bet · GE01KrU11 · 1991-02-12 00:00:00 — Utskottet behandlar i detta betänkande förslag i sex motionerväckta under allmänna motionstiden samt förslag i tvåmotioner väckta under allmänna motionstiden . Förslagengäller huvudprincipen i kulturminneslagen om skydd för fastafornlämningar, kostnadsansvaret vid arkeologiska utgrävningarsamt den geografiska spridningen av arkeologiska undersökningar.Vidare behandlas frågan om införande av ett generelltanbudsförfarande vid arkeologiska undersökningar m.m. I dennasenare fråga har en motion remitterats tillriksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ),universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), plan- och bostadsverket(), länsmuseernas samarbetsråd, samtSveriges allmännyttiga bostadsföretag ().Utskottet avstyrker samtliga motionsförslag.Två reservationer har fogats till betänkandet, nämligen en omanbudsförfarande vid arkeologiska undersökningar m.m. (m) och enom den geografiska spridningen av arkeologiska undersökningar(mp). 1989/90:Kr256 av m.fl. (m) vari yrkas14. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om anbudsförfarande vid arkeologiskautgrävningar.1989/90:Kr280 av () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom statlig ersättning vid arkeologiska utgrävningar som har ettriksintresse.1989/90:Kr322 av och () vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna attstaten bör svara för en större del av kostnaden vid arkeologiskautgrävningar än vad som är fallet.1989/90:Kr335 av m.fl. (m) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna det angelägnai att arkeologiska undersökningar i intensifieras.Motiveringen återfinns i motion 1989/90:Ub307.1989/90:Kr353 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om att resurserna till den historiskaforskningen (arkeologisk verksamhet) skall spridas tilloutforskade delar av landet.1989/90:A64 av m.fl. (m) vari yrkas8. att som sin mening ger regeringen till känna detangelägna i att arkeologiska undersökningar i Östergötlandintensifieras.Motionsyrkandet har överflyttats från arbetsmarknadsutskottettill kulturutskottet.1990/91:Kr286 av m.fl. (m) vari yrkas11. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om anbudsförfarande vid arkeologiskautgrävningar.1990/91:Kr314 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om lämpliga åtgärder för att öka möjlighetenför nutidens människor att bygga och bo på lämplig mark.Ärendets beredningUtskottet har inhämtat yttranden över motion 1989/90:Kr256yrkande 14 från och statens historiskamuseer (RAÄ), universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) och plan-och bostadsverket () samt berett länsmuseernassamarbetsråd, och () tillfälle att yttra sig övermotionsyrkandet. har avstått från att yttra sig. Ensammanfattning av inkomna yttranden finns i den inledande delenav betänkandet. En sammanställning med utdrag ur yttrandenafogas vid betänkandet som bilaga.Gällande lagbestämmelser, m.m.Lagbestämmelser om fornminnesvården finns i 2 kap. lagen(1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen).Fasta fornlämningar är skyddade enligt kulturminneslagen (1 §första stycket). I lagen preciseras närmare vilka lämningar somär fasta fornlämningar (se närmare härom 1 § andra och tredjestyckena).Enligt 6 § är det förbjudet att utan tillstånd rubba, ta bort,gräva ut, täcka över eller genom bebyggelse, plantering eller påannat sätt ändra eller skada en fast fornlämning.I 7--9 §§ regleras de befogenheter med fornlämningar somtillkommer RAÄ och länsstyrelserna.Regler om ingrepp i fast fornlämning finns i 10--15 §§.Utgångspunkten för reglerna är att tillstånd till sådantingrepp får ges bara om det vid en noggrann intresseavvägningkan anses finnas skäl för ingrepp som är mycket tunga iförhållande till fornlämningens betydelse. Varje ingrepp börbegränsas så mycket som möjligt.Bestämmelserna innehåller sammanfattningsvis följande.Länsstyrelsen är tillståndsmyndighet. Denna skall göra en sådanintresseavvägning som angetts ovan. Som villkor för tillståndfår ställas skäliga krav på att företagaren bekostar särskildundersökning för dokumentation av fornlämningen eller särskildaåtgärder för att bevara den. Den som planerar ett arbetsföretagbör ta reda på om någon fast fornlämning, efter vadsom är känt, berörs av företaget. Vid större markexploateringarskall den exploaterande bekosta en särskild utredning, om ensådan är befogad för att ta reda på om någon fornlämning, kändeller dittills okänd, kan beröras av företaget. Innanlänsstyrelsen beslutar om tillstånd till och villkor för ingreppi en fast fornlämning skall ha möjlighet att påföretagarens bekostnad göra en arkeologisk förundersökning avfornlämningen för att få ett tillfredsställande beslutsunderlag.Länsstyrelsen bör, så långt det är möjligt, kostnadsberäknasådana särskilda åtgärder som ställs som villkor för tillstånd.Denna beräkning skall ha betydelse för företagarenskostnadsansvar. De omständigheter som medför att företagaren --i motsats till normalfallet -- inte skall ha ansvar förarkeologiska undersökningskostnader eller motsvarande åtgärderanges i 2 kap. 14 § andra stycket kulturminneslagen. Företagarensvarar inte för kostnad som1. hänför sig till en fornlämning som inte förut varit känd,2. väsentligt överstiger vad angett i beslut omtillstånd,3. hänför sig till arkeologisk förundersökning, omlänsstyrelsen inte lämnar tillstånd till ingrepp ifornlämningen, eller4. hänför sig till arkeologisk förundersökning eller särskildundersökning, om det visar sig att någon fornlämning inte berörsav arbetsföretaget.De nya reglerna har ersatt den tidigare obillighetsregeln ifornminneslagen, som varit föremål för tolkning av högstadomstolen i det s.k. Kransenmålet från (NJA 1982 s.547).Vid behandlingen av lagförslaget tog utskottet -- isitt av godkända betänkande KrU 1987/88:21 -- medanledning av en motion upp frågan om ansvaret för de högakostnaderna för arkeologiska utgrävningar som drabbarexploatörer vid byggföretag i , , och andrastäder med medeltidskärnor. Bl.a. framhölls i motionen att det isista hand är de blivande hyresgästerna som drabbas avkostnaderna. Motionärerna ansåg att statsmakterna skulle låtautarbeta nya riktlinjer för arkeologiska utgrävningar somsyftade till att begränsa verksamhetens totala omfattning. Enprecisering borde ske av vad som skulle anses varaav riksintresse och staten borde ensam svara för kostnaderna,när detta riksintresse skulle hävdas genom en arkeologiskutgrävning. Det fick i ökad utsträckning överlåtas till kommandegenerationer att svara för de utgrävningar som med hänsyn tillde samhällsekonomiska konsekvenserna inte kunde komma till ståndunder de närmaste åren.Utskottet anförde följande (s. 13).Som utskottet framhöll , då en motion med likartatinnehåll behandlades, synes förslaget om riktlinjer med detinnehåll som ovan redovisats stå i strid med såväl de principersom den nuvarande fornminneslagen bygger på som de förslag somarkeologiutredningen lagt fram och som fått stöd av det storaflertalet remissinstanser (KrU 1986/87:15 s. 7). Riksdagenuttalade , då översynen av fornminneslagen initierades,att någon saklig försämring av skyddet för fornlämningar inteborde komma i fråga. De förslag som läggs fram i propositionentillgodoser enligt utskottets mening önskemål. Ettbifall till motionsförslaget skulle däremot kunna leda till enförsämring av skyddet för fornlämningar. Som kulturministernframhöll i budgetpropositionen 1987 (bil. 10 s. 388) skulle ettväsentligt utökat kostnadsansvar också resultera i en ökadstatlig planering och styrning av den arkeologiskaundersökningsverksamheten och därmed påverka kommunernas ochexploatörernas planering. Utskottet vill liksom förra åretuttala sin anslutning till vad arkeologiutredningen anfört avinnehåll att det är ett nationellt intresse att bevarafornlämningarna, medan det allmänt sett inte är någotriksintresse att låta ta bort dem. Den för vars skullfornlämningen måste avlägsnas bör därför bekosta denarkeologiska undersökningen.I enlighet med det anförda ansåg utskottet att bordegodta de principer på vilka regeringens lagförslag i här aktuelldel byggde.Likaledes med anledning av motionskrav behandlades ilagstiftningsärendet även möjligheten att begränsaundersökningskostnaderna för arbetsföretagen utan att statendrabbas av någon motsvarande kostnadsökning. Utskottet anfördeföljande (s. 14).Utskottet vill med anledning av motionsönskemålen hänvisa tillvad som anfördes i budgetpropositionen 1987 (bil. 10 s.394--395) och i utskottets ovan nämnda betänkande KrU 1986/87:15(s. 8--9). I propositionen framhölls bl.a. att det är angelägetatt de möjligheter som finns att rationalisera verksamheten vältas till vara i vad gäller förändringar av de fältarkeologiskametoderna. Det är också angeläget att resultaten från tidigareundersökningar kan bearbetas och utvärderas med sikte på attbl.a. i möjligaste utsträckning reducera omfattningen avundersökningarna, t.ex. beträffande fornlämningstyper somtidigare väl utforskats. I propositionen framhölls vidare attdet är angeläget att de kunskaper som löpande vinns genom dearkeologiska undersökningarna kan ligga till grund förlänsstyrelsernas beslut och bedömningar av erforderligaundersökningar vid tillstånd till borttagande av fornlämningar.Det är en viktig del av RAÄ:s uppgift som central myndighet förkulturminnesvården att stödja länsstyrelsernaskunskapsuppbyggnad i dessa avseenden.Utskottet vill understryka angelägenheten av att dessauttalanden uppmärksammas i det fortsatta arbetet rörandekulturminnesvården. Utskottet vill också hänvisa till vad som inämnda utskottsbetänkande redovisades om ökade möjligheter förRAÄ att i vissa fall bekosta fördjupade inventeringar ocharkeologiska prospekteringar.Bidrags- och lånemöjligheterI fornminneslagen fanns bestämmelser om att arbetsföretag sominte var allmänt eller större enskilt skulle vara befriat frånkostnadsansvar. Kostnadsbefrielse -- helt eller delvis -- medstöd av bestämmelserna gavs ett mindre antal företag iformer som reellt hade karaktären av bidragsgivning från RAÄ.Denna ordning är nu formellt reglerad på följande sätt. Mindrearbetsföretag är inte befriade från kostnadsansvar med stöd avlagbestämmelser i kulturminneslagen. I stället ges enbidragsmöjlighet med stöd av förordningen (1988:1189) om bidragtill kostnader för undersökning m.m. av fast fornlämning.Förordningen innehåller bl.a. att statsbidrag får ges i mån avtillgång på medel samt att bidrag får lämnas om arbetsföretagetär av begränsad omfattning och det med hänsyn tillomständigheterna framstår som skäligt att företagaren avlastaskostnaderna för de arkeologiska åtgärderna. Som arbetsföretag avbegränsad omfattning får anses bl.a. sådana som innebär mindreförändringar i nyttjandet av en byggnad, en anläggning eller ettmarkområde.För ettvart av budgetåren 1988/89 och 1989/90 avsatte RAÄ förbidrag enligt förordningen . Motsvarande belopp förinnevarande budgetår är lika stort.Efter förslag av regeringen har med giltighet /88 införts en möjlighet till tilläggslån förarkeologiska undersökningskostnader i samband medbostadsbyggande (prop. 1986/87:100, bil. 13 s. 41, bet. BoU1986/87:10 och 20, rskr. 1986/87:248, se även bet. BoU1987/88:10 s. 58). För innevarande budgetår är låneramen förändamålet -- liksom för ettvart av budgetåren 1987/88, 1988/89och 1989/90 -- 2,5 milj.kr. 1989/90:100 bil. 13, bet.BoU13, rskr. 1988/89:167). Enligt vad utskottet inhämtat harhela låneramen för ettvart av budgetåren 1987/88, 1988/89 och1989/90 utnyttjats. Dessutom har ett överdrag för sistnämndabudgetår på ca20 . förts över till /91.Utskottet har vidare inhämtat följande. Hitintills har intenågon låneansökan avslagits. Enligt bidragsbestämmelserna räknasinte kostnader för maskintid och grovarbetskraft sombidragsberättigad kostnad. Detta innebär -- enligt uppgift somår 1989 inhämtades från länsbostadsnämnden i -- att ca30--av den totala undersökningskostnaden inte täcks avtilläggslånet. Lånebeloppen reduceras inte. Lånens storlekbestäms av de fakturerade arkeologikostnaderna.I årets budgetproposition (bil. 13 s. 43) föreslås attmöjligheten att få tilläggslån för arkeologiskaundersökningskostnader utvidgas fr.o.m. nästa budgetår på sättsom framgår av följande anförande av bostadsministern.Tilläggslångivningen till arkeologiskaundersökningskostnader är enligt gällande regler begränsadtill fasta fornlämningar som finns i ett område med samlad äldrebebyggelse och som berörs av kompletterings- ellerförtätningsbebyggelse. har pekat på svårigheten att inärheten av våra tätorter finna råmark som är lämplig förbostadsbebyggelse. På sina håll är ett särskilt problem att denför bostadsändamål mest lämpade marken innehåller fastafornlämningar. Verket föreslår därför att möjligheten atterhålla tilläggslån till kostnader för arkeologiskaundersökningar och utgrävningar bör utökas att omfatta ävenprojekt i exploateringsområden.Bakgrunden till den nuvarande ordningen är att problemen videxploatering av råmark inte är av samma generella natur som vidbostadsbyggande i de äldre stadskärnorna. Dessutom finns oftamöjligheter att anpassa det planerade byggandetsdetaljlokalisering så att fasta fornlämningar inte berörs.Enligt vad jag har erfarit har det emellertid i vissa typer avexploateringssituationer allt oftare uppstått svårigheter att pådetta sätt planera byggandet så att arkeologiska undersökningarinte erfordras. Det gäller områden där tillgången på lämpligtlokaliserad och byggbar mark är begränsad men där samtidigtbehovet att bygga bostäder är stort.Jag förordar därför att möjligheten att få tilläggslån förarkeologiska undersökningskostnader utvidgas till att omfattaäven kostnader för undersökningar vid denna typ avexploateringssituationer.De förutsättningar som gäller för riksantikvarieämbetetsprioritering av projekt som kan komma i fråga för tilläggslånför arkeologiska undersökningskostnader bör givetvis varauppfyllda även när det gäller projekt i de nämnda typerna avexploateringsområden. Det innebär att det skall finnas ettstörre allmänt intresse av att bebyggelsen kommer till stånd,att det inte finns möjligheter att anpassa bebyggelsen så att enfast fornlämning inte berörs samt att kostnaden förundersökningen måste vara stor. En ytterligareprioriteringsgrund när det gäller lån tillundersökningskostnader i de nu aktuellaexploateringssituationerna bör vara att exploateringen berörfornlämningar som i hög grad är dolda under marken på ett sådantsätt att omfattningen av fornlämningsförekomsten kunnatklarläggas först i samband med särskilda utredningar enligt 2kap. 11 § kulturminneslagen.Det föreslås i propositionen att av tillstyrkanderamen förkulturhistoriskt värdefull bebyggelse får för /92högst 5 milj.kr. användas för arkeologiskaundersökningskostnader i samband med bostadsbebyggelse.Den arkeologiska undersökningsverksamheten i landetArkeologiutredningen utredde formerna för statens stöd tillarkeologiska undersökningar m.m. och beskrev i sitt betänkande,(SOU 1985:13) Fornlämningar och exploatering, den arkeologiskaundersökningsverksamheten i landet enligt följande (s. 87).Arkeologiska undersökningar är ett led i en kontinuerligkunskapsuppbyggnad. Resultaten utnyttjas dels direkt ikulturminnesvårdens löpande verksamhet, dels långsiktigt sombasdata för arkeologisk forskning. Fältundersökningarna ingårdärmed som en viktig del av fornminnesvården och denarkeologiska forskningen.Verksamheten med arkeologiska undersökningar innefattar vidareflera olika expertuppgifter. Förutom prospektering ochundersökning i fältet med åtföljande rapportering skall mankunna bistå med utlåtanden och kostnadsberäkning av presumtivaundersökningar. Utvecklingsarbete, både tekniskt ochforskningsinriktat, är andra viktiga uppgifter liksomerfarenhetsåterföring på olika nivåer. Allteftersom denarkeologiska undersökningsverksamheten har vuxit i omfattningoch komplexitet har kraven ökat på RAÄs centralamyndighetsfunktion, som är inriktad på allmänna råd ochriktlinjer för verksamhetens bedrivande, uppföljning,utvecklingsarbete, information och utbildning.Arkeologiska undersökningar utförs av RAÄ, länsmuseer,kommunala museer samt av universitetens arkeologiska och i vissafall kulturgeografiska institutioner. Universitetensundersökningar är ett led i utbildnings- ochforskningsverksamheten. De bekostas av universitetens egna medeleller genom särskilda anslag, t.ex. från forskningsråd. Endast iundantagsfall och när undersökningen passar in i det egnaverksamhetsprogrammet åtar sig universiteten i dagexploateringsundersökningar.För exploateringsundersökningar svarar i stället RAÄ samtläns- och kommunala museer. Inom ämbetet finns för detta ändamålen särskild, uppdragsfinansierad enhet, UV. På utförsexploateringsundersökningar av RAGU [RiksantikvarieämbetetsGotlandsundersökningar].RAÄ och museerna genomför också i enstaka fallforskningsundersökningar, som då i allmänhet bekostas av externaanslag. RAGU intar dock en särställning i detta avseende.Forskningsundersökningar i form av beredskapsarbeten ingårnämligen här i den ordinarie verksamheten.Huvuddelen av alla arkeologiska undersökningar är i dagexploateringsundersökningar. Detta beror inte bara på attexploateringsverksamhet och andra former av ändradmarkanvändning ger orsak till många undersökningar utan också påatt resurserna för forskningsundersökningar är mycketbegränsade. Som en följd härav har exploateringsundersökningarnai kommit att inta en mer central roll för denarkeologiska forskningen än vad fallet är i många andra länder,där resurserna för forskningsundersökningar i vissa fall ärbetydande.Sammanfattning av remissyttranden över motion 1989/90:Kr256yrkande 14I främst remissyttrandena från RAÄ, och behandlas frågan om den fördyring av byggandetsom förekomsten av fornlämningar kan innebära.RAÄ och erinrar om att kulturminneslagens syftefrämst är att bevara fornlämningarna. anser att detinte svarar mot kulturminneslagens anda att ställaföretagsekonomiska krav mot vetenskapliga. RAÄ anför att det är vanligare att särskilda utredningar används av företagenför att främst klarlägga förutsättningarna för tillstånd attrubba, ändra eller ta bort fornlämningar. I stället bordeutredningsinstrumentet användas i syfte att undvika att ettarbetsföretag berör fasta fornlämningar. Därmed skulle man kunnaslippa kostnader för arkeologiska undersökningar(förundersökningar och särskilda undersökningar enligtkulturminneslagen). RAÄ framhåller vidare att dagensarkeologiska undersökningar är synnerligen målinriktade. Detgäller inte att objektivt samla in mesta möjliga data utan attrationellt och medvetet söka efter ett urval av data för attbesvara i förväg formulerade frågor. Det gäller därvid attsnabbt avgöra vilka typer av lämningar som kan dokumenterasöversiktligt eller väljas bort helt och vilka som krävernoggrann kartläggning. påpekar att nybebyggelse i både äldre bebyggelsemiljö och i tidigare obebyggdaområden numera allt oftare sker på platser där gamla kulturlagerpåträffas, vilket medför kostnader för arkeologiskaundersökningar m.m. anför att alla möjligheterbör tas till vara att minska bygg- och boendekostnader, inteminst mot bakgrund av att byggkostnaderna stiger kraftigt.I motionen hävdas att RAÄ har ett reelltmonopol på utredningar, undersökningar och åtgärder enligt 2kap. RAÄ, arkeologiska institutionen viduniversitetet i och länsmuseernas samarbetsrådredovisar att RAÄ svarar för ungefär två tredjedelar av allaexploateringsundersökningar och att länsmuseer m.fl. svarar förungefär en tredjedel. Detta framgår också av en sammanställningöver omfattningen av de undersökande institutionernas verksamhetuttryckt i kronor och i antal uppdrag, vilken har fogats tillRAÄs yttrande (sammanställningen återges i bilagan till dettabetänkande).Beträffande frågan om att införa ett anbudsförfarandeanför RAÄ att det i praktiken inte förekommer någon direktkonkurrens i fråga om undersökningsuppdrag. Dessa fördelas istället av länsstyrelserna med hänsyn till kompetens, resurser,specialisering m.m. till den institution som är mest lämpad attutföra uppdraget. redovisar attfrågan om vilka undersökningsuppdrag som skall utföras avlänsmuseerna resp. RAÄs olika platskontor i flera fall reglerasav avtal mellan dessa institutioner.RAÄ anser att en förutsättning för att likvärdiga anbud skallkunna lämnas är att omfattning och ambitionsnivå preciseras ianbudsunderlaget från , vilket i sin tur kräver merresurser och specialister hos . Vidare påpekar RAÄatt ett anbudsförfarande och en vidgning av kretseninstitutioner som medges utföra uppdragsundersökningar m.m.dessutom kommer att kräva större resurser hos länsstyrelsernaför kontroll av kvaliteten i undersökningar m.m. RAÄ anför ocksåatt det är betydelsefullt att kulturmiljövårdens egenorganisation och museerna genom sin stora andel av arkeologiskaundersökningar kan öka sina kunskaper, vilket i sin tur är avbetydelse bl.a. för de rationaliserade undersökningarna. RAÄavstyrker bestämt att en ordning med anbudsförfarande införs.Även UHÄ avstyrker att ett anbudsförfarande införs. UHÄ --liksom arkeologiska institutionen vid i --anför att anbudsförfarande i andra länder givit dåligaerfarenheter och att strävan efter sänkta kostnader kan äventyrakvaliteten. Anbudsförfarande kan enligt UHÄ även medförabyråkratisering. Konkurrens skulle emellertid enligt UHÄs -- ochflera universitetsinstitutioners -- mening kunna bidra tillnytänkande i tekniskt och teoretiskt avseende. Arkeologiskainstitutionen vid i anser att ett heltfritt anbudsförfarande är orealistiskt för de storaundersökningarna men att frågan kan övervägas för medelstora ochmindre undersökningar, dock under förutsättning att detvetenskapliga utbytet förutsätts bli högre eller minst lika högtsom . vid iStockholm anser att ett anbudsförfarande kräver en ny typ avvetenskaplig värdering -- fristående från antikvariskamyndigheter -- av undersökningsplanerna vid störreexploateringar. vid iUppsala instämmer med motionärerna i att dagens system -- medenligt motionen i praktiken ett monopol för den statligamyndigheten -- bör kunna luckras upp så att även andra kan deltai anbudsförfarande.Boverket ställer sig frågande till ett anbudsförfarande ochanför att en eventuell ekonomisk vinst torde motverkas av ökadadministration och kontroll. Inte heller länsmuseernassamarbetsnämnd anser att ett anbudsförfarande skulle kunnaminska kostnaderna för arkeologiska undersökningar. Nämndenanser att ett anbudsförfarande är föga realistiskt.HSBs Riksförbund tillstyrker införande av ettanbudsförfarande. anser att kostnaderna förundersökningar, utredningar och åtgärder enligt 2 kap.kulturminneslagen skulle kunna sänkas genom anbudsförfarande ochexemplifierar med ett arbetsföretag, där en konsult beräknatkostnaderna för nödvändiga arkeologiska åtgärder till 3,3milj.kr. och RAÄ bedömt behovet av åtgärder medföra kostnader om8,5 milj.kr. HSB vill med exemplet visa att den ekonomiskaaspekten bör ges betydligt större vikt vid bedömningen avgenomförandet av arkeologiska undersökningar m.m.Remissinstanserna behandlar vidare frågan om vilkakompetenskrav som bör ställas på dem som medges utföraexploateringsundersökningar och frågan om en vidgad krets avanlitade institutioner.RAÄ anser att samma kompetenskrav bör ställas på dem som utförsärskilda utredningar som på dem som utför vad RAÄ kallararkeologiska undersökningar, dvs. det som i kulturminneslagenbenämns arkeologiska förundersökningar och särskildaundersökningar. RAÄ hänvisar därvid till ett tidigare utfärdatmeddelande till länsstyrelserna. I detta uttrycker RAÄ åsiktenatt enskilda personer eller företag inte skall få utförautredningar och undersökningar, endast institutioner som aktivtbedriver arkeologisk forskning och som har personal med minst 60poängs utbildning i arkeologi. Dessa institutioner bör haresurser för att ta emot fynd samt konservera, magasinera ochdokumentera dem.