bet · GF01SoU4 · 1991-11-14 00:00:00 — Motionärernaanser att det skall vara möjligt att göra undantag från kravetpå eget körkort för att erhålla bilstöd om det bedöms attbilstöd innebär lägre kostnader än färdtjänst.BakgrundEnligt 5 § tredje stycket i förordningen om bilstöd tillhandikappade gäller för bilstöd att den bidragsberättigade hareget körkort.I 1989 års handikapputrednings betänkande (SOU 1990:19) s.300 anförs att ochungdomar och vuxna (FUB) tagit upp frågan om bilstöd förutvecklingsstörda. Vuxna utvecklingsstörda kan inte få bilstödpå grund av att de inte kan ta körkort. FUB har till utredningenframhållit att det är behovet som skall styra rätten tillbilstöd, inte körkortsinnehavet.Tidigare behandlingLiknande motionsyrkanden har behandlats av utskottet vid fleratillfällen, senast i betänkandet 1990/91:SoU1. Utskottethänvisade till socialutskottets betänkande 1988/89:SoU19 ochsocialförsäkringsutskottets betänkande SfU 1987/88:23 ochframhöll följande.När det gäller kravet på eget körkort för den nu aktuellagruppen vill utskottet framhålla att det också är en fråga omatt med begränsade resurser prioritera de mest angelägnabehoven. Sålunda anser utskottet att de främst bör komma i frågaför bilstöd, som får väsentligt ökad frihet och ökat oberoendegenom egen bil. I detta ligger att de själva kan köra den. Förandra funktionshindrade som inte kan köra bil själva börfärdtjänsten i stor utsträckning kunna fylla samma funktion somen anhörig eller annan som kör bilen.Utskottet avstyrkte med hänvisning till det ovan sagda detaktuella motionsyrkandet. )Uppräkning av bidragenMotionI motion So251 av m.fl. (v) yrkas attriksdagen hos regeringen begär dels en uppräkning av grundbidragoch anskaffningsbidrag inom bilstödet i syfte att återställavärdet från (yrkande 1), dels förslag omatt grundbidrag och anskaffningsbidrag inom bilstödet därefteruppräknas enligt ett index som knyts till basbeloppet (yrkande2). Enligt motionärerna är det tveksamt om det höjdagrundbidraget och anskaffningsbidraget har återställt värdet avbilstödet till nivå. Motionärerna framhåller attkostnadsutvecklingen på bilmarknaden har varit kraftig sedan år1988. Värdet av befrielse från vägtrafikskatt och accis skallräknas in, liksom värdet av den tidigarebensinskatterestitutionen. Särskilt senare tiders kraftigaprisökningar på bensin urholkar, enligt motionen, grundbidragetsvärde kraftigt.BakgrundDet nya bilstödet infördes (SFS1988:890). Personkretsen som kunde erhålla bilstöd vidgadesdärvid. Det nya stödet ersatte såväl det gamla bilstödet som deskattereduktioner som tidigare utgått.Såväl grundbidraget som anskaffningsbidraget vid bilstödhöjdes (SFS 1991:709). Grundbidrag lämnas nu medhögst . och inkomstprövat anskaffningsbidrag med högst40 000 kr.Tidigare behandlingSocialförsäkringsutskottet som behandlade frågan i betänkandetSfU 1987/88:23 berörde även frågan omvärdebeständigheten av bidragen inom det nya bilstödet.Utskottet anförde bl.a. (s. 12).Frågan om värdebeständigheten av bidragen inom det nyabilstödet berörs i propositionen. Föredraganden framhållerdärvid att han inte är beredd att lämna förslag som innebärnågon form av automatisk uppräkning av bidragen utan att det fårankomma på den centrala myndighet som åläggs att administrerabilstödet att föreslå de ändringar av bidragen som kan varabefogade. -- Utskottet delar denna uppfattning och avstyrkerdärmed bifall till motion Sf18 yrkande 2. )Övriga frågor om bilstödMotionerI motion So291 av och (båda s)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om frågor som bör belysas i den fortsattautvärderingen av reglerna för bilstöd till handikappade.Motionärerna anser att i sin aviseradedjupgående utvärdering av regelsystemet särskilt bör belysa omdet är möjligt att utforma anpassningsbidraget som ett eget stödmed särskilda kriterier. En fråga som, enligt motionen, ocksåborde övervägas särskilt är hur andra ekonomiska stöd skall fåpåverka rätten till och storleken av bilstödet. I motionenpåpekas också att det finns brister när det gäller möjlighetentill helhetsbedömning av ett stödbehov.I motion So297 av och (bådam) yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om accisbefrielse och ersättningför anpassning av bil för vissa handikappgrupper. Motionärernaframhåller att det tidigare utgick ekonomisk ersättning för deåtgärder som behövde vidtas för att handikappanpassa bilen vidersättningsanskaffningar efter ett visst antal körda mil ochefter en viss innehavstid. Befrielse för bilaccis lämnades ocksåvid anskaffning eller ersättningsanskaffningar. Borttagandet avdetta stöd uppfattas, anför motionärerna, som en väsentligförsämring för handikappade i den grupp som ofta redan i unga årvar rörelsehindrade.I motion So328 av och iVårgårda (båda c) yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om översyn ochbehov av förtydliganden i regelsystemet för bilstöd tillhandikappade (delvis). Motionärerna anser att när det gällerinkomsternas betydelse för bidragets storlek bör en ändringgöras så att inkomst av kapital och arbete likställs. Däremotskall inte tillgångar som eget hus eller fritidshus påverka detinkomstprövade bidraget enligt motionärerna.BakgrundEn avsikt med införandet av det nya bilstödet var att flerhandikappade skulle få tillgång till stödet. Ändringen avsågssamtidigt innebära en förenkling genom att flera stödformerslogs samman till en i form av ett bidrag. Härvid upphördeaccisbefrielsen och bensinskattebefrielsen. Vissaövergångsbestämmelser gäller.Grundbidraget till bilstöd är inte inkomstprövat. Däremot ärenligt 7 § förordningen om bilstöd till handikappadeanskaffningsbidraget inkomstprövat. Enligt bestämmelsen följerbidragsbeloppet en inkomstskala. Vid beräkningen av inkomstentillämpas i princip samma beräkningssätt som används vidberäkning av inkomstprövat bostadstillägg enligt lagen omhustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension ochriksskatteverkets föreskrifter om tillämpningen av lagen.Fr.o.m. bortses från såväl inkomst somvärde av fastigheter.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att bidraget för bilstöd höjdes den 1juli 1991. gör en fördjupaduppföljning av det nya bilstödet. utredervidare konsekvenserna av ett borttagande av 49-årsgränsen. Iavvaktan på resultaten av dessa överväganden bör ,enligt utskottets mening, inte ta något initiativ med anledningav motionerna So223 (fp) yrkandena 16--18, So245 (s), So251 (v)yrkandena 1--3, So255 (mp), So257 (mp) yrkandena 1 och 7, So283(c) yrkande 4, So291 (s), So297 (m), So326 (s) och So328 (c).FärdtjänstMotionI motion So244 av och (båda s)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om färdtjänsten i kommunerna. Motionärernaanser att det måste, med tanke på den ansträngda ekonomin,finnas möjlighet att förknippa det statliga bidraget tillkommunerna med krav på viss kvalitet på färdtjänsten. Kommunernabör uppmanas att t.ex. arbeta för genomförande av länsfärdtjänstsom med gott resultat finns genomförd i ochÖstergötlands län, anförs det i motionen. Enligt motionen börsocialstyrelsen innan bidrag utgår kräva en noggrann ochspecificerad redogörelse av kommunerna hur färdtjänstenorganiseras och finansieras.BakgrundFärdtjänsten är ett komplement till kollektivtrafiken för demsom inte kan utnyttja kollektivtrafiken. Färdtjänstenunderlättar för den enskilde att bo självständigt och ha kontaktmed andra.Statsbidrag utgår till landstingskommuner och kommuner förfärdtjänst och servicelinjer. Bidragsbestämmelserna finns iförordningen (1990:489) om statsbidrag till färdtjänst ochsärskilt anpassad kollektivtrafik. För färdtjänst utgörbidraget av bruttodriftkostnaderna. För servicelinjerlämnas bidrag av den del av bruttodriftkostnaderna sommotsvarar andelen färdtjänstberättigade resenärer. Detsammanlagda statsbidraget får dock inte öka med mer än ettbelopp som står i visst förhållande till antalet personer som är65 år och äldre samt utvecklingen av konsumentprisindex.I huvudbetänkandet av handikapputredning (SOU1991:46) diskuteras målen för färdtjänsten och den enskildesresande. Utredningen anför (s. 382 f.).Färdtjänsten skall vara en trafikform som kompletterarkollektiva trafikmedel och möjligheter att gå, cykla osv.När det gäller resors längd inom färdtjänsten anser vi attresor skall kunna ske i såväl kommunen som inom länet.Resenärerna skall alltså ha tillgång till en länsfärdstjänst.Något högsta tak i antalet resor skall i princip inteförekomma, men resevolymen skall vara skälig i förhållande tillandra medborgares resemöjligheter i kommunen och inom länet.När det gäller resornas tidpunkt menar vi att begränsningar iresor i princip inte skall förekomma.Egenavgiften för resenären skall inte överstigakollektivtrafiktaxan i lokal- och länstrafiken.Utredningen anför att förslagen innebär att en kompletteringbör ske av 10 och 35 §§ i socialtjänstlagen. Vidare anförs attett stimulansbidrag på 50--100 milj.kr. (nya pengar) börfördelas till kommuner och trafikhuvudmän av4--5 år.Utredningen remissbehandlas för närvarande.I budgetpropositionen 1989/90:100 Bil. 7 (s. 130) anfördesatt dåvarande statsbidragskonstruktion enligt socialstyrelsenbidrog till stora skillnader mellan kommunerna när det gällerutbyggnad, tillgänglighet, avgifter och regler för att utnyttjafärdtjänsten. hade föreslagit vissa förändringarav statsbidragskonstruktionen i syfte främst att utjämna dekommunala skillnaderna men också för att möjliggöra en lämpligavvägning mellan färdtjänst, servicelinjer och andra alternativtill den traditionella färdtjänsten. Det fanns enligtpropositionen då inte tillräckligt underlag för att bedöma ochta ställning till en genomgripande förändring av statsbidragetsutformning och konstruktion. Förändringar av konstruktionen iden riktning föreslagit kunde enligtpropositionen t.ex. komma att få betydande konsekvenser förbidragets storlek till vissa kommuner. I syfte att stimulerautvecklingen av servicelinjer och andra alternativa lösningarföreslogs i propositionen att statsbidragssystemet till denkommunala färdtjänsten även skulle inrymma driftsbidrag tillservicelinjer och motsvarande lösningar.Tidigare behandlingI betänkandet 1989/90:SoU17 tillstyrkte utskottetpropositionens förslag.Utskottet behandlade frågan om färdtjänst senast i betänkandet1990/91:SoU1. Utskottet konstaterade då att frågan omfärdtjänst övervägs av 1989 årshandikapputredning. Utskottet ansåg att förslagen borde avvaktasinnan något initiativ i enlighet med de aktuella motionernaövervägdes av . Motionerna avstyrktes därför. )Utskottets bedömning1989 års handikapputredning har lagt fram förslag omförbättringar av färdtjänsten. Enligt utskottets mening börriksdagen inte föregripa behandlingen av regeringens kommandeförslag på handikappområdet. Motion So244 (s) avstyrks därför.HandikapphjälpmedelMotionerI motion So218 av och (båda s)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om ansvaret för hjälpmedelsförsörjningen tilläldre och handikappade. Motionärerna föreslår mot bakgrund avriksdagens tillkännagivande om behovet av ett samordnat ansvarför hjälpmedelsförsörjningen att handikappinstitutet får statensom huvudman. Vidare föreslås att finansieringen avhjälpmedelskostnaden sker via socialförsäkringssystemet och atträtten till hjälpmedel garanteras i lag.I motion So223 av m.fl. (fp) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om den nya teknikens möjligheter (yrkande19). I motionen framhålls att den nya tekniken rationaliseraroch förbättrar servicen för flertalet, men kan för handikappadeskapa nya problem. skapar datateknik ochinformationsteknologi möjligheter att överbrygga många typer avhandikapp och utgör fantastiska verktyg för att ge handikappademöjlighet att leva ett mer fullvärdigt liv, stimulans tillarbete och kommunikation med andra människor.I motion So249 av och (båda c) och i motion So283 av m.fl. (c)begärs ett tillkännagivande om ett statligt handlingsprogram ominformationsteknologi och handikapp (yrkande 8). Imotionerna framhålls att det nu är hög tid att vidta åtgärderför att ny teknik skall bli tillgänglig för alla dem som sereller hör dåligt, har svårt att röra sig eller svårt att förstå.Enligt motionerna måste åtgärder också vidtas för attutvecklingen av ny teknik skall komma nya grupper till godo.I motion So266 av och (bådamp) yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om dels att införa prövotid avhandikapphjälpmedel för de utvecklingsstörda (yrkande 5),dels att generösare och upprepade prov för utnyttjande avhandikapphjälpmedel för utvecklingsstörda tillämpas (yrkande6). Motionärerna anser att de utvecklingsstörda påmycket måste bevisa att de behärskar och behöver etthandikapphjälpmedel för att få ett sådant.I motion So283 av m.fl. (c) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om dels behovet av fria hjälpmedel förhandikappade (yrkande 6), dels huvudmannaskapet förhandikapphjälpmedel (yrkande 7). Motionärerna anser atthandikapphjälpmedlen bör vara kostnadsfria och att staten skallbetala dem. På så sätt skulle man, enligt motionen, komma tillrätta med den ojämlikhet som visat sig råda mellan olikalandsting och inom ett och samma landsting. De oklarakompetensförhållanden som råder beträffandehandikappverksamheten kan endast lösas genom ett statligtansvar, framhålls det i motionen.I motion So332 av m.fl. (m) yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag om en hjälpmedelsgaranti förhandikappade i enlighet med vad som i motionen anförts(yrkande 7). En väg att korta köerna till landstingenshjälpmedelscentraler och försiktigt öppna upphjälpmedelsmarknaden är att låta den som har rätt tillhjälpmedel själv få införskaffa detta, med bidragsgivning viss nivå av hjälpmedelscentralens kostnader. Därmed skapasockså en hjälpmedelsgaranti. är motionärernaövertygade om att det leder till en snabbareinformationsspridning om nya hjälpmedel till gagn för allahandikappade. bör denna hjälpmedelsgaranti ingå i denallmänna sjukförsäkringen, sägs det i motionen.BakgrundHjälpmedelsutredningen har avgivit betänkandetHjälpmedelsverksamhetens utveckling -- kartläggning ochbedömning (SOU 1989:39). I utredningsdirektiven angavs atthuvudansvaret för att tillhandahålla hjälpmedel även ifortsättningen skulle åvila hälso- och sjukvårdshuvudmännen.Utredningen har också utgått från detta i sina överväganden. Omhuvudmannaskapet för vård och omsorg om äldre och om långvarigtsjuka m.fl. skulle förändras, ansåg utredningen dock att fråganom motsvarande förändring av ansvaret för att tillgodosehjälpmedelsbehovet borde tas upp till prövning.Frågan om eventuell lagreglering av den enskildes rätt tillhjälpmedel borde enligt utredningen övervägas av 1989 årshandikapputredning och äldredelegationen.1989 års handikapputredning har i sitt huvudbetänkandeHandikapp, välfärd, rättvisa (SOU 1991:46) behandlat fråganom hjälpmedel för handikappade. Utredningen föreslår bl.a. attlandstingen genom ett tillägg i hälso- och sjukvårdslagen blirskyldiga att tillhandahålla och finansiera hjälpmedel för dendagliga livsföringen och för egen vård och behandling för allafunktionshindrade på ett individuellt och likvärdigt sätt.Utredningen föreslår vidare att handikappinstitutet skall varacentralt kunskaps- och utvecklingscentrum för alla slagshjälpmedelsbehov och bl.a. bedriva kompetensutveckling ochinformationsspridning i hjälpmedelsfrågor. Utredningen avser attåterkomma i sitt slutbetänkande till andra hjälpmedelsfrågor,bl.a. till arbetstekniska hjälpmedel och vissafinansieringsfrågor.Betänkandet remissbehandlas för närvarande.Den förutvarande regeringen har i skrivelse 1990/91:137till redovisat fördelningen av medel från allmännaarvsfonden under /90. Av skrivelsen framgår attunder /90 och 1990/91 har en rad projekt medinriktning på datateknik och handikapp kunnat initieras. Enligtregeringen borde området vara prioriterat även under budgetåret1991/92. Utskottet kommer att behandla regeringens skrivelsesenare under hösten.Regeringen fattade beslut om att stödjaprojektet oberoende och självständigt liv med ny teknik.Projektet beräknas pågå och inriktas mot att vinnany teknik för handikappade. Projektet beräknas kosta ca 20milj.kr. och finansieras med medel ur allmännaarvsfonden.Tidigare behandlingUtskottet behandlade frågan senast i betänkandet1990/91:SoU9. Utskottet konstaterade att landstingen i daghar ansvaret att tillhandahålla tekniska hjälpmedel och attinförandet av ett kommunalt hälso- och sjukvårdsansvar medför enskyldighet för kommunen att tillhandahålla enkla tekniskahjälpmedel. Utskottet ansåg det befogat att varna för denuppslittring av ansvaret som följer av att både landstingen ochkommunerna får ansvar för handikapphjälpmedel. Enligt utskottetmåste det vara en strävan att så långt möjligt hålla sammanansvaret för hjälpmedelsförsörjningen. Den lösning som dåföreslogs borde därför enligt utskottet inte ses som en slutliglösning. Utskottet ansåg att en parlamentarisk utredning bordefå i uppdrag att överväga vilka åtgärder som kan behöva vidtaspå hjälpmedelsområdet i och med att ett kommunalt hälso- ochsjukvårdsansvar införs. Även statens ansvar förhjälpmedelsförsörjningen borde enligt utskottet övervägas.Utskottet föreslog ett tillkännagivande om detta tillregeringen. följde utskottet (rskr. 1990/91:97).Frågan bereds i regeringskansliet.Den förutvarande regeringen har i proposition 1990/91:51 omvissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. tagit uppfrågan om huvuduppgifter. Regeringenanförde att parterna är överens om att huvuduppgiften skall varaatt främja, samordna och medverka i forsknings- ochutvecklingsarbetet avseende hjälpmedel åt handikappade. Andraväsentliga uppgifter skulle bli att svara för provning ochegenskapsdeklaration av hjälpmedel samt för information omhjälpmedelsverksamheten. Bidraget till Handikappinstitutetföreslogs föras in i den allmänna sjukvårdsersättningen. Enförstärkning av institutets ekonomi föreslogs liksom attsärskilda resurser skulle avsättas till produktionsstöd.Propositionen behandlades i socialförsäkringsutskottetsbetänkande /91:SfU7. Utskottet ansåg att den fortsattaberedningen av hjälpmedelsutredningens betänkande inomregeringskansliet liksom resultatet av 1989 årshandikapputredning borde avvaktas. Något uttalande frånriksdagens sida var därför inte aktuellt.Utskottets bedömningRiksdagen har i ett tillkännagivande till regeringen(1990/91:SoU9, rskr. 1990/91:97) anfört att en parlamentariskutredning borde få i uppdrag att överväga vilka åtgärder som kanbehöva vidtas på hjälpmedelsområdet i och med att ett kommunalthälso- och sjukvårdsansvar införs. Även statens ansvar förhjälpmedelsförsörjningen borde övervägas.Utskottet anser att inte nu bör föregripa den nyaregeringens behandling av denna fråga. Motionerna So218 (s),So223 (fp) yrkande 19, So249 (c), So266 (mp) yrkandena 5 och 6,So283 (c) yrkandena 6--8 och So332 (m) yrkande 7 avstyrksdärför.TolkarMotionerI motion So283 av m.fl. (c) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om tolk till hörselskadade (yrkande 3).Motionärerna anser att gravt hörselskadade och döva bör ha rätttill samhällsfinansierad tolk för att kunna delta i samhälletsolika kulturaktiviteter.I motion So324 av () yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att rikstolktjänsten skall kunna beviljasbidrag även för dövas/hörselskadades medverkan i internationellasammanhang. I motionen konstateras att bidrag inte kan beviljasför uppdrag utanför . Det framhålls som mycket angelägetatt svenska representanter för de dövas organisationer kanberedas tillfälle att deltaga också i internationellasammanhang.BakgrundSedan 1982 har hälso- och sjukvårdshuvudmännen ansvar förtolktjänst. I hjälpmedelsutredningens betänkande SOU 1989:39(s. 239) framhålls att tolktjänsten är ett relativt nytt områdesom är under utveckling. Utredningen anför att det är anglägetatt huvudmännen fortsätter utbyggnaden av tolktjänsten. Bristenpå tolkar är ett stort problem. För att möta den förväntadeökningen av efterfrågan på tolktjänst behövs framför allt flerutbildade tolkar. Det finns även behov av att lokalt kunnafortbilda tolkar. Tolkbristen beror på att rekryteringsbasentill tolkutbildning är för liten och att utbildningen varitlokaliserad till en enda ort, vilket ytterligare försvåratrekryteringen. Utredningen konstaterar dock att åtgärdervidtagit för att avhjälpa tolkbristen.1989 års handikapputredning kommer under slutet av 1991att avge ett särskilt betänkande om tolkservice m.m. tilldöva/dövblinda, hörselskadade och talskadade.Utskottets bedömningFrågan om tolkservice övervägs av handikapputredning.Utredningen har aviserat ett särskilt betänkande om tolkservicem.m. till döva/dövblinda, hörselskadade och talskadade.Utskottet anser att utredningens förslag bör avvaktas innanriksdagen gör några uttalanden i de frågor som tas upp imotionerna. Motionerna So283 (c) yrkande 3 och So324 (m)avstyrks därmed.EtikMotionI motion So283 av m.fl. (c) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om etik inom handikappområdet (yrkande 13).Motionärerna framhåller att det finns anledning att uppmärksammade etiska problem som kan uppkomma i samband med denmedicintekniska utvecklingen och de handikappades ställning.Detta gäller bl.a. frågor om fosterdiagnostik och abort. Enfelaktig urvalsprocess kan leda till diskriminering av framförallt de svaga och utsatta i samhället, påpekas det i motionen.BakgrundSocialstyrelsen har 1989 givit ut allmänna råd omtillämpningen av abortlagen SOSFS 1986:6 (M). Till grund förråden har legat, dels erfarenheter hämtade ur abortkommitténsbetänkande SOU 1983:31, dels synpunkter från en konferensbestående av experter med lång erfarenhet av aborter ochabortförebyggande arbete.Utredningen om det ofödda barnet har i sitt slutbetänkandeSOU 1989:51 Den gravida kvinnan och fostret -- två individerbehandlat frågor om fosterdiagnostik och sena aborter.Utredningen anser att en målsättning bör vara attfosterdiagnostik kommer till stånd endast när de blivandeföräldrarna befinner sig i en riskgrupp eller kvinnan känner ensådan oro för graviditeten att den trots psykologisk hjälp kanpåverka hennes psykiska hälsa eller leda till ett abortbeslut.Betänkandet har remissbehandlats. Ärendet bereds förnärvarande inom regeringskansliet.Den nya regeringen tar i regeringsförklaringen upp frågan omde nya och etiskt svåra problem som den snabba utvecklingen inomden medicinska och biologiska forskningen reser. Regeringenanför bl.a.Utgångspunkten skall vara den syn på människan ochmänniskolivets helgd som har sin förankring i den kristna etikenoch i den västerländska humanismen. Alla människor har sammavärde. Den grundläggande mänskliga rättigheten är rätten tillliv. För att främja principen om alla människors lika värdeskall speciellt de svaga människornas och gruppernaslivssituation förbättras.Tidigare behandlingUtskottet behandlade en likartad motion i betänkandet1990/91:SoU1. Utskottet anförde då att det delademotionärernas uppfattning att det finns anledning attuppmärksamma de etiska problem som kan uppkomma i samband medden medicinsk-tekniska utvecklingen och de handikappadesställning. Utskottet erinrade om att frågor som tangerar områdetutretts av bl.a. gen-etikkommittén och utredningen om det oföddabarnet. Utskottet anförde vidare att en proposition omanvändningen av genteknik på människan hade aviserats. Utskotteträknade därför med att få anledning att återkomma tillsådana frågor som aktualiserats i motionen. Motionsyrkandetavstyrktes därför.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin uppfattning att det finns anledningatt uppmärksamma de etiska problem rörande de handikappadesställning som kan uppkomma i samband med den snabba medicinskautvecklingen. Utskottet konstaterar att utredningen om detofödda barnet, vars slutbetänkande bereds i ,behandlar dessa frågor.