bet · GE01FiU20 · 1991-02-21 00:00:00 — Ett avtalpå de nivåer som föreslagits innebär att konsumentprisökningarna bör kunnabegränsas påtagligt . Det skulle innebära att inflationstakten år1991 kan bli ungefär lika hög som i det övriga OECD-området och under 1992något lägre. Konkurrensläget skulle därmed förbättras och förutsättningarskapas för att kraftigt begränsa företagens förluster av marknadsandelar. Iett sådant läge kan industriproduktionen börja öka igen ochsysselsättningen därmed åter växa. Det är emellertid troligt att arbetslöshetenfortsätter att öka , men i långsammare takt. Slutsatsen blirsålunda att om stabiliseringsavtalets nivåer accepteras kan detta bidra tillatt lågkonjunkturen blir kort och att en långvarig arbetslöshetskris av detslag många andra länder i fått gå igenom kan undvikas.Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politikenUtskottet vill i likhet med vad som sägs i finansplanen understryka att målenför den ekonomiska politiken -- full sysselsättning, ekonomisk tillväxt,stabila priser, rättvis fördelning, regional balans och en god miljö -- liggerfast. Som framgått av redovisningen av den förväntade ekonomiska utvecklingen iSverige, kommer höga krav att ställas på utformningen av den ekonomiskapolitiken. Utvecklingen under större delen av har i flera avseendenvarit gynnsam för . Sysselsättningen ökade med 400 000 personer varav enbetydande andel var kvinnor. Löntagarnas köpkraft återställdes efter dennegativa utvecklingen . Statsfinanserna sanerades ochden offentliga sektorn byggdes ut på viktiga områden som t.ex. barnomsorgen,sjukvården och äldreomsorgen. Investeringarna ökade kraftigt och då främst iindustrin. Men framstegen och framtidstron skapade också krav och förväntningarvilket resulterade i en alltmer överhettad ekonomi. Inflationen kom attöverstiga våra viktigaste konkurrentländers, tillväxten blev alltför låg ochbytesbalansunderskottet steg kraftigt av 1980-talet.Dessa obalanser i den svenska ekonomin skapade under år1990 oro på de finansiella marknaderna. Oron på finansmarknaderna förstärktesav försämrade vinstrapporter från näringslivet och allvarliga likviditets- ochsoliditetsproblem i vissa finansbolag. september/oktoberuppkom ett valutautflöde på . I detta läge tvingadesriksbanken att strama åt penningpolitiken vilket innebar en kraftig höjning avmarknadsräntorna. Placerarna reagerade positivt på den penningpolitiskaåtstramningen men också på regeringens skrivelse (skr. 1990/91:50) om åtgärderför att stabilisera ekonomin som presenterades för den 26 oktober.Marknadsräntorna har därefter gått ned och omvärldens förtroende för svenskpolitik och för den ekonomiska politiken har successivt förstärkts. Detta harblivit särskilt tydligt efter det att regeringen presenterade förslaget tillstatsbudget . Marknadsräntorna noterades sålunda i mitten avfebruari till 12,och 11,för sexmånaders statsskuldväxlar resp.femåriga statsobligationer. har ett betydandevalutainflöde ägt rum. Valutareserven uppgår till 118 miljarderkronor.Statsmakterna har vidtagit ett antal åtgärder för attåstadkomma balans i den svenska ekonomin. Utskottet vill i likhet medföredraganden understryka att arbetet med att stabilisera ekonomin måstefullföljas med kraft. En nedväxling från inflationslöner till reallöner måsteovillkorligen komma till stånd. måste sparande och investeringarfrämjas.För att försvara sysselsättningen, vilket måste vara centralt för denekonomiska politiken, krävs att politiken med all kraft inriktas på attvaraktigt nedbringa inflationen så att konkurrenskraften kan återställas.Den inriktning av den ekonomiska politiken som regeringen valt för att nå härangivna mål har tidigare i betänkandet sammanfattats på s. 11--14 i reciten.Vid behandlingen av regeringens skrivelse framhöll utskottet(1990/91:FiU10 s. 31) att det i flera avseenden rådde stor enighet mellan vadsom anfördes i skrivelsen och vad som uttalades i partimotionerna frånfolkpartiet liberalerna och moderata samlingspartiet om vilka huvudproblemen äri den svenska ekonomin och vilka de viktigaste uppgifterna måste vara för denekonomiska politiken för att uppnå en tillfredsställande utveckling av densvenska ekonomin. En genomgång av samtliga borgerliga partimotioner som väcktsi anslutning till årets finansplan visar att denna övergripande samsyn alltjämtäger sin riktighet. Det råder sålunda inga delade meningar om attinflationsbekämpningen måste prioriteras. Vidare tycks överensstämmelse finnasom att detta innebär att en stram finanspolitik måste föras, att den offentligasektorn effektiviseras och utgifternas andel av BNP minskar så att därigenomskattekvoten kan sänkas. Ej heller råder det några skiljaktiga uppfattningar omatt den konkurrensutsatta sektorn skall vara löneledande och att ansvaret förlönebildningen ytterst måste åvila arbetsmarknadens parter. En vissöverensstämmelse återfinns också mellan vad som anförs i propositionen och i nuaktuella motioner när det gäller krav på reformer i den offentliga sektorn ochutformningen av tillväxtpolitiken. Den viktiga uppgiften när det gäller denoffentliga sektorn är att bryta den snabbakostnadsutvecklingen. Vid en konkretisering av vilka specifika åtgärder somkrävs går emellertid på många andra punkter uppfattningarna isär. Detta gällersärskilt inriktningen av fördelningspolitiken. Utskottet återkommer till defördelningspolitiska frågorna senare i betänkandet i anslutning tillbehandlingen av budgetpolitiken.Moderata samlingspartiet anför i motion Fi217 (m) att större vikt måsteläggas vid strukturpolitiken. Stabiliseringspolitiken skall inriktas på attskapa goda förutsättningar för tillväxt och förhindra att trånga sektioneruppstår inom vissa branscher eller regioner. Man upprepar sitt tidigareställningstagande att finanspolitiken inte skall utnyttjas för att finjusteraefterfrågan. Stabiliseringspolitiskt motiverade insatser bör i första handåvila penningpolitiken vars uppgift då främst blir att försvara en fastväxelkurs. I motionen hävdas också att när regeringen nu prioriterarinflationsmålet så blir avvägningen mot sysselsättningsmålet oklar. Enligtmotionärerna vill regeringen inte se eller acceptera att det här finns enmålkonflikt. I motionen framhålls att det på arbetsmarknaden råder sammavillkor som gäller för prisbildningen i övrigt, dvs. att det är utbud ochefterfrågan på arbetskraft som till slut bestämmer löneutvecklingen. Därför ärdet, enligt motionärerna, meningslöst att regeringen genomRehnbergkommissionens arbete försöker styra lönebildningen med hjälp avinkomstpolitiska ingripanden. Man ser det också som utsiktslöst att primärtbekämpa arbetslösheten genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det går inte attavskaffa arbetslösheten genom, som motionärerna ser det, konstlade åtgärder.Den allvarligaste kritik som kan riktas mot moderata samlingspartiets förslagtill inriktning av den ekonomiska politiken är, enligt utskottets mening,partiets syn på arbetslösheten och hur den skall bekämpas. I motionen betonasatt full sysselsättning är ett viktigt mål för den ekonomiska politiken. Mensynen på hur detta mål skall kunna uppnås utgår ifrån en kraftigt förenkladbild av hur arbetsmarknaden fungerar. Överlämna prisbildningen på arbetskrafttill marknadskrafterna, är budskapet i motionen. inträder dåjämvikt också på denna marknad, vilket definitionsmässigt skulle innebära attfull sysselsättning uppnås. Med detta synsätt behöver den ekonomiska politikenendast koncentreras till strukturåtgärder på ekonomins utbudssida för attmotverka trånga sektorer i ekonomin. Stabiliseringspolitik kommer aldrig attbehöva nyttjas för att motverka en situation där ekonomin är överhettad ellerför att stimulera ekonomin vid snabbt stigande arbetslöshet, eftersom sådanasituationer i princip knappast kan uppkomma.Utskottet delar uppfattningen att det är en viktig uppgift för den ekonomiskapolitiken att föra en långsiktig strukturpolitik för att förbättra ekonominsfunktionssätt. Så t.ex. måste oöverskådliga regelverk avskaffas och rörlighetenpå arbetsmarknaden bör förbättras. Detta har också varit den inriktning av denekonomiska politiken som präglat regeringens politik . Här kan somexempel nämnas åtgärder som skattereformen och avregleringen avkreditmarknaden. Det är emellertid utskottets bestämda övertygelse att enbartåtgärder som syftar till att skapa en friare arbetsmarknad inte räcker för attbibehålla den fulla sysselsättningen. Utskottet tolkar det som sägs i motionFi217 (m) så att arbetsmarknaden närmast kan likställas med en varumarknad därlikartade produkter säljs på en marknad som kännetecknas av hård konkurrens. Såär givetvis inte fallet.Arbetsmarknaden består av en mängd delmarknader där konkurrensbetingelsernaoch andra faktorer som bestämmer lönebildningen är starkt varierande. denna komplikation som ofta ställer fördelningspolitiken inför svåraavvägningar.Med en sådan mer verklighetsnära syn på hur arbetsmarknaden fungerar måsteexempelvis sådana rekommendationer som framförs i motion Fi217 (m) -- attparterna själva skall bära konsekvenserna av för höga löneökningar i form avarbetslöshet, konkurser och företagsnedläggelser -- tolkas som om ambitionernaatt hålla tillbaka arbetslösheten inte har högsta prioritet. Det borde vara ensjälvklarhet också för moderata samlingspartiet att den grupp som lyckatserhålla höga löneökningar inte alls behöver tillhöra det arbetskollektiv som pågrund härav drabbas av arbetslöshet.I motsats till vad som uttalas i Fi217 (m) anser utskottet att detstabiliseringsavtal som eftersträvar kan få en avgörandebetydelse för att en kraftigt växande arbetslöshet nu skall kunna undvikas. Detär helt uppenbart att lönebildningen inte fungerat tillfredsställande under1980-talet, vilket är en av orsakerna till försämringen av den svenskaindustrins konkurrenskraft. En ökning av arbetslöshetstalen från de senasteårens låga nivå kan därför sannolikt inte undvikas om marknadsandelsförlusternaslår igenom och efterfrågan viker. För att undvika en för svenska förhållandenoacceptabel arbetslöshet krävs att lönekostnadsökningarna växlas ned till enväsentligt lägre takt än den vi haft det . Genom bl.a.Rehnbergkommissionens arbete finns nu en bred uppslutning kring och en ökadinsikt om det angelägna i att åstadkomma denna nedväxling. Som ocksåfinansministern framhöll i årets allmänpolitiska debatt är det utskottetsförhoppning att de förhandlingar som håller på att avslutas om ettstabiliseringsavtal skall leda fram till en överenskommelse där parterna tardet ansvar som följer av den frihet man har på arbetsmarknaden.I motion Fi217 från moderata samlingspartiet hävdas också att det finns enoklarhet om målet full sysselsättning när regeringen tvingas göra en avvägningmellan strävandena att sänka inflationen och att nå full sysselsättning.Utskottet vill här understryka att den målkonflikt som motionärerna pekar påinte finns på . Varaktig full sysselsättning förutsätter i självaverket att kostnaderna i inte stiger snabbare än i andra länder. Detförtjänar emellertid i detta sammanhang att framhållas att en låg inflationinte automatiskt leder till att arbetslösheten kan hållas nere. Det finnsutvecklade industriländer i som exempelvis , ochDanmark som har en låg inflation men där arbetslösheten under störredelen av legat . Även om stor försiktighet alltidbör iakttas vid jämförelser mellan länder går det inte att komma ifrån attdessa höga arbetslöshetstal måste innebära en social katastrof för storagrupper i dessa länder.I det kortfristiga perspektivet kan givetvis den målkonflikt som nämns i denmoderata motionen uppträda. och under år 1990har den svenska arbetsmarknaden uppvisat mycket låga arbetslöshetssiffror.Detta har säkerligen inneburit att större delen av arbetsmarknaden har drabbatsav en överskottsefterfrågan på arbetskraft som lett fram till en överhettning iekonomin.Den ökning som kan noteras i antal varsel om uppsägningar bör inte, föratt undvika att inflationstrycket ånyo ökar i ekonomin, mötas med generellaefterfrågestimulanser. I stället bör man, enligt utskottets mening, utnyttjaarbetsmarknadspolitiska åtgärder som främst inriktas mot utbildningsinsatseroch andra åtgärder som främjar den yrkesmässiga rörligheten. Men här kangivetvis den svåra situationen uppträda att arbetsmarknaden i ettlågkonjunkturläge försämras så snabbt att även kraftiga satsningar för attåstadkomma en ökad yrkesmässig rörlighet inte är tillräckliga. Om en sådanutveckling skulle ske kan ytterligare arbetsmarknadspolitiska åtgärder behövaaktualiseras. Även om kommer att innebära stora påfrestningarpå arbetsmarknaden vill utskottet bestämt understryka att arbetslöshet aldrigfår bli ett medel för att uppnå en låg inflation. Men det är också av dettaskäl som utskottet, till skillnad mot vad som hävdas i motion Fi217 (m), villframhålla vikten av att olika medel, dvs. inte enbart marknadsanpassade medel,måste kunna utnyttjas för att bekämpa arbetslöshet och inflation. I motionFi217 (m) tycks man ha den uppfattningen att det exempelvis är meningslösteller att det leder till en allvarlig störning på arbetsmarknaden atteftersträva ett stabiliseringsavtal. Med detta synsätt innebär försök att nåöverenskommelser för att begränsa prisökningarna ett hinder för den friaprisbildningen. Det innebär, enligt utskottets mening, att motionärerna avstårfrån att utnyttja de medel som finns för att förena prisstabilitet med en högsysselsättningsgrad.Utskottet kan konstatera att i motionerna Fi229 (fp) och Fi227 (c)redovisas en syn på de negativa konsekvenser av en ökandearbetslöshet som helt överensstämmer med utskottets uppfattning. I motion Fi229(fp) framhålls sålunda att inga omfördelningssystem eller bidrag i längden kankompensera för skillnaden i hushållsekonomin av att ha ett förvärvsarbete ochatt vara arbetslös. Långvarig arbetslöshet är särskilt negativ eftersom denbryter ned människors självkänsla och tro på den egna förmågan. Den ekonomiskapolitiken måste därför ha som ett viktigt mål, kanske det viktigaste, att skapariktiga jobb. Motionärerna framhåller också betydelsen av att förhindrauppkomsten av långtidsarbetslöshet. Utskottet delar denna uppfattning. Attsärskilda arbetsmarknadspolitiska åtgärder bör sättas in för att motverkalångtidsarbetslöshet ligger också i linje med den uppläggning avarbetsmarknadspolitiken som förordas i finansplanen.I sina kommentarer till arbete uppvisar bådefolkpartiet liberalerna och en kluven inställning. I princip säger mansig vara motståndare till den inblandning i parternas förhandlingar somRehnbergkommissionens arbete innebär. Å andra sidan framhålls vikten av attsamhällsekonomiskt ansvarsfulla avtal nu sluts för . När detgäller det principiella ställningstagandet till arbetehänvisar utskottet till vad utskottet anfört i anslutning till behandlingen avmotion Fi217 (m). Utskottet noterar dock med tillfredsställelse att i såvälmotion Fi227 (c) som i Fi229 (fp) ges ett stöd för att sluta ettstabiliseringsavtal.När det i övrigt gäller liberalernas förslag till inriktning avden ekonomiska politiken har utskottet främst invändningar som rörfördelningspolitiken. Utskottet återkommer senare i betänkandet till dessafrågor.I motion Fi227 (c) efterlyses en mer återhållsam finanspolitik än den somredovisas i finansplanen. Som framgår av det avsnitt i betänkandet sombehandlar budgetpolitiken innebär emellertid det budgetalternativ som centernredovisar att ett betydande underskott uppkommer i statsbudgeten. Medhänvisning till att starka restriktioner måste läggas på statens liksomkommunernas och landstingens utgifter för att inflationsbekämpningen skall blieffektiv avvisar utskottet en sådan inriktning av den ekonomiska politiken.I motion Fi227 (c) hävdas vidare att den beslutade finansieringen avskattereformen med ett breddat momsuttag kraftigt har bidragit till "att hållauppe farten i pris- och lönekarusellen". Enligt skulle de direktainflationsdrivande effekterna kunnat undvikas om förslag tillfinansiering hade vunnit gehör. Den allmänna breddningen av momsuttaget skullei skattereform ha ersatts med höjningar av de indirekta skatterna inomvissa utvalda områden t.ex. en kraftig höjning av energiskatterna.Det är för utskottet svårt att se att förslag till finansiering avskattereformen inte skulle slå igenom på prisnivån i konsumentledet. De avcentern föreslagna skatte- och avgiftshöjningarna skulle dessutom slå igenom påexportpriserna och bidra till att försämra den svenska konkurrenskraften. Denegativa återverkningarna på den svenska industriproduktionen ochsysselsättningen skulle därmed bli betydande. Utskottet avvisar en sådaninriktning av politiken.I motion Fi222 av och () framhålls att deninriktning av den ekonomiska politiken som föreslås i motion Fi227 (c)bör vara utgångspunkten för strävan att uppnå regional balans. Utskottet delarinte denna uppfattning. Som utskottet ser det är en avgörande förutsättning föratt kunna uppnå och försvara en regional balans en effektivstabiliseringspolitik. Som utskottet framhållit kan kritik riktas mot centernspolitik i detta avseende. Utskottet vill i detta sammanhang också hänvisa tillde betydande satsningar för en förbättring av infrastrukturen som regeringenföreslår i proposition 1990/91:87 Näringspolitik för tillväxt. Dessa frågorkommer att behandlas av riksdagen.Med det anförda avstyrker utskottet motionerna Fi217 (m) yrkande 1, Fi222(c), Fi227 (c) yrkandena 1 och 2 samt Fi229 (fp) yrkande 1.I motion Fi224 (v) slås fast att den ekonomiska politikens främstauppgifter är att skapa balans i ekonomin genom att bekämpa inflationen medaktiv prispresspolitik som den förda fördelningspolitiken särskiltmåste beakta låginkomsttagarnas och kvinnornas svaga ställning i vårt samhälle.Politiken måste också syfta till att bl.a. uppnå ekologisk balans, försvara dengenerella välfärdspolitiken, demokratisera arbetslivet och skapa en bättrearbetsmiljö med minskad utslagning.Utskottet vill med anledning av den inriktning av stabiliseringspolitiken somföreslås i motion Fi224 (v) anföra följande.Som framgår av utskottets redovisning av budgetalternativkommer utgiftstrycket i den offentliga sektorn att öka. Detta ser utskottet somallvarligt eftersom en sänkning av utgiftskvoten för den offentliga sektorn ären viktig del i strävandena att stabilisera ekonomin. Därtill kommer attvänsterpartiet ej heller ser höga nominella löneökningar som ett problem för enpositiv utveckling av den svenska ekonomin. anser att den heltdominerande förklaringen till den höga inflationen i är höga vinstkrav,monopolprissättning, statliga och kommunala pålagor och en politik som gynnarde redan välbesuttna. Denna syn på inflationens orsaker leder vänsterpartietfram till slutsatsen att arbete saknar mening och att detföreslagna stabiliseringsavtalet i stället blir ett hot mot den friaförhandlingsrätten och låginkomsttagarna.Som framgått av vad utskottet tidigare i betänkandet anfört omstabiliseringsavtalet kan utskottet inte i något avseende dela vänsterpartietsuppfattning om arbete. Däremot kan det finnas anledningatt beakta vissa av de faktorer som anser varainflationsdrivande. Som utskottet ser det finns det sålunda skäl att bedriva enprispressande politik. Som framgår av finansplanen har ett parolika initiativ tagits för att bryta inflationsförväntningarna och få tillstånd en snabbare prisanpassning. Överenskommelser har träffats mellanregeringens särskilda förhandlingsgrupp och representanter fördagligvaruhandeln om att begränsa prisökningstakten. En central uppgörelsemellan parterna på bostadsområdet om riktlinjer för hyressättningen har letttill att hyreshöjningarna har begränsats.Utskottet kan i långa stycken känna sympati för de allmänna målformuleringarrörande inriktningen av fördelningspolitiken och de ambitioner somvänsterpartiet redovisar när det gäller sysselsättnings- och välfärdspolitiken,utbildnings- och forskningspolitiken, regional balans, kraven på en god yttremiljö och förbättringen av arbetsmiljön. Det är emellertid utskottets bestämdauppfattning att de förslag till konkreta åtgärder som redovisas i motion Fi224(v) inte bidrar till att stabilisera ekonomin utan i stället förstärker rådandeobalanser. Därigenom omöjliggörs ett förverkligande av här nämnda mål somvänsterpartiet säger sig vilja uppfylla.I motion Fi224 (v) föreslås också att uttalar sig mot att Sverigeunderordnar sig EGs politik. Målsättningen skall, sägs det i motionen, varadensamma som mot andra stater, dvs. beredskap till samarbete och frihandel meninte underordning och beroende.Utskottet vill erinra om att har uttalat sig för att skallansöka om medlemskap i . Förhandlingar får visa på vilket sätt blirdelaktigt i den europeiska integrationen. Mot bakgrund av vad utskottet häranfört avstyrks motion Fi224 (v) yrkandena 1, 3, 5--8 och 11--14.I motion Fi223 (mp) upprepar sin ståndpunkt att viduppställandet av riktlinjer för den ekonomiska politiken måste utgångspunktenvara en minskad materiell förbrukning. Vidare måste man vid framtagandet avvaror utforma produkter, välja material och tillverkning, förpackningar ochdistributionssätt så att alltmer går att återanvända och återbruka. Om intedessa krav är uppfyllda går det inte, enligt motionärerna, att klaramiljöproblemen och åstadkomma en hållbar utveckling. För att uppnå dessa målmåste miljöavgifter och miljöskatter införas i betydande omfattning.Arbetsgivaravgifterna skall sänkas och växlas mot skatt på energiråvaror. Denminskade materiella förbrukningen bör kompletteras med sänkt arbetstid. Någonform av valutareglering måste återinföras. Detta skall ske via internationellaöverenskommelser.Utskottet vill med anledning av denna motion anföra följande. Miljöpartietsuttalade syfte är att minska den materiella förbrukningen, dvs. Som utskottet tidigare framhållit (jfr 1990/91:FiU10) skulle ensådan politik leda till sänkt levnadsstandard. Detta skullesannolikt skapa stora fördelningspolitiska spänningar och orättvisor. Utrymmetför statsmakterna att kompensera och stödja särskilt utsatta grupper skulledärmed minska drastiskt. Den omläggning förordar är i vissaavseenden så långtgående att konsekvenserna inte går att överblicka ens i detkorta perspektivet. Riskerna för ekonomisk utarmning är emellertid uppenbara.Dessa risker förstärks om man också beaktar att vill minska våröppenhet mot omvärlden. Som framhölls i här nämnda betänkande har den välfärdsom vi uppnått till stora delar sin grund i vår ekonomis öppenhet. Enfortsatt tillväxt av vår handel med omvärlden, fortsatta möjligheter försvenska företag att etablera sig i utlandet och utländska företag att etablerasig i är några av de viktigaste förutsättningarna för en positivutveckling av den svenska ekonomin. Att avskärma den svenska ekonomin genom attbegränsa kapitalrörelserna med utlandet och förorda en neddragning avindustriproduktionen innebär att den ekonomiska politiken ges en inriktning somutskottet bestämt vill avvisa. Utskottet återkommer till kravet att viainternationella överenskommelser begränsa kapitalrörelserna.Med det anförda avstyrker utskottet motion Fi223 (mp) yrkandena 1 och 5.Sambandet ekologi och ekonomisk politikI motionerna Fi219 av m.fl. (mp), Fi224 av . (v) och Fi227 av m.fl. (c) understryks vikten av attsambandet ekologi och ekonomisk politik uppmärksammas. I motion Fi224 (v)framhålls att det finns en betydande insikt om hur allvarligmiljösituationen är. Denna insikt måste ligga till grund inte bara för det somtraditionellt betecknas som miljöpolitik, utan för politiken på många andraområden -- samhällsplanering, industripolitik, forskningspolitik m.m.I motion Fi227 (c) understryks vikten av att kommande generationers välfärdbeaktas i den ekonomiska politiken. Det övergripande välfärdsmålet måste varaen hållbar utveckling.