försäkrade beviljats förtidspension, skall ändring avSGI ske så snart anledning till ändringen uppkommit.I proposition 1991/92:40 anförs att när sjuklönesystemetinförs skall , omsjukdomsfallet fortsätter efter sjuklöneperioden, efter anmälanav arbetsgivaren pröva om arbetstagaren har rätt tillsjukersättning enligt AFL. En försäkrad som underlåtit attanmäla ändrad inkomst och vid sjuklöneperiodens slut står kvari en för låg SGI kommer till följd härav att under en viss tidfå sänkt sjukersättning. I propositionen föreslås därför att14-dagarsgränsen i 3 kap. 5 § andra stycket AFL slopas. Dettaförslag får betydelse också för andra förmåner som fastställspå grundval av SGI. I propositionen anges att följden av ensådan ändring kan bli en viss fördröjning vid utbetalning aversättning till försäkrade som i ett ersättningsärende anmälerändrad inkomst. Om inkomständringen föranlederförsäkringskassan att företa en inkomstutredning som kanförutses ge upphov till en icke obetydlig försening avutbetalningen finns emellertid möjlighet att med stöd av 20kap. 2 a § AFL meddela ett provisoriskt beslut.I propositionen anges vidare att en arbetsgivare enligt 12 §första stycket sjuklönelagen skall anmäla ett sjukdomsfall somhar gett rätt till sjuklön om sjukperioden och anställningenfortsätter efter sjuklöneperiodens utgång. Anmälan skall görasinom . För att undvika att en ändring av SGIoch därmed sjukpenningens storlek vid övergången från sjuklöntill sjukpenning blir beroende av när får enimpuls till ändring -- vilket torde ske tidigast då kassan fåruppgift om sjukdomsfallet från arbetsgivaren -- bör en ändringi dessa fall av den försäkrades SGI få giltighet fr.o.m. förstadagen med sjukpenning. Denna regel bör gälla de fall dåsjukpenning skall utges i omedelbar anslutning till ensjuklöneperiod men också i situationer då sjuklön ochsjukpenning skall utges för samma tid.I propositionen anges också att frågan om möjligheten attslopa förhandsregistreringen av SGI, som enligt riksdagensbeslut (1990/91:SfU9, rskr. 104) borde utredas närmare, beredsinom . Avsikten är att förslag skall läggasfram för vid en senare tidpunkt.Utskottet tillstyrker att 14-dagarsgränsen slopas vidfastställande av SGI. Utskottet vill dock påpeka attmöjligheterna att i vissa fall låta SGI-ändringen få giltighetinnan fått kännedom om de ändradeförhållandena inte kan innebära att SGI-n ändras för tid innande ändrade förhållandena inträffat. Utskottet förutsättervidare att skall ha fått kännedom om deändrade förhållandena i nära anslutning till sjuklöneperioden.Utskottet tillstyrker förslaget till ändring i 3 kap. 5 § andrastycket AFL efter en förtydligad hänvisning.För att skall kunna beräkna sjukpenning iett fall där sjuklön utges skall den försäkrades SGI kunnadelas upp med hänsyn till uppdragsinkomster och inkomster hosolika arbetsgivare. I propositionen anges att ävenårsarbetstiden måste kunna delas upp på detta sätt. Regeringenföreslår därför att, i de fall sjuklön och sjukpenning skallutges för , årsarbetstiden fastställs med bortseendefrån beräknat antal timmar i förvärvsarbete hos arbetsgivaresom skall svara för sjuklön. Motsvarande ändringar föreslås i 3kap. 12 § AFL så att, i de fall sjukpenning ochfosterbarnsersättning utges , årsarbetstidenfastställs på grundval av beräknat antal timmar iförvärvsarbete som inte omfattar vårduppgiften.I propositionen föreslås även vissa ändringar i AFL sominnebär en anpassning till ändringar i skollagen (1985:1100).Samtidigt föreslås en ändring av 3 kap. 5 § första stycket AFLi enlighet med tidigare beslut av riksdagen.Utskottet har inget att erinra mot dessa förslag.Kommunal primärvårdResekostnadsersättningEnligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall kommunfr.o.m. och i vissa fall tidigare erbjuda en god hälso-och sjukvård åt dem som bor i en sådan särskild boendeform förservice och omvårdnad för äldre människor med behov av särskiltstöd som avses i 20 § andra stycket socialtjänstlagen(1980:620). Detsamma gäller dem som bor i sådan bostad medsärskild service som avses i 21 § socialtjänstlagen. Kommunenskall också i samband med dagverksamhet som omfattas av 10 §socialtjänstlagen erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem somvistas där. Sådan dagverksamhet är avsedd att underlätta förden enskilde att bo hemma och ha kontakter med andra. Enligthälso- och sjukvårdslagen får en kommun under vissaförutsättningar även i övrigt erbjuda dem som vistas i kommunenhälso- och sjukvård i hemmet. Kommunens ansvar omfattar dockinte sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare.Inom ramen för en försöksverksamhet skall kommun medhuvudmans ansvar kunna ges befogenhet att erbjuda även annanhälso- och sjukvård (s.k. primärvård). En förutsättning är attett landsting och en kommun är överens om det och attsocialstyrelsen lämnar sitt medgivande. Bestämmelser omförsöksverksamheten har tagits in i en särskild lag (prop.1990/91:121, SoU21, rskr. 362, SFS 1991:1136).I proposition 1991/92:40 föreslås att resekostnadsersättningskall kunna lämnas för besök för sjukvårdande behandling somkommun ger enligt hälso- och sjukvårdslagen om resan går fråneller till bostaden och denna inte är sådan boendeform förservice och omvårdnad eller bostad med särskild service somavses i 20 och 21 §§ socialtjänstlagen. I propositionen anförsatt en resa från de boendeformer som avses i 20 och 21 §§socialtjänstlagen till kommunens dagsjukvård närmast får sessom en överflyttningsresa som kommunen får bära det ekonomiskaansvaret för. Detta gäller enligt nuvarande regler förlandstingen vid överflyttning av en patient mellan olikavårdinrättningar i regi.I propositionen föreslås vidare att ersättning skall lämnasför resekostnader i samband med besök för läkarvård eller annansjukvårdande behandling som ges inom ramen för den nämndaförsöksverksamheten.Enligt 2 kap. 6 § AFL kan resekostnadsersättning utges förresa i samband med bl.a. öppen hälso- och sjukvård somombesörjs av och vård på sjukhus som drivs avlandstinget. För vård som lämnas av kommun som inte ärsjukvårdshuvudman kan reseersättning lämnas endast vid vistelsepå lokalt sjukhem som kommunen tagit över från landstingetenligt en särskild lag.Enligt utskottets mening skall reseersättning kunna utgesäven vid öppen hälso- och sjukvård som lämnas av kommun. Densom bor i sådan boendeform som avses i 20 och 21 §§socialtjänstlagen omfattas redan av kommunens hälso- ochsjukvårdsansvar. Någon ersättning från sjukförsäkringen förresekostnader bör enligt utskottets mening inte utges om ensådan person måste resa till dagverksamhet för att fåsjukvårdande behandling. Utskottet anser att endast den som borutanför sådan boendeform skall ha rätt till ersättning för resai samband med sjukvårdande behandling som lämnas av kommun inomdagverksamheten. Utskottet tillstyrker förslaget i denna del.Vid resa i samband med läkarvård eller annan sjukvårdandebehandling som kommun lämnar inom den redovisadeförsöksverksamheten bör enligt utskottets meningsjukreseersättning utges. Utskottet tillstyrker propositionen idenna del.Kostnadsfria förbrukningsartiklarI proposition 1991/92:40 föreslås att kommunen skall svaraför kostnaderna för de förbrukningsartiklar som efterförskrivning kostnadsfritt tillhandahålls den som vistas pås.k. lokalt sjukhem som kommunen övertagit från medstöd av särskild lag.Enligt 6 § lagen (1981:49) om begränsning avläkemedelskostnader, m.m. har en försäkrad som på grund avallvarlig sjukdom eller efter behandling för sådan sjukdom är ifortlöpande behov av vissa förbrukningsartiklar rätt att fåsådana kostnadsfritt. Förbrukningsartiklarna får förskrivasav i första hand läkare eller tandläkare. I kungörelsen(1972:189) om kostnadsfria förbrukningsartiklar vid sjukdomanges vid vilka sjukdomsindikationer och för vilka artiklarkostnadsfrihet skall gälla.Lagen om begränsning av läkemedelskostnader, m.m. gäller inteden som vistas på sjukhus som avses i 2 kap. 4 § AFL. Lagen harsåledes inte kunnat tillämpas på den som vistats på s.k. lokaltsjukhem så länge ansvarat för sjukhemmet. I och medatt ett sådant sjukhem överförs till kommunen blir lagendäremot tillämplig.Sjukförsäkringen svarar i princip för kostnaden för förmånerenligt lagen om begränsning av läkemedelskostnader, m.m.Utskottet anser det emellertid rimligt att kommun i avvaktan påresultatet av en översyn av vissa avgiftssystem skall svara förkostnaden enligt 6 § för förbrukningsartiklar till den somvistas på ett lokalt sjukhem som överförts till kommunen enligtden särskilda lagen.Med hänsyn till att lagen om begränsning avläkemedelskostnader, m.m. blir direkt tillämplig på den somvistas på ett sjukhem som kommunen övertagit och denne såledesfår ifrågavarande förbrukningsartiklar utan kostnad anserutskottet att något förtydligande härom i 2 a § inte behövs.Det är tillräckligt att i 10 § ange att kommunen skall svaraför kostnaden för sådana förbrukningsartiklar. Utskottet läggerfram lagförslag i enlighet härmed (lagförslag 3 i bilaga2).ArbetsskadeförsäkringenLagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) avserarbetsskador som visar sig fr.o.m. . Enligtlagen är den som förvärvsarbetar i verksamhet här i riketförsäkrad för arbetsskada. Egenföretagare och uppdragstagare ärförsäkrade endast under förutsättning att de är bosatta iSverige. Försäkringen omfattar även den som genomgår utbildningi den mån utbildningen är förenad med särskild risk förarbetsskada.I begreppet arbetsskada inryms skada till följd av olycksfalleller annan skadlig inverkan i arbetet. Även skada somframkallats genom smitta kan i den mån regeringen såföreskrivit anses som arbetsskada. Inom arbetsskadeförsäkringengäller en särskild bevisregel. Lagen anger att om en försäkradhar varit utsatt för olycksfall eller annan skadlig inverkan iarbetet skall skada som han har ådragit sig anses vara orsakadav den skadliga inverkan om inte betydligt starkare skäl talarmot det.Den som drabbas av arbetsskada skall i princip försättas isamma situation som om skadan inte hade inträffat. Försäkringenersätter inkomstförlust för skador och sjukdomar som haruppkommit i arbetet om dessa varar är . Under deförsta efter det att skadan inträffade, den s.k.samordningstiden, skall sjukförsäkringen inom lagen om allmänförsäkring i princip svara för ersättningen till den skadade.Under dessa kan bl.a. sjukpenning utgå.Kompensationsnivån inom sjukförsäkringen är 65eller . I de fall lagfäst sjuklön utges (fr.o.m. den 1januari 1992) är kompensationsnivån 75 resp. . Om sjukdomenbestår efter samordningstidens slut och medför en fortsattnedsättning av förmågan att skaffa sig inkomst genom arbete medminst en fjärdedel, utges sjukpenning frånarbetsskadeförsäkringen av den fastställdasjukpenninggrundande inkomsten. Även efter samordningstidensutgång har arbetsgivare fr.o.m. sammaskyldighet att utge sjuklön vid sjukfall som beror påarbetsskada som vid andra sjukfall. I dessa fall utges ingenersättning från arbetsskadeförsäkringen. Kompensationsnivånblir i dessa fall således 75 resp. 90 %.Blir nedsättningen av arbetsförmågan bestående, utgeslivränta från arbetsskadeförsäkringen.