bet · GE01JuU34 · 1991-05-14 00:00:00 — Men när det gäller självaundersökningsverksamheten är det socialministern som haransvaret för den.Jag skall säga bara några ord om det som rör den psykiatriskatvångsvården i allmänhet för att sätta in det här i sittsammanhang och konstatera att utfrågningen skall handla omstraffrätt och straffprocess.Det är en viktig utgångspunkt att den psykiatriskatvångsvården behöver reformeras på olika sätt. Och ettgrundläggande syfte med förslaget är att förbättrarättssäkerheten för dem som vårdas med tvång och att förbättraden rättsliga kontrollen över vården. Tvångsvård skall fåanvändas bara när det är helt nödvändigt, och i lagrådsremissenföreslås ett system med domstolsprövning tillsammans medbegränsade vårdtider. Och det här betyder bl.a. att de nuvarandeutskrivningsnämnderna och den psykiatriska nämnden avskaffas.Det är alltså domstol som tar över sådana funktioner i princip.Ett nytt sjukdomsbegrepp som kallas allvarlig psykisk störninginförs.Den nuvarande tvångsvårdslagen, som heter LSPV -- lagen omsluten psykiatrisk vård -- ersätts med en lag om psykiatrisktvångsvård och en särskild lag för tvångsvården avlagöverträdare, en lag om rättspsykiatrisk vård. Den skall dåtillämpas bl.a. på de lagöverträdare som får psykiatrisktvångsvård som påföljd för brott. För det skall alltså varamöjligt också -- en brottmålsdomstol skall sompåföljd för brott kunna överlämna en lagöverträdare tillpsykiatrisk tvångsvård. Men det är tänkbart att det blirrelativt sett färre lagöverträdare som överlämnastill sådan vård och fler som i stället döms till fängelse, somju i regel är alternativet vid de allvarliga brott som det häroftast är frågan om.Jag kommer strax tillbaka till varför jag uttrycker mig såpass försiktigt på den här punkten. Men att det här sannoliktblir följden beror på att det sjukdomsbegrepp som införs för denpsykiatriska tvångsvården -- allvarlig psykisk störning -- skallgälla också på det straffrättsliga området och att det är någotsnävare än det som gäller enligt dagens lagstiftning.Det är så -- eller har varit så -- attungefär 300 personer överlämnas till psykiatrisk tvångsvård sombrottspåföljd. Hur många personer med mer påtagliga psykiskastörningar som döms till fängelse är det svårare att säga.Möjligen kan man få en antydan genom att konstatera att detbrukar göras ungefär 500 rättspsykiatriska undersökningar på ettår. Och av de ungefär 300 som överlämnas till vård är detemellertid ungefär 100 som inte går igenom rättspsykiatriskundersökning, och det beror på att de redan genomgår tvångsvård.Det är också ganska klart att det bland dem som går igenomrättspsykiatrisk undersökning, men som inte överlämnas till vårdutan döms till någonting annat, finns personer med rejälapsykiska störningar, även om domstolen då väljer att döma tillfängelse.Domstolarnas svårigheter att fördela fallen mellan sjukvårdenoch kriminalvården -- jag vill stryka under att det här ärsvårt, naturligtvis -- leder till problem för både sjukvårdenoch kriminalvården. Man kan möjligen säga att även om det varlätt för domstolen, så skulle det under alla omständigheter varasvårt också både för sjukvården och kriminalvården.Ett begrepp som länge kritiserats i det här sammanhanget ärdet s.k. jämställdhetsbegreppet, alltså psykisk avvikelse somskall jämställas med sinnessjukdom, som brukar svara för entredjedel av klassificeringarna i de här rättspsykiatriskaundersökningarna. är tanken att det här begreppet skallförsvinna. Naturligtvis gör vi oss inte den illusionen attdärmed alla gränsdragningsproblem skall försvinna -- för definns väl kvar -- men vi tror att de skall kunna reduceras genomatt det här jämställdhetsbegreppet försvinner. Genom att stramaupp det nya sjukdomsbegreppet tror vi också att man något skallkunna förbättra de här gränsdragningsproblemen.Det betyder då i sin tur att en del personer som i dagklassificeras som jämställda och överlämnas till psykiatriskvård kan komma att dömas till fängelse. Men det äralltså -- som jag var inne på -- svårt att veta merabestämt hur en ny lagstiftning kommer att slå på den härpunkten. Det är sannolikt, för att inte säga säkert, att detsedan mitten av eller t.o.m. från början av1970-talet har skett en åtstramning i rättspraxis. Det är jag --om någon skulle vara intresserad av det -- beredd att visa mednågra siffror, men det låter jag bli här. Men statistiken tyderklart på att en sådan åtstramning har skett, att det alltså harskett en utveckling i praxis. Man kan säga allmänt sett att islutet av var våra domstolar mycket mera benägna attbegagna särpåföljder -- hade vi både interneringoch ungdomsfängelse också och även sluten psykiatrisk vård -- änvad de är . Jag ser , som har erfarenhetfrån rättsväsendet, nicka bifall, och det är säkert på detviset. Det här leder till att man inte riktigt vet hur storfaktisk förändring den nya lagstiftningen kommer att leda till,eftersom en överströmning så att säga redan har skett av dem somtidigare dömdes till sluten psykiatrisk vård.När det då gäller förslaget till lagrådsremissen omrättspsykiatrisk vård föreslås där att man skall dela upplagöverträdarna i två grupper. För den ena gruppen -- och det ärde som döms för mindre allvarliga brott -- kommer själva vårdenoch reglerna om den att bli samma som för vanligatvångsvårdsfall enligt den civila psykiatriskatvångsvårdslagstiftningen. Och det innebär bl.a. att, liksom , överläkaren får besluta i frågor om utevistelse ellerutskrivning.För den andra gruppen blir det fråga om ett delvis nytt ochmera noggrant förfarande. Här skall då den rättspsykiatriskavården efter beslut av domstol kunna kombineras med vad vikallat för särskild utskrivningsprövning, och här blir ocksåkriterierna för vård mera restriktiva. Den skall användas bara ide fall då domstolen inte får döma till fängelse, när dets.k. Det skall liksom nu krävas ettorsakssamband mellan brott och störning. Och sedan skall detkrävas att det av hänsyn till lagöverträdarens psykiska störningskall finnas en risk för återfall i allvarlig brottslighet. Ochden här påföljden, alltså rättspsykiatrisk vård med särskildutskrivningsprövning, är avsedd i första hand för personersom begått våldsbrott, de som brukar stå i fokus för de härdiskussionerna, och kort sagt vill vi där strama uppbestämmelserna och se till att det blir bättre rättslig kontrollockså inte bara över intagning utan också över utskrivning iskilda hänseenden.Den här särskilda utskrivningsprövningen innebär att det ärlänsrätten som skall besluta när utskrivning eller utevistelseskall få ske. Jag vill här passa på att peka på att det harvarit en hel del diskussioner om vilken domstolsorganisation somskulle vara inblandad i de här ärendena om psykiatrisktvångsvård också när det gäller lagöverträdarna, men förslagetinnebär att det landar på förvaltningsdomstol av skäl somnärmare beskrivs i lagrådsremissen. Och utskrivning i de härfallen skall inte få ske så länge det finns en återfallsrisk.En nyhet för att garantera att frågan blir allsidigt bedömd äratt åklagaren skall få tillfälle att yttra sig före utevistelseroch utskrivning. Åklagaren skall också få möjlighet attöverklaga ett utskrivningsbeslut.För att förbättra brottsoffrens ställning skall dessutomhälso- och sjukvården ge den målsägande som så önskarinformation om utevistelser och utskrivning, så man skall intekunna drabbas av obehagliga överraskningar därvidlag.Sammanfattningsvis innebär reglerna om den särskildautskrivningsprövningen i förhållande till en klarförstärkning av samhällsskyddsaspekterna.En annan viktig del i det här förslaget rör det medicinskautredningsförfarandet, alltså rättspsykiatriska undersökningar.Det här har inte minst justitieutskottet ägnat sig en hel del åtunder senare år, och det har egentligen varitett problematiskt område, där problemen har gått litet upp ochner men där man kan konstatera att de har funnits länge.Här pågår då förhandlingar mellan staten och landstingen somsköts med hjälp av -- som ärhär sköter de förhandlingarna för statens del, och de syftartill att sjukvården skall åta sig att för statens räkning utföradessa undersökningar. Och regeringens bedömning är att genom enny organisation inom sjukvården skulle förutsättningarna blibättre att komma till rätta med t.ex. häktesköerna men också endel andra problem som har funnits här.Och i lagrådsremissen föreslås också en ny lag omrättspsykiatriska undersökningar som i och för sig är neutralt iförhållande till vem som skall utföra dem, den organisatoriskafrågan och huvudmannaskapsfrågan. Syftet är också att minskabehovet av rättspsykiatriska undersökningar, både generellt ochi det enskilda fallet. Och det här bör också kunna hjälpa tillatt komma till rätta med häktesköerna. Lagstiftningen stramasupp i olika avseenden. En undersökning skall i vart fall intealltid behöva göras så omfattande som , och den maximeradetiden för undersökning sänks . Det blirdomstolen som skall besluta om sådana anstånd i stället för somnu socialstyrelsen.En annan åtgärd i den här lagen som skall minska behovet avrättspsykiatriska undersökningar är att sådan inte skall behövasi de fall när lagöverträdaren överlämnas till vanligrättspsykiatrisk vård, dvs. sådan där vården inte är förenad medsärskild utskrivningsprövning. Här skall det räcka medkvalificerat s.k. § 7-intyg utfärdat av en rättspsykiater.Tillsammans bör de här lagstiftningsändringarna och denorganisationsförändring som vi hoppas på kunna skapaförutsättningar för att förbättra läget när det gäller deproblem vi har brottats med.Att de här förändringarna nu genomförs är viktigt också av ettannat skäl, nämligen när det handlar om kriminalvårdenssvårigheter. Det är ju på det viset att det -- även omsjukvårdshuvudmännen har en skyldighet att ge ävendem som undergår kriminalvård psykiatrisk vård när de behöverdet -- alltid i själva verket varit mycket svårt att åstadkommadet, och det är ju tänkbart att det kan komma att bli vissasvårigheter också, men vi försöker att inte fallatill föga för illusioner här, utan vi hoppas att vi har enrealistisk bedömning av detta. Vi menar i alla fall attsituationen skall kunna förbättras. Jag vill stryka under denstora betydelse som finns i att sjukvårdshuvudmännen i framtidenbättre än tar det ansvar de redan har enligt hälso- ochsjukvårdslagen för att alla medborgare, också de som finns ikriminalvårdsanstalter, i häkten, och för all del också de somundergår kriminalvård i frihet, får tillgång till den allmännasjukvården. Jag vill stryka under att denna skyldighet har deredan i dag, om man tittar strängt på förutsättningarna fördenna vård. Och de här svårigheterna har olika orsaker.Naturligtvis är det människor som det ofta är svårt att hantera.Det är ingen hemlighet.Förslaget till remissen bygger på en tanke att inom hälso- ochsjukvården skall kunna bildas en bas för vården avlagöverträdare, också för dem som finns i kriminalvårdsanstaltereller häkte inom den organisation för rättspsykiatriskaundersökningar som sjukvårdshuvudmännen skapar, om man nu taröver de här undersökningarna. Vi tror att det relativa isolatsom här finns skapar bekymmer. Kriminalvårdenskulle med en sådan här förändring kunna få tillgång tillvårdplatser i anslutning till sådana här enheter, vare sig detär frågan om frivillig psykiatrisk vård -- för sådan har fångarockså rätt till -- eller tvångsvård, när de tas på vårdintyg.Ett praktiskt problem som säkert strukit under de bekymmer somfinns är att sjukvården inte får utöva tvång mot den sominte är tvångsvårdad, och det gör det naturligtvis svårare attge vård på frivillig basis åt fångar. Men förslaget tilllagrådsremissen går ut på att man på vissa enheter inomsjukvården -- och i första hand sådana där man utförrättspsykiatriska undersökningar -- får befogenhet att utövakontroll över patienter som kommer från kriminalvården, så attdet blir praktiskt möjligt att ge också frivillig psykiatriskvård i de fallen för . Och underförutsättning att sjukvårdshuvudmännen följer intentionerna idet här förslaget, så skulle kriminalvården på detta sätt få dentillgång till den allmänna psykiatriska vården som redan dennuvarande lagstiftningen förutsätter men som inte alltidfungerar i praktiken. Men man skall inte blunda för att man inomkriminalvården även i fortsättningen måste ha möjligheter atthantera intagna med psykiska problem och avvikelser.Som ni förstår är det inte helt lätt att försöka kortsammanfatta det här förslaget, men det här är i alla fall någraord om det som inte gör anspråk på fullständighet, och så får viväl hoppas att de frågor som kan komma kan skingra dunklet påandra punkter.... Ohörbart ...: Ja, vi har inbördes konfererat,och jag, och även har varitinvolverad, och funnit att det kanske vore lämpligare attkoncentrera sig på ämnet här och därför inte presenterahela det här förslaget, som ju är mycket omfattande också förpersoner som inte är lagöverträdare. Vi har ju, hoppas jag, alladeltagare här fått tillgång till remissen och åtminstone överpåsken hunnit läsa själva det huvudsakliga innehållet, ochmycket mer än så hade jag ändå inte hunnit presentera här. Jaghar alltså valt att avstå från att hålla ett egetinledningsanförande men är givetvis tillgänglig för frågor.Torsten : Jag skall inte ge mig in på något försöktill vid översyn av det slag som så elegant hargjort här redan. Jag kan bara säga rent allmänt att vi somåklagare ofta är de som får möta offren från dem som enligt deutredningar som ägt rum har visat sig ha psykiska störningar,vara psykiskt avvikande. Vi är också ofta de som får möta ochdiskutera med polismän som ser sitt arbete ganska trögt ochjobbigt när de möter den här typen av förbrytare. Det där kanmycket lätt få oss åklagare att inta en alltför negativinställning till möjligheterna för återanpassning av demänniskor det är frågan om, och det är en sak som vi somåklagare måste kämpa mot och stålsätta oss mot.Jag tycker, mot bakgrund av den erfarenhet jag själv har avåklagarverksamhet, att det här förslaget i storttillfredsställer mycket av det som vi har gått och funderat på.Jag tycker att den nya gränsdragningen mellan dem som omfattasav den nya lagstiftningen har träffat så väl som man kan tänkasig. Vi har kommit ifrån en stor del av den problematik som harpräglat vår syn på de här frågorna. Jag tänker då på de härjämställdhetsfallen. Jag tror att den nya gränsdragningen ärägnad att ge skarpare gränslinjer och att avgränsa på ett bättresätt.En omständighet som jag tycker är direkt glädjande är denförändring som har ägt rum när det gäller påföljdsbestämningen.Möjligheten att överlämna den som är i behov av vård tillrättspsykiatrisk vård öppnas utan att man behöver leta framsärskilda skäl som det nu krävs, om man inte har begått brottetunder inflytande av den här psykiska störningen. Och det tyckerjag är oerhört befriande. Det innebär en frihet för domstolarna,en frihet för alla dem som har med saken att göra, att på ettfriare och mer obundet sätt kunna välja adekvat åtgärd.När det gäller prövningen vid utskrivning har åklagarentillagts en ny roll. Det kan på ett sätt sägas strida mot deprinciper som gäller, när man vill att åklagarensverksamhet skall renodlas, men jag tror att det ur allmänsynpunkt är viktigt att de synpunkter åklagaren kan lägga framverkligen kommer fram i de här ärendena. Och därför anser jagatt det för oss åklagare är en viktig uppgift som vi är villigaatt åta oss -- att vara de som avger yttranden i de härärendena.Det har i det sammanhanget kommit att bli en kanske någottekniskt ofullkomlig utformning, tror jag, av den härtalerätten. Problemet med vilken åklagare som skall yttra sig,kopplat med frågan om vilken åklagare som sedan har talerätt motbeslutet, har kommit att bli tekniskt något ofullkomligt, om jaghar förstått förslaget rätt. Men det kanske inte är någontingsom man behöver ta upp i det här sammanhanget.Sammanfattningsvis vill jag alltså säga att jag som åklagaretycker att förslaget är mycket väl ägnat för den kommanderättstillämpningen på det här området.Suzanne : Jag kan i mångt och mycket instämma i vadTorsten har sagt. Från advokathåll är vi också ihuvudsak positiva till den föreslagna lagstiftningen. Vi sätterstort värde på att rättssäkerhetsaspekterna har fått enframskjuten plats i förslagen, och det kommer vi tillbaka tillpå olika punkter.Jag hade tänkt kommentera de olika lagförslagen helt kort ochta fram vissa punkter där vi har särskilda uppfattningar ochkommentarer.Lagen om tvångsvård är ju inte den som vi primärt skallbehandla här , men jag vill ändå säga att vi i huvudsak ärpositiva till innehållet i den, och jag vill särskilt peka påförslaget till begränsade vårdtider och till stödperson. Ocksåreglerna om rättshjälp som är föreslagna i samband med den härlagen ställer vi oss bakom och tycker verkar väl avvägda.När det gäller själva begreppet allvarlig psykisk störning ärdet svårt för oss att uttala oss om det är det allra bästa --men i varje fall är det säkert riktigt att man för utjämställdhetsbegreppet ur de här sammanhangen. Jag har noteratnågonstans i remissen att det anses föreligga ett behov avriktlinjer för den medicinska bedömningen, och det är välriktigt att sådana i så fall måste komma till stånd, och jagvill också peka på att det är viktigt med enhetliga bedömningari det här hänseendet, att det kommer att tillskapas sådanariktlinjer att det blir en enhetlighet när det gälleravgränsningen av det här begreppet.Avskaffandet av inskrivningsnämnderna har vi inte någonerinran emot. Frågan om det sedan skall vara länsrätten ellerallmän domstol som skall behandla de här frågorna återkommer jagtill. När det gäller lagen om tvångsvård kan man naturligtvissäga att för länsrätterna talar likheten med målen om LVUoch lagen om vård av missbrukare som ju nu handläggs avlänsrätterna.När det gäller förslaget till lag om rättspsykiatrisk vårdskall jag bara ta upp ett par punkter. Vi har alltså inte någrasärskilda synpunkter eller invändningar mot förslaget i stort.De punkter jag skulle vilja ta upp hänför sig till permissioneroch vårdens upphörande.Den första frågan -- permissioner -- där hänför jag mig tillförslagets 10 §, där det står formulerat att permission skallkunna få medges "om det inte är uppenbart att det till följd avden psykiska störning hos patienten som föranlett beslutet omsärskild utskrivningsprövning finns risk för att han återfalleri brottslighet som är av allvarligt slag". Vad jag vill riktauppmärksamheten på är det här mycket strama skrivsättet -- attdet skall vara uppenbart att det inte föreliggeråterfallsrisk för att man skall få medge permission. Och det härgäller alltså fallen om rättspsykiatrisk vård medutskrivningsprövning. Vi tycker att det här verkar någotvanskligt. Visserligen står det i lagrådsremissen någonstans attavsikten inte är att hänsynen till skyddsaspekterna skall blimindre än , men enligt min uppfattning i alla fall talarformuleringen i annan riktning.Torsten tog upp förslaget i den del det avser attåklagaren i de här fallen -- det gäller både vid permissioneroch vid vårdens upphörande -- skall få beredas tillfälle attyttra sig och också ges en rätt att överklaga. Jag sätter ettvisst frågetecken kring förslaget i den här delen. Jag vet intevilka förutsättningar egentligen som åklagarmyndigheten har i dehär sammanhangen. Åklagaren har varit part i brottmålet ochdärefter lämnat målet ifrån sig när domen har vunnit laga kraft.Att åklagaren skall komma in i det här sammanhanget och yttrasig och också överklaga känner vi från en visstveksamhet inför och tycker väl att i alla fall inte motiven fördet har angetts tillräckligt övertygande.Reglerna om underrättelseskyldighet till målsägande tycker viär mycket positiva och vi tillstyrker dem.De nuvarande reglerna om jämställdhetsbegreppet ochbrottsbalken 31:3 har ju kritiserats med fog, och jag vill somadvokat säga att vi upplever det som riktigt att det iblandverkar föreligga, om inte en godtycklighet så i alla fall nästanslumpmässighet, om det kan bli frågan om sluten psykiatriskvård, som det heter , eller någon annan påföljd. Kritiken,menar vi, att det ibland för ett lindrigt brott kan bli fråganom en lång tvångsvård resp. att det för ett allvarligt brottbara kan bli frågan om en kort vårdtid -- den kritiken ärriktig. Och vi hoppas att det här nya förslaget i alla fall inågon mån skall komma till rätta med det här.Jag skall beröra frågan om orsakssamband som det talas en heldel om i remiss. Den frågan är intealldeles lätthanterlig, och vi har ingenting i och för sig emotkravet på orsakssamband mellan störning och gärning, somföreslås i fall där det skall vara förmildrande omständigheter,och också i de fall där fängelse skall vara uteslutet sompåföljd. Men jag har noterat att riksåklagaren i samband med enhearing ifrågasatte om inte också uteslutande av fängelse bordegälla i fall där störningen inte förelåg vid gärningstillfälletmen har uppkommit . Vi sympatiserar med den härtankegången och vill fästa uppmärksamheten på den här frågan.När det sedan gäller rättspsykiatrisk vård med särskildutskrivningsprövning så är vi positiva till självakonstruktionen och har inga invändningar i och för sig.När det gäller den här saken annars så vill jag ta upp fråganom vilken domstol som är lämpligast som instans för prövning avutskrivningen och också i viss mån permissioner. Där innebär juförslaget att det är länsrätten som skall vara den domstol somhanterar den här prövningen. Men just när det gäller de härfrågorna tycker jag att väldigt mycket talar för de allmännadomstolarna i stället. Den allmänna domstolen är den som hardömt till rättspsykiatrisk vård med utskrivningsprövning. Denhar haft allt underlag för den här bedömningen, och vi tyckeratt det är bra att domstolen redan vid domstillfället skallkunna fatta beslut i de här frågorna och ta ställning tillåterfallsrisken och alltså meddela dom av det här slaget. Men vitror att det vore mer ändamålsenligt om också samma domstol --den allmänna domstolen -- var den instans som skulle prövasjälva utskrivningsfrågan.Jag skall också hastigt -- jag vet inte om jag blir förlångrandig -- ta upp ett par frågor som jag ändå tyckte kundevara av värde att få ta upp från vårt håll.Åtalsunderlåtelse: Jag måste säga att för egen del blev jagväldigt överraskad när jag läste remissens innehåll, och dåtänker jag på antalet åtalsunderlåtelser. Det är ju enormtstort. Det är tydligen 400 , om jag har läst rätt,och det är nästan lika många som i de motsvarande fall när åtalväcks. Och det gör ju att här förekommer, som man kan förstå, enrättskipning som på sitt sätt kan sägas pågå i det fördolda. Viriktar ingen kritik mot det, men där är tydligen prövningar därvi inte känner till någon praxis och som så att säga sker utanatt den kommer till kännedom för andra än den som det berör. Motden bakgrunden vill jag fästa uppmärksamheten på att detnaturligtvis är väldigt angeläget att också skyddsaspekternabeaktas i de här sammanhangen. Och särskilt då när det är fråganom en lagöverträdare som har gjort sig skyldig till våldsbrotteller andra brott mot en persons säkerhet, att man verkligen kange, om inte garantier, så näst intill, för att den vård somkommer till stånd innefattar tillräckligt skydd för dem som kanvara i farozonen, t.ex. utomstående, anhöriga eller vem det kanvara.När det gäller frågan om rättspsykiatriskaundersökningar har i flera sammanhang instämt iden kritik som har riktats framför allt kanske mot detrutinmässiga överskridandet av sexveckorsfristen. Vi tycker detär bra att reglerna på det här området stramas upp. Vad vi ändåtycker att vi måste säga i anledning av förslaget om att man ien del fall kan klara sig utan rättspsykiatrisk undersökning ochi stället ha en sorts § 7-intyg, är att dagens § 7-intyg inte ärägnade att ersätta rättspsykiatriska undersökningar i nästannågot fall.