bet · GE01LU36 · 1991-05-16 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet regeringens förslag tillprisinformationslag (prop. 1990/91:171). Den föreslagna lageninnebär att uppgift om pris i regel skall lämnas när ennäringsidkare marknadsför bestämda varor och tjänster. Vidareskall jämförpriser anges för sådana varuslag som konsumentverketfastställt särskilda beräkningsgrunder för. Priset för en varaskall anges på själva varan eller i dess omedelbara närhet. Närdet gäller självbetjäningsbutiker med dagligvaror är huvudregelnatt själva varan skall prismärkas.Vidare behandlas tre med anledning av propositionen väcktamotioner samt sju motioner från allmänna motionstiden år 1991som rör prismärkningsfrågor samt s.k. extrapriser.I samband med behandlingen har företrädare förcivildepartementet, , , och införutskottet redovisat synpunkter på regeringens förslag.Utskottet tillstyrker bifall till regeringens förslag ochavstyrker samtliga motioner. Till betänkandet har fogats trereservationer (2 m, fp och en v). I proposition 1990/91:171 föreslår regeringen() -- efter hörande av lagrådet -- attriksdagen antar ett i propositionen framlagt förslag tillprisinformationslag.Lagförslaget har intagits i bilaga till betänkandet. Motioner väckta med anledning av propositionen1990/91:L28 av m.fl. (m) vari yrkas attriksdagen -- med avslag på regeringens förslag -- kompletterarmarknadsföringslagen (1975:1418) med föreskrifterna i 5§, 7§och 8§ förslaget till prisinformationslag.1990/91:L29 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom teknisk utveckling av verktyg för prismärkning för attundvika arbetsskador.1990/91:L30 av m.fl. (fp) vari yrkas att riksdagenavslår regeringens förslag om en prisinformationslag.Motioner väckta under allmänna motionstiden 19911990/91:L707 av m.fl. (s) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om lagstiftning mot extrapriser,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om prismärkning av varor.1990/91:L708 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om förbud mot extrapriser.1990/91:L709 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om prisinformation.1990/91:L715 av m.fl. (v) vari -- med hänvisningtill vad som anförts i motion 1990/91:Jo514 -- yrkas2. att beslutar förbjuda s.k. extrapriser i dennuvarande utformningen,3. att hos regeringen begär ett förslag i syfte attsanera reklamen inom livsmedelshandeln,4. att beslutar angående prismärkning i enlighet medvad som anförts i motionen.1990/91:L716 av m.fl. (m) vari yrkas7. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts angående prisinformation,8. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om extrapriser,1990/91:L724 av m.fl. (fp) vari yrkas6. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om prismärkning,7. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om extrapriser,1990/91:L725 av m.fl. (v) vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av lagstiftning motdagligvaruhandelns extrapriser. Inom handeln har butikerna under de i alltstörre utsträckning gått över från traditionella utgångskassortill s.k. datakassor. svarar butiker meddatakassor för cirka hälften av försäljningsvolymerna inomlivsmedelshandeln. Många butiker med datakassor har slutatartikelprismärka dagligvaror. Priset anges i stället på enhyllkantsetikett där också vanligen jämförpriset finns angivet.Vissa butiker med utvecklat teknikstöd har också s.k.prisfrågeterminal med summeringsfunktion. Där kan konsumenten påegen hand inhämta såväl prisinformation för enstaka varor somexakt kostnad för sin varukorg. I datakassans sifferfönster kankonsumenten, som varan identifieras, oftast i klartextfå information om vilken kategori varan ingår i och dess pris.Även datakassans kassakvitto är skrivet i klartext. Genom dettakan konsumenten få information om vilken vara han har köpt ochpriset för denna.I propositionen läggs fram förslag till enprisinformationslag. Enligt den föreslagna lagen åläggsnäringsidkare i detaljistledet en skyldighet att lämnainformation om priset på de varor och tjänster som detillhandahåller konsumenterna.Förslaget innebär i huvudsak följande. Prisinformation skall iregel lämnas när näringsidkare marknadsför bestämda varor ochtjänster (4§). Priset på varor och tjänster skall angeskorrekt och tydligt (5§). Jämförpris skall anges beträffandesådana varuslag för vilka har fastställtsärskilda beräkningsgrunder (7§). Om det slutliga priset fören tjänst inte kan uppges, skall i stället för priset angesgrunderna för beräkningen av priset (8§). Priset för en varaskall anges antingen på själva varan eller i dess omedelbaranärhet (10§). Dagligvaror som tillhandahålls genomsjälvbetjäning skall artikelprismärkas (11§). Prisinformationskall dock få lämnas på något annat sätt när det är möjligt förkonsumenten att på ett enkelt sätt dels beräkna den sammanlagdakostnaden för varorna, dels kontrollera att det pris som betalasstämmer överens med prisangivelsen vid varan.Marknadsföringslagens regelsystem skall tillämpas vidunderlåtenhet att följa prisinformationslagens föreskrifter.Den nya lagen avses träda i kraft den 1 januari 1992.Till grund för den föreslagna lagstiftningen ligger ett avkonkurrenskommittén avgivet delbetänkande (SOU 1990:108)Prisinformation till konsumenter, vilket remissbehandlats.I motion L28 av m.fl. (m) förklarar sigmotionärerna kunna godta de de krav på prisinformation somföreskrivs i 5, 7 och 8§§ i regeringens lagförslag.Motionärerna motsätter sig däremot förslaget att dagligvaror isjälvbetjäningsbutiker skall artikelprismärkas. I motionenpåpekas att inemot hälften av remissinstanserna ställt sigavvisande till en lagstadgad artikelprismärkning. Från dekonkurrensvårdande myndigheterna har därvid påpekats att prisetär ett viktigt konkurrensmedel och att en detaljreglering hämmarkonkurrensen och leder till leverantörsprismärkning medåtföljande prisstelhet. Motionärerna framhåller vidare atthandelns kostnader kommer att öka väsentligt, vilket får bärasav konsumenterna, och de ifrågasätter om konsumenterna ärberedda att betala denna kostnad. I det sammanhanget hänvisarmotionärerna till en i propositionen redovisadopinionsundersökning rörande allmänhetens inställning tillprisinformation, vilken utförts av IMU-Testologen på uppdrag avkonsumentverket. Motionärerna drar den slutsatsen att kostnadenför prismärkningen normalt sett kommer att bli högre än vadkonsumenterna enligt undersökningen är beredda att betala.Opinionsundersökningen visar också att det stora flertaletkonsumenter är nöjda med prisinformationen i sin butik. Enligtmotionärerna finns det således inte heller något behov av enprisinformationslag. Motionärerna yrkar att avslårlagförslaget och 5, 7 och 8§§ arbetas in imarknadsföringslagen.I motion L30 av m.fl. (fp) yrkas avslag påpropositionen. Motionärerna delar inte regeringens uppfattningatt bristerna i prisinformationen är ett så stort problem attlagstiftning är påkallad, och de anser att en tillfredsställandeprisinformation kan åstadkommas inom ramen för gällande regler.I motionen betonas de kostnader som konsumenterna kommer attdrabbas av genom en lagstadgad artikelprismärkning.Motionärerna framhåller också att erfarenheterna visar attförhandlingar och frivilliga överenskommelser är ett effektivaremedel än tvingande lagreglering.Frågan om prisinformationen i dagligvaruhandeln har vidaretagits upp i flera motioner som väckts . I motion L707 av m.fl. (s)framhålls sålunda att prismärkning på varan börlagstiftningsvägen göras till ett obligatorium. Sådanprismärkning bör dock kunna underlåtas i vissa fall, bl.a. närdet gäller varor som köps ofta och beträffande vilkaartikelmärkningen kan vara svår att genomföra. En förutsättninghärför bör vara att priset anges i omedelbar anslutning tillvarans exponering. Enligt motionärerna bör som ytterligare enhuvudregel gälla att varor som används i skyltning skallprismärkas tydligt. Motionärerna begär (yrkande 2) etttillkännagivande om det anförda.I motion L709 av m.fl. (s) kritiseras systemetmed hyllkantsmärkning i dagligvaruhandeln. Enligt motionärernainnebär hyllkantsmärkningen flera nackdelar för konsumentenjämfört med en ordning där priset anges direkt på varan.Motionärerna understryker vikten av att prisinformationen ärlättillgänglig för kunden och förordar att artikelprismärkningenbibehålls i avvaktan på att den tekniska utvecklingen erbjuderandra och bättre lösningar. De yrkar att det anförda gesregeringen till känna.Även i motion L715 av m.fl. (v) begärs (yrkande 4)ett tillkännagivande om prisinformationen inomdagligvaruhandeln. Motionärerna kritiserar den nuvarandeprisinformationen i olika avseenden och anser attartikelprismärkningen bör finnas kvar och att nya metoder attförbättra informationen bör utarbetas i samband med handeln.Enligt motion L716 av m.fl. (m) utgörprismärkning på varor en synnerligen viktig del av företagensinformation till konsumenterna. Någon anledning för myndigheteratt föreskriva var och hur prismärkningen skall ske finnsemellertid inte så länge som kunden utan onödig tidsåtgångtydligt kan informera sig om priset. Motionärerna understrykeratt datoriseringen inom detaljhandeln inte får leda till enförsämring av prismärkningen men att detaljerade föreskrifterbör undvikas och eventuella brister botas genom självsanering,påverkan och frivilliga överenskommelser. I motionen yrkas(yrkande 7) ett tillkännagivande om det anförda.I motion L724 av m.fl. (fp) begärs (yrkande 6)också ett tillkännagivande rörande prismärkningen. Enligtmotionärerna är prismärkningen ett viktigt konkurrensmedel menkunden måste kunna utläsa priset direkt på varan eller påhyllkanten. Riktlinjer för prismärkningen bör kunna dras upp avkonsumentverket och branschen utan lagstiftning.I likhet med regeringen anser utskottet att en godprisinformation och prismedvetenhet hos konsumenterna har storbetydelse för konkurrensen på marknaden. Information om priseroch andra förhållanden som ger konsumenterna möjlighet till välunderbyggda inköpsval har vidare en återhållande effekt påprisnivån. Också i andra avseenden är det från konsumenternassynpunkt angeläget att informationen till konsumenterna ärtillfredsställande. Att konsumenterna får sakliga ochinformativa uppgifter om varor och tjänster som tillhandahållspå marknaden är sålunda en förutsättning för att hushållen skallkunna använda sina resurser effektivt och för att konsumenternasställning skall kunna stärkas. Ett viktigt inslag ikonsumentpolitiken är därför att åstadkomma en förbättradinformation till konsumenterna.Huvudansvaret för att konsumenterna får tillräckliginformation vilar på företagen på marknaden. Konsumentverketskall å sin sida utarbeta riktlinjer för näringsidkarnasmarknadsföring och produktinformation. Sådana riktlinjer antasvanligen efter överenskommelser mellan ochföreträdare för berörda näringsidkare. Påprisinformationsområdet har beslutat om vissariktlinjer som alltjämt är gällande. När det gällerprisinformationen för dagligvaror i butiker med datakassorträffades -- efter förhandlingar mellan ochhandeln -- likalydande överenskommelser i frågan mellankonsumentverket och envar av de största intressenterna inomdagligvaruhandeln.Överenskommelsen gick ut på att dagligvaror i normalfalletborde artikelprismärkas. Undantag gjordes för vissa varor somtraditionellt prismärks på annat sätt. Överenskommelsen innebarvidare att ett antal s.k. testbutiker kunde få minskaomfattningen av artikelprismärkningen för att pröva alternativasystem för prisinformation. sade några av handelnsföreträdare upp överenskommelsen.Marknadsdomstolen har därefter 1991 meddelat beslut(MD 1991:3) prövat frågan om prismärkning av dagligvaror isjälvbetjäningsbutiker. Domstolen har därvid slagit fast attmarknadsföringslagen inte innefattar en skyldighet att prismärkavarje sådan vara i butik med självbetjäning om butiken använderhyllkantsmärkning som uppfyller vissa krav.I propositionen framhålls att -- trots omfattande insatser föratt förbättra prisinformationen i detaljhandeln -- informationeninom vissa områden uppvisar stora brister. De nuvarandeförhållandena har därför kritiserats av bl.a. konsumentverket.Kritiken avser särskilt att ordningen med förhandlingar mellanverket och näringslivet är trög samt att man, trots attmarknadsföringslagen varit i kraft , inte harfått en fast och täckande praxis på prisinformationsområdet.Svårigheterna att dra mera generella slutsatser avmarknadsdomstolens avgöranden har också framhållits.Mot bakgrund av vad som anförs i propositionen anser utskottetdet angeläget att åtgärder vidtas i syfte att tillförsäkrakonsumenterna en fullgod prisinformation. Särskiltbetydelsefullt är enligt utskottets mening att prisinformationenom dagligvaror i självbetjäningsbutiker förbättras. Vilkenstandard på informationen som enligt gällande rätt kan krävas ibutiker som övergått från artikelprismärkning tillhyllkantsmärkning framgår av det ovan redovisade beslutet frånmarknadsdomstolen. Enligt utskottets mening kan denna standardinte till fullo anses motsvara vad som behövs för attkonsumenternas intressen på området skall kunna tillgodoses. Ienlighet med det sagda delar utskottet regeringens uppfattningatt marknadsföringslagens regelsystem bör kompletteras medlagbestämmelser som klarlägger vilka grundläggande krav somställs på prisinformationen till konsumenterna. En lagstiftningom prisinformation bör dock inte göras mer långtgående ochdetaljerad än som oundgängligen erfordras med hänsyn tillkonsumenternas behov av skydd. En avvägning måste även görasgentemot handelns behov av rationell hantering och ökadeffektivitet. Viktigt är också att en lagreglering inte utformasså att framtagandet av nya tekniska lösningar förprisinformation motarbetas liksom att de anställdas arbetsmiljöbeaktas.Vid ett ställningstagande till en skärpning av kraven påprisinformationen till konsumenterna måste givetviskostnadsaspekterna beaktas. Detta gäller inte minst effekternainom dagligvaruhandeln. Otvivelaktigt förhåller det sig så attförslaget om artikelprismärkning kommer att medförakostnadsökningar för de butiker av självbetjäningstyp somupphört med sådan prismärkning. Som närmare framgår avpropositionen kan det emellertid inte med någon större säkerhetberäknas hur stora dessa kostnader blir. I betydandeutsträckning är kostnaderna beroende av sådana faktorer som hurofta varorna måste märkas om, exempelvis i samband medextrapriserbjudanden. Mot den nackdel som vissa kostnadsökningarkan medföra måste ställas de fördelar för konsumenterna som enbättre prisinformation ger. Om prisinformationen förbättras ökarkonsumenternas prismedvetenhet och därmed deras möjligheter attgöra väl avvägda val. En lättillgänglig prisinformation spararockså tid för konsumenterna.Sammantaget anser utskottet att övervägande skäl talar för atten prisinformationslag bör genomföras. Det av regeringenframlagda lagförslaget ligger väl i linje med de synpunkter somutskottet ovan anfört och även med de önskemål som framförts iflera av de under allmänna motionstiden väckta motionerna.Förslaget bör därför läggas till grund för lagstiftning.Utskottet tillstyrker således bifall till propositionen. Medhänsyn härtill är någon vidare åtgärd inte påkalladmed anledning av motionerna L707 yrkande 2, L709 och L715yrkande 4, vilka alltså avstyrks. Ställningstagandet innebär attutskottet också avstyrker bifall till motionerna L28, L30, L716yrkande 7 och L724 yrkande 6.I motion L29 av () tas upparbetsmiljöproblemen i samband med artikelprismärkning.Motionären är positiv till prismärkningen men påpekar att detsätt på vilket märkningen utförs har föranlettarbetsskador med sjukskrivningar och omplaceringar som följd.Enligt motionären bör det till undvikande av arbetsskador tasinitiativ till teknisk utveckling av verktyg för prismärkning.Motionären yrkar att det anförda ges regeringen till känna.I likhet med motionären anser utskottet att det är angelägetatt den personal som är sysselsatt med prismärkning inte drabbasav arbetsskador på grund av olämpliga verktyg. För handelnsanställda liksom andra arbetstagare gäller att det ärarbetsgivaren som har huvudansvaret för arbetsmiljön inom denverksamhet som han bedriver. Regeringen har iproposition 1990/91:140 Arbetsmiljö och rehabilitering framlagtförslag till en genomgripande reform på arbetsmiljöområdet.Enligt propositionen skall arbetsmiljörisker i första hand mötasmed tidiga och förebyggande insatser. I detta syfte föreslås ettflertal åtgärder. Förslagen innebär bl.a. att i arbetsmiljölagen(1977:1160) förs in uttryckliga krav om att teknik,arbetsorganisation och arbetets innehåll skall utformas så attarbetstagare inte utsätts för fysiska eller psykiskabelastningar som kan medföra ohälsa eller olycksfall.Arbetsgivarens ansvar ökas genom en ny bestämmelse iarbetsmiljölagen som ger arbetsgivaren skyldighet attsystematiskt planera, leda och kontrollera arbetsmiljöarbetet. Idenna skyldighet ligger ett krav på att arbetsgivarenfortlöpande undersöker riskerna i verksamheten och genomför deåtgärder som behövs.Utskottet kan således konstatera att förslagen i proposition140 innebär en ökad satsning på förebyggande åtgärder och därmedstarka incitament till utvecklandet av ny teknik som kanundanröja riskerna för arbetsskador. Självfallet kommerförslagen, om de genomförs, att få stor betydelse också förarbetstagarna inom handeln. I sammanhanget vill utskottet pekapå att projekt som syftar till utvecklandet avarbetsmiljöförbättrande åtgärder kan stödjas med medel frånarbetslivsfonden och att både arbetsgivarsidan ocharbetstagarsidan kan ansöka om stöd för sådana projekt. Avproposition 140 framgår att den centrala arbetslivsfonden liksomde regionala arbetslivsfonderna i fortsättningen även skall varapådrivande och verka för att anpassnings- ochrehabiliteringsprojekt kommer i gång. Särskild uppmärksamhetskall vidare ägnas åt de mindre företagen. Med hänsyn till detsagda anser utskottet att något särskilt tillkännagivande medanledning av motion L29 inte är påkallat, och utskottetavstyrker därför bifall till motionen.Frågor om s.k. extrapriser tas upp i flera motioner. Imotion L707 av m.fl. (s) framhålls att handelninte följer de riktlinjer för information om tillfälligaprissänkningar som utfärdat samt att systemetmed extrapriser drar med sig ökade kostnader för företagen iform av ommärkning, annonsering m.m. Kostnaderna har ansettsmedföra fördyringar på och får bärasav konsumenterna genom högre varupriser. Motionärerna påpekaratt extrapriserna kan gynna vissa konsumentgrupper, bl.a.flerbarnsfamiljerna, men att också dessa grupper sannoliktskulle vara mera betjänta av en lägre och jämn prissättning påalla varor. Härtill kommer enligt motionärerna att man för attkunna utnyttja tillfälliga prissänkningar måste ha vissaförutsättningar såsom tid, ekonomiska resurser,förvaringsutrymmen m.m. Dessa förutsättningar saknas dock ofta iekonomiskt svaga grupper och bland ungdomar. En annan nackdelmed extraprissystemet är att det leder till en likriktning avkonsumenternas inköp. Motionärerna anser att tiden nu är mogenför lagstiftning som begränsar alternativt förbjuderanvändningen av extrapriser. I andra hand anser motionärerna attanvändningen av extrapriser bör lagregleras. Motionärerna yrkar(yrkande 1) ett tillkännagivande om det anförda.Också i motion L708 av m.fl. (s) påtalasextraprisernas effekter i form av fördyring avlivsmedelspriserna. Motionärerna anser att extrapriserna börförbjudas och begär ett tillkännagivande härom.I motion L715 av m.fl. (v) yrkas (yrkande 2) attriksdagen beslutar förbjuda användningen av extrapriser i derasnuvarande form samt (yrkande 3) att hos regeringenbegär förslag i syfte att sanera reklamen inomlivsmedelshandeln. Motiveringen till yrkandena finns i motion1990/91:Jo514 vari framhålls att bristen på konkurrens och påsamhällelig kontroll av prisutvecklingen har gjort det möjligtför livsmedelsgrossister och detaljister att lägga ned storasummor på reklam och vältra över dessa kostnader påkonsumenterna. Det råder dock delade meningar i fråga om hurstora summorna är. En analys av de sammantagna konsekvensernaför konsumenterna av reklam, extrapriser, rabatterbjudanden m.m.måste därför göras. Motionärerna påpekar vidare att vissavaruslag säljs till extrapriser, något som stridermot principen att extrapris skall vara en tillfällig sänkning avdet pris som normalt tas ut för varan. Även i övrigt ansermotionärerna det angeläget att reklamfloran rensas upp, eftersomrabattkuponger och andra reklamerbjudanden medför fördyringarför konsumenterna.Reklamen inom livsmedelshandeln kritiseras även i motion L725av m.fl. (v). Särskilt kritiska ärmotionärerna mot systemet med extrapriser. Motionärerna påpekaratt det inte är ovanligt att extrapriset på en vara är högre ändet ordinarie priset. Liksom i motion L715 påtalas vidare attmånga varuslag ständigt tillhandahålls till extrapris. Enligtmotionärerna torde alla seriösa bedömare vara eniga om attextrapriserna kostar konsumenterna miljardbelopp på grund avhandelns utgifter för ommärkning och reklam. Motionärerna anseratt extrapriserna bör förbjudas och yrkar (yrkande 2) att vadsom anförts om behovet av lagstiftning mot extrapriser inomdagligvaruhandeln ges regeringen till känna.En mera positiv inställning till systemet med extrapriserredovisas i motionerna L716 av m.fl. (m) och L724av m.fl. (fp). Motionärerna i motion L716 ansersålunda att extrapriserna bör få vara kvar, eftersomprissättningen är ett viktigt konkurrensmedel inom handeln. Enenhetlig prissättning gynnar enligt motionärerna varkennäringsidkarna eller konsumenterna och leder inte till lägrepriser. Näringsidkare som önskar tillämpa enhetspriser bör docksjälvfallet få göra det i fri konkurrens. Motionärerna begär(yrkande 8) ett tillkännagivande om det anförda. Liknandesynpunkter förs fram i motion L724, vari understryks attkonsumenternas intressen bäst beaktas vid en fri konkurrens medbl.a. Motionärerna motsätter sig ett förbudmot extrapriser och anser att och företagen börkomma överens om nya riktlinjer för tillfälliga prissänkningar.I motionen yrkas (yrkande 7) att det anförda ges regeringen tillkänna.Utskottet erinrar om att extrapriserna redan i mitten av1970-talet var föremål för debatt, vilket bl.a. resulterade iatt tillsammans med handeln utfärdade riktlinjer(KOVFS 1977:1) för information till konsumenter vid tillfälligaprisaktiviteter för dagligvaror (extrapriser). Reglerna börjadetillämpas och innebär i korthet att termen "extrapris"och/eller röd prismärkningslapp endast får användas om varan ifråga ingår i kedjans ordinarie sortiment, om varan har ettordinarie tillämpat pris, om nedsättningen är (utomför varor med låg marginal) samt om nedsättningen varar . Enligt ett beslut av skalldessutom även jämförpriset anges tillsammans med extrapriset vidcentrala samaktiviteter.Handelns intresse för kampanjrabatter (extrapriser)behandlades av livsmedelsutredningen 1987 avgivnabetänkandet (SOU 1987:44) Livsmedelspriser ochlivsmedelskvalitet. I syfte att försöka komma till rätta medextraprissystemets negativa konsekvenser föreslog utredningenatt nuvarande system med dubbel prismärkning (ordinarie pris ochextrapris) skulle ersättas med ett enprissystem, där endast ettpris, det faktiskt tillämpade, skulle anges vid annonsering ochprismärkning. Detta pris skulle enligt utredningen kunna varaett nedsatt pris i förhållande till tidigare tillämpat pris.Frågan om extraprissystemet har därefter tagits upp idirektiven (dir. 1989:12) till konkurrenskommittén. Enligtdirektiven har kommittén i uppdrag att föreslå åtgärder somverksamt kan bidra till en ökad konkurrens samt att övervägaändringar i konkurrenslagstiftningen.