bet · GE01FiU20 · 1991-02-21 00:00:00 — Arbetet med att utveckla gröna nationalräkenskaper måsteockså sätta spår i de beslut som fattas så att miljö- och naturresursaspekterblir grundläggande i all samhällsplanering.I motion Fi219 (mp) hävdar motionärerna att med de beslut som regering ochriksdag redan har bundit sig för kan följande utveckling förväntas:energiförbrukningen kommer inte att minska,koldioxidutsläppen kommer inte att minska,kväveoxidutsläppen kommer att öka,de två kärnkraftverken kommer inte att avvecklas,alkoholförbrukningen kommer inte att minska ,försurningsskadorna kommer inte att minska ochkväveutsläppen till haven kommer inte att minska.Enligt motionärerna måste en grundlig utredning göras om vart utvecklingen ärpå väg om de accepterade och styrande faktorerna får verka fritt. Dennautredning måste åtföljas av en ny utredning som anger hur man skall uppnå den"gröna framtid" som definieras i motionen.Utifrån de motionsyrkanden som utskottet här behandlar kan man få detintrycket att den förda miljöpolitiken över huvud taget inte beaktar sambandetmellan ekologi och ekonomisk politik. En sådan slutsats är felaktig. Somframhålls i finansplanen är åtgärder för att säkra en uthållig tillväxt enviktig del av den ekonomiska politiken. Den ekonomiska politiken skall bidratill att ställa om produktion och konsumtion för att säkra långsiktig balansmellan ekonomisk tillväxt och miljö. Det framhålls att de kommande årensmiljöpolitik kommer att präglas av ökad internationalisering, decentraliseratbeslutsfattande och ökat miljöansvar inom alla samhällssektorer. Ett utbyggtinternationellt samarbete ger oss nya möjligheter att påverka miljöpolitikenglobalt och att utveckla en internationell strategi för en långsiktigt hållbarutveckling. Därmed kan stora framsteg göras på ett sätt som skapar likvärdigavillkor för företag i olika länder.Det bör även påpekas att de förändringar som genomförs av skattesystemetinnebär att energikonsumtionen begränsas och att det blir dyrare att skadamiljön. Ytterligare förslag som minskar miljöbelastningen har presenterats iden miljöpolitiska propositionen En god livsmiljö (prop. 1990/91:90).I motion Fi219 (mp) efterlyses en utredning som belyser utvecklingen i landetunder antaganden om en bestämd utveckling av vissa negativa miljöpåverkandefaktorer. Även här finns det anledning att erinra om att ett omfattandematerial med den inriktning som motionärerna efterlyser under årens loppsuccessivt har tagits fram.Redan i mitten av 1970-talet publicerades i anslutning till arbetet med denfysiska riksplaneringen en mängd utredningar med denna inriktning. Det nu mestaktuella utredningsmaterial som belyser dessa frågor är de bilagor sompublicerats i anslutning till den miljöpolitiska propositionen.Som framhålls i finansplanen måste man för att kunna fatta riktiga beslut fören långsiktigt hållbar utveckling bygga upp en löpande statistik som belysersamspelet mellan ekonomi och ekologi. Det gäller på såväl företags- ochhushållsnivå som på samhällsnivå. Det är viktigt att den ekonomiska statistikenär så utformad att den belyser miljöpåverkan och resursförbrukning. Dessafrågor är under utredning. Ett första underlag beräknas varaklart under år 1991.Utskottet avstyrker med det anförda motionerna Fi219, Fi224 yrkande 10 ochFi227 yrkande 7.Spelregler på arbetsmarknadenFolkpartiet liberalerna föreslår i motion Fi229 att skall göraett tillkännagivande om behovet av striktare spelregler på arbetsmarknaden.Reglerna för när konflikter skall betraktas som samhällsfarliga bör enligtmotionärerna skärpas, och även andra än parterna själva bör beredas plats i deorgan som skall pröva samhällsfarligheten i uppkomna konflikter. Motionärernaförordar också att det maximala skadeståndsbeloppet för vilda strejker höjskraftigt.Vänsterpartiet begär i motion Fi224 att skall uttala sig motinförandet av ytterligare tvångsmedel på arbetsmarknaden riktade mot dearbetande. Motionärerna framhåller att de värnar om den fria förhandlingsrättenoch att de under inga omständigheter kan godkänna en tvångslag ellertvångsmedling i någon form.De frågor som motionärerna tar upp berör förhållanden på arbetsmarknaden somnyligen behandlats av löneförhandlingsutredningen. Den särskilde utredaren harredovisat sina förslag i betänkandet Spelreglerna på arbetsmarknaden (SOU1991:13), vilket lades fram . Betänkandet bereds förnärvarande inom , och enligt utskottets mening bör riksdagenavvakta remissbehandlingen av betänkandet och regeringens ställningstagande ifrågan. Med hänsyn härtill avstyrker utskottet motionerna Fi224 (v) yrkande 4och Fi229 (fp) yrkande 4.StatsskuldspolitikenRiksdagen behandlade proposition 1990/91:29 om riksgäldskontoretsuppgifter inom statsskuldspolitiken (1990/91:FiU4, rskr. Vid behandlingenslogs fast att det övergripande målet för ochstatsskuldspolitiken skall vara att minimera kostnaderna för statens upplåning.Övriga ekonomisk-politiska mål skall betraktas som restriktioner för kontoretsmöjligheter att uppfylla målet om kostnadsminimering. En sådan restriktion ärnormen att staten inte skall nettolåna i utländsk valuta för att finansierastatliga budgetunderskott eller för att förvalta statsskulden. Vidare gälleratt skall samråda med om statsskuldspolitiken föratt säkerställa att denna avvägs mot penningpolitiken. En konsekvens av kravetatt upplåningen skall vara kostnadseffektiv är att upplåning från hushåll isyfte att stimulera sparande inte skall ske om det strider mot det övergripandemålet.De beslutade riktlinjerna upprepas i bilaga 9till budgetpropositionen under avsnittet Kostnader för statens skuld (s.38--45). I detta avsnitt redovisas även hur upplåningsverksamhetens resultatskall kunna utvärderas genom att den faktiska skuldens kostnader jämförs medkostnaderna för en riktmärkesportfölj. Riktlinjerna för denna portföljssammansättning bestäms av styrelse. Målsättningen bör enligtföredraganden vara att de faktiska kostnaderna sett över börvara lägre än kostnaderna för riktmärkesportföljen.Utskottet har tagit del av den redovisade utvärderingsmetoden. En faktor somhar mycket stor betydelse för de totala upplåningskostnaderna är statsskuldensfördelning på den inhemska och den utländska marknaden. Denna fördelning harriksgäldskontoret små möjligheter att påverka eftersom den s.k.utlandslånenormen innebär att någon ny statlig upplåning i utländsk valuta intefår ske.I finansplanen anförs att i den utsträckning som större inflöden av valutauppstår, skall en därtill svarande amortering ske på statens skuld i utländskvaluta.I motion Fi217 (m) delar man uppfattningen beträffande det övergripandemålet för statsskuldspolitiken och att den s.k. utlandslånenormen liggerfast. Däremot anser motionärerna det inte rimligt att i tiderav växande underskott i bytesbalansen skall vara förpliktat att vid ettvalutainflöde, orsakat av ett högt ränteläge, amortera ned statensutlandsskuld. Konsekvensen blir en avsevärd höjning av statensupplåningskostnader, som enskilda låneförmedlare tillgodogör sig enbetydande vinst på ränteskillnaden.Motionärerna anser vad beträffar den inhemska upplåningen att det inte kanvara uppgift att stimulera hushållens sparande om dettaskulle strida mot kostnadsminimeringsmålet. Av detta drar motionärernaslutsatsen att det inte finns några behov av nya emissioner av spar- ochpremieobligationer eller av det presenterade riksgäldskontot.Som utskottet redovisat måste kravet att begränsa kostnaderna för denstatliga upplåningen vägas mot övriga ekonomisk-politiska mål. Det kan i vissalägen, t.ex. beroende på ett kraftigt inhemskt efterfrågetryck, vara motiveratatt hålla ett högt inhemskt ränteläge som leder till ett kraftigtvalutainflöde. Att i ett sådant läge avstå från att nedamortera utlandsskuldenskulle leda till en ökning av valutareserven som skulle kunna motverkaansträngningarna att hålla uppe räntenivån. Utskottet anser därför att i denutsträckning som större inflöden av valuta uppstår skall en därtill svarandeamortering ske av statens skuld i utländsk valuta.Utskottet anser i likhet med vad utskottet anförde och dåställde sig bakom, att även fortsättningsvis bör kunna lånafrån hushållen. Därigenom får kontoret tillgång till ett brett register avupplåningsformer som kan ge en god handlingsberedskap när det skerförskjutningar i upplåningskostnaderna mellan olika segment på marknaden. Detnya kontosparsystemet gör det möjligt att bedriva upplåning hos hushållen utanatt det övergripande målet om kostnadsminimering eftersätts. Utskottet delarsåledes inte motionärernas uppfattning och förordar att avslår motionFi217 yrkande 4.Penning- och valutapolitikenI propositionen konstateras att en fast växelkurs är en av hörnstenarna i denekonomiska politik som förts . Den skall skapa stabilitet ochtrovärdighet i den ekonomiska politiken och därmed bidra tillinflationsbekämpningen. Att göra avsteg från valutapolitikens mål är uteslutet.Penningpolitikens överordnade uppgift är att upprätthålla den fastaväxelkursen.I motion Fi207 (v) anförs att avskaffandet av valutaregleringen år1989 fick en rad negativa konsekvenser. För att i viss utsträckning kunnakontrollera valutautflödet bör valutalagstiftningen återinföras, ansermotionärerna.Även i motion Fi223 (mp) kritiseras avskaffandet av valutaregleringen. Defria kapitalrörelserna leder till ett kortsiktigt handlande, som motverkar engod miljövänlig industristruktur. ligger nu öppet och oskyddat förstora kapitalströmmar. Enligt motionärerna berodde valutautflödet i oktober1990 på att ett fåtal stora kapitalägare förde ut kapital för att tvinga framen ändrad ekonomisk politik. Enligt är en total rörelsefrihet förkapitalet inte möjlig att upprätthålla. Kapitalets stora frihet kommer attskapa stora problem i världsekonomin på grund av kapitalägarnas lojalitet medkapitalet. Det behövs därför ett internationellt samarbete för att motverkakapitalets överrörlighet. Regeringen bör ta initiativ för att få tillstånd internationella överenskommelser om att begränsa kapitalets totalafrihet.Utskottet vill med anledning av yrkandena i motionerna från vänsterpartietoch om att återinföra valutaregleringen eller på annat sättbegränsa betalningarna till och från utlandet anföra följande. Det ärutskottets uppfattning att en valutalagstiftning inte kan användas för attbegränsa och styra kapitalrörelser. års erfarenheter har visat attvalutaregleringen inte gav något skydd mot destabiliserande valutaflöden itider med valutaoro. Regleringen fungerade inte heller konkurrensneutraltmellan olika typer av företag. Stora internationella företag fick en betydandehandlingsfrihet medan små och medelstora företag påverkades mer kännbart. Denomständigheten att regleringen med tiden blev allt mindre effektiv utgjordeockså ett av motiven till att den avskaffades. Mot bakgrund härav ter sig ettåterinförande av valutaregleringen som mer eller mindre verkningslöst.Möjligheterna att föra en i förhållande till omvärlden oberoende ekonomiskpolitik är begränsade i ett land som med en omfattande utrikeshandel.Med det stora handelsutbytet följer ett internationellt beroende. Deninternationella arbetsfördelningen grundas på frihandelsprincipen till vilkenSverige har anslutit sig. Den främjar ekonomisk utveckling ochvälstånd i alla länder som deltar i detta samarbete. Med handelsutbytet följerockså betalningsströmmar mellan länderna. Om man skulle vilja upprätthålla eneffektiv kontroll av valutaströmmarna skulle detta kräva ett regleringssystemsom omfattade även de transaktioner som sker i anslutning till utrikeshandeln.Utskottet ser inte en sådan utveckling som vare sig önskvärd eller möjlig. Ettåterinförande av valutaregleringen skulle också omöjliggöra strävandenatt närma sig EG.Ambitionen att föra en självständig svensk stabiliseringspolitik kan såledesinte vila på regleringar utan måste bäras upp av en långsiktigt inriktadekonomisk politik som i förening med penningpolitik ingerförtroende hos omvärlden. Utskottet avstyrker med det anförda motion Fi207 (v).Enligt utskottets mening ter det sig inte heller motiverat att försöka träffainternationella överenskommelser om att begränsa de internationellakapitalrörelserna för att stärka våra möjligheter att föra en självständigstabiliseringspolitik. Att resa barriärer av det slag motionärerna har i åtankeär inte förenligt med vår strävan att underlätta handeln med varor ochtjänster. Utskottet avstyrker med hänvisning härtill yrkande 3 i motion Fi223(mp).I motion Fi217 (m) anförs att inom de ramar som sätts av målet om en fastväxelkurs gäller det att påverka likviditet och räntenivå så att inflation ocharbetslöshet hålls nere. Eftersom ränteutvecklingen i hög grad styrs avmarknadskrafter, blir förändringar av penningmängden genom marknadsoperationerdet viktigaste instrumentet. Penningpolitiska åtgärder får effekt betydligtsnabbare än finanspolitiska ingrepp, vilket minskar risken för felaktigtidsanpassning. Motionärerna anser att fördelen med att istabiliseringspolitiken lägga tyngdpunkten på penningpolitiken är inte baradet snabbare genomslaget. Grundläggande är att inflation är ett monetärtfenomen, medan finanspolitiken främst rör sådana strukturella frågor somfördelningen mellan enskild och kollektiv konsumtion och mellan privat ochoffentligt sparande.Motionärerna anser att ett stort problem i den ekonomiska situationen är attdet pågående kapitalutflödet genomgående har långsiktig karaktär, främstberoende på utlandsinvesteringar i företag, fastigheter och aktier, medanfinansieringen till stor del har formen av kortfristig upplåning. Det innebäratt en allt större räntedifferens mellan och utlandet kommer attkrävas. Eftersom ingenting enligt motionärerna tyder på att kapitalströmmarnaskall vända måste vi räkna med återkommande valutakriser med åtföljanderäntetryck uppåt.Motionärerna förordar mot denna bakgrund en omläggning av den ekonomiskapolitiken. Därutöver förordar motionärerna vissa institutionella förändringarsom kan påverka förväntningsbilden såväl här hemma som utomlands. En sådanåtgärd vore att stärka oberoende. Det finns enligt motionärernainternationella erfarenheter som visar på ett starkt samband mellan godaresultat för stabiliseringspolitiken och oberoendet för ett lands centralbank.Motionärerna tar också upp likviditetssituationen i kreditväsendet efternågra finansbolags fallissemang . Följden blev en lika kraftig somoväntad kreditåtstramning. Enligt motionärerna kunde välmotiveradeinvesteringsprojekt trots fullgoda säkerheter inte finansieras på grund avbrist på likviditet i kreditväsendet. Finansiella faktorer kan därför bidratill att göra den inledda nedgången djupare än vad de reala faktorerna i sigmotiverar. Motionärerna anser mot denna bakgrund att det kan vara motiverat medstörre flexibilitet vid tillämpningen av belåningsgränser. Vidare börriksbanken överväga lättnader i kassakraven för vissa kreditinstitut.Motionärerna upprepar i detta sammanhang sitt tidigare framförda krav attkreditinstituten skall ges räntegottgörelse på kassakravsmedlen. Även förbudetmot realränte-/indexlån bör upphävas.Avregleringen av valutapolitiken anser motionärerna vara både nödvändig ochriktig. De restriktioner i kapitalrörelserna som finns i den nyabetalningslagen måste försvinna som en förberedelse till inträde i EG.Motionärerna tar vidare upp frågan om valutapolitiska regim. Måletär och förblir en fast växelkurs. Genom den svenska valutakorgens konstruktionhar kronkursen påverkats av kursförändringar för de i korgen ingåendevalutorna. En fastare punkt vore att knyta kronan till det europeiska monetärasystemet (EMS), till vars växelkursmekanism () flertalet EG-valutor hör. Ettmedlemskap är i princip möjligt även för länder som ej är medlemmar i , mensituationen kompliceras av de pågående övervägandena att skapa en ekonomiskmonetär union (EMU). har i denna situation valt att ensidigt anknyta sinkrona till den europeiska valutaenheten (ecu). Enligt motionärerna bör Sverigenu markera sin avsikt att ansluta sig till det europeiska valutasamarbetetgenom att följa exempel och anknyta kronan till ecun.I motion Fi202 (m) begärs att bör arbeta aktivt för attvalutaunionen skall förverkligas.I motion Fi229 (fp) redovisas ett liknande synsätt som i Fi217 (m) påpenningpolitikens uppgift. Motionärerna konstaterar att möjligheterna tillfinjusteringar av efterfrågeläget i ekonomin genom en aktiv finanspolitik ärstarkt begränsade. Därför måste nödvändiga kortsiktiga justeringar avstabiliseringspolitiken i syfte att försvara den fasta växelkursen främst åvilapenningpolitiken. Penningpolitikens främsta instrument är marknadsoperationer iavsikt att påverka räntenivå och likviditet. Erfarenhetsmässigt kommereffekterna av penningpolitikens förändringar ganska snabbt, vilket också är enfördel jämfört med finanspolitiska åtgärder.Motionärerna anför vidare att i frånvaro av en stram finanspolitik ochåtgärder för att stabilisera ekonomin undergrävs förtroendet för den fastaväxelkursen. Penningpolitiken måste då bära den stabiliseringspolitiska bördan.Den svenska växelkurspolitiken måste ligga fast. Att åter försöka överbryggakostnadskrisen genom en devalvering är av flera skäl uteslutet. Enförutsättning för att en stabiliseringspolitisk strategi inriktad påinflationsbekämpning skall bli framgångsrik är att den uppfattas som trovärdigav allmänheten och arbetsmarknadens parter. Ytterst handlar detta omtrovärdigheten för vår fasta växelkurs. Motionärerna upprepar sitt tidigareframförda krav att riksbank bör undersöka möjligheterna tillanslutning till EMS. Motionärerna anför att tillståndet i den svenska ekonominför närvarande sannolikt inte är sådant att den svenska kronan skulleaccepteras av EMS. bör därför nu tillkännage att när läget i ekonominförbättrats avser vi att ansöka om anslutning till det europeiskavalutasamarbetet. För att ge trovärdighet åt denna förklaring bör redani dag anknyta kronan till EG-valutan ecu.Ett annat sätt att öka trovärdigheten för en anti-inflationspolitik är attstärka oberoende gentemot regering och riksdag. Internationellaerfarenheter tyder på att länder där har en självständigställning också har låg inflation och följaktligen låga nominella räntor.Motionärerna välkomnar därför den utredning om ställning somaviseras i finansplanen och förutsätter att den genomförs skyndsamt.I motion Fi227 (c) anförs att penningpolitikens främsta uppgift är attunderstödja den fasta växelkursen. Möjligheten att devalvera avvisas.Valutapolitiken bör gå i riktning mot en ökad anknytning till starka valutor.Motionärerna hävdar emellerid att ett medlemskap i det europeiskavalutasamarbetet EMS förutsätter medlemskap i och att det därför inte ärmöjligt i dagsläget.Utskottet vill med anledning av dessa motioner anföra följande. Under detsenaste året har en rad åtgärder vidtagits för att återställa balansen i densvenska ekonomin och återvinna tillväxten. För att värna sysselsättning ochvälfärd är den ekonomiska politiken inriktad på att varaktigt nedbringainflationen. Detta kräver att finanspolitiken är fortsatt stram. Utskottetanser till skillnad från motionärerna att finanspolitiken måste utnyttjas somett verksamt medel för att vända utvecklingen i ekonomin. Att läggahuvudansvaret för stabiliseringspolitiken på penningpolitiken kommer att ledatill högre räntor och ännu högre inflation. Detta kommer att drabbainvesteringarna och produktionen i . kommer därigenomsysselsättningen och reallönerna att sjunka. Utskottet anser att en sådanutveckling måste förhindras. Det kräver att åtgärder vidtas för att begränsaden offentliga sektorns utgiftsexpansion och förstärka det offentligasparandet.I den moderata motionen berörs problemen inom finansbolagssektorn underhösten 1990. Vissa finansbolag råkade då i akuta likviditetssvårigheter.Risknivån och belåningsgraden på aktier och fastigheter var mycket hög. Isamband med fallet på aktiebörsen och fastighetspriserna uppstod akutabetalningssvårigheter. Utskottet anser inte, som föreslås i motion Fi217 (m),att belåningsgränserna bör höjas. Det finns som utskottet ser det risk för attdet skulle framkalla än större kriser.Regeringen har utsett en utredare för att kartlägga och analyserautvecklingen i finansbolagssektorn . Arbetet skall bedrivasskyndsamt. Det finns skäl att avvakta resultatet av detta arbete.Penningpolitiken bör vara fortsatt stram. Det ankommer på attsvara för den närmare utformningen av denna. I överväganden ingåratt på penningpolitiska grunder pröva kassakravens omfattning, storlek ochfrågan om eventuell räntegottgörelse. Utskottet avstyrker därför motion Fi217(m) i här berörd del.I finansplanen anmäls att den utredning om ställning och funktionsom aviserades i propositionen om den ekonomiska politiken på medellång siktskall tillsättas . Utredningen får till uppgift att utforma en klaroch ändamålsenlig ram för den framtida penningpolitiken. Enligt vad utskotteterfarit pågår arbetet med att utse en utredare.Finansutskottet anser att realränte-/indexlån kan bidra till att en höginflationstakt byggs in i det ekonomiska systemet och att incitamenten till atthålla tillbaka inflationen kan bli svagare med sådana lån. Det bör dock ankommapå att pröva denna fråga.Det är utskottets bestämda uppfattning att avsteg frånvalutapolitikens mål om en fast växelkurs är uteslutet. En fast valutakurs ärnödvändig för att upprätthålla vårt anseende i det internationella samarbetetoch för att skapa större disciplin i löne- och prisbildningen. Ett led i attskapa trovärdighet för en sådan politik kan, som förordas i motionerna Fi217(m) och Fi227 (fp), vara att binda valutakursen till en sådan växelkursnorm.Erfarenheterna av det europeiska växelkurssamarbetet är i huvudsak positiva.Genom att utgöra en fast norm för den ekonomiska politiken tycks det europeiskavalutasamarbetet ha medverkat till en dämpning av den genomsnittligainflationstakten och en minskad spridning av inflationstakten länderna emellan.Valutasamarbetet är emellertid inte den enda orsaken härtill utan det ärfrämst den strama finans- och penningpolitiken som har bidragit till dennautveckling. I har inflationstakten sjunkit påtagligt ,vilket i fall skapade en möjlighet att med trovärdighet anknyta dennorska kronan till den europeiska valutan, ecu. ligger alltjämtväsentligt över den inflationsnivå som etablerats i de flesta västeuropeiskaländer. Utskottet anser att det är först när inflationen kommit ner på en lägrenivå som en svensk anknytning kan skapa tilltro till den ekonomiska politiken.Motionerna Fi217 yrkande 5, Fi227 yrkande 8 samt Fi229 yrkande 3 avstyrks meddet anförda av utskottet.Ett agerande från svensk sida med anledning av utvecklandet av en ekonomiskmonetär union förutsätter svenskt medlemskap i I avvaktan på detta förordarutskottet att motion Fi202 avslås av riksdagen.Vad utskottet anfört om inriktningen av kredit- och valutapolitiken börriksdagen som sin mening ge fullmäktige i till känna.I motion Fi215 av m.fl. (fp) anförs att för att ökakonkurrensen banker emellan på inlåningssidan är det viktigt att det finnseffektiva möjligheter att placera pengar på egna inlåningskonton utomlands.Det bör vara tillåtet att göra betalningar till och från ett egetinlåningskonto i sådana länder som lämnar kontrolluppgift till svenskamyndigheter.Utskottet vill med anledning härav anföra följande. har tidigareslagit fast att en fullgod skattekontroll måste kunna upprätthållas närvalutaregleringen avvecklats. har också framhållit vikten av att engod statistik över utrikesbetalningarna kan bibehållas. Betalningslagen äravsedd att tillgodose dessa krav. Enligt betalningslagen får en person som ärbosatt i inte sätta in medel på ett eget inlåningskonto i utlandet. Avförordningen om betalningar till och från utlandet (SFS 1990:757) framgåremellertid att denna regel inte gäller i sådan stat med vilken harträffat överenskommelse om handräckning i skatteärenden som innebär att dennastats banker skall lämna kontrolluppgift till de svenska skattemyndigheterna isamma omfattning som de svenska bankerna för dem som är skattskyldiga iSverige.