bet · GF01UU2 · 1991-11-14 00:00:00 — att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om rapportör för mänskliga fri- ochrättigheter i ,16. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om brotten mot mänskliga rättigheter iIran,17. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om och ,18. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om svenskt initiativ om granskning avMR-brotten mot kurderna i FNs kommission för de mänskligarättigheterna.1990/91:U671 av m.fl. (c) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om rapporteringsarbetet om barnkonventionentill ,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om det långsiktiga stödet tillfolkrörelsernas insatser för ,3. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om arbetet med att få till stånd ettinternationellt förbud mot att använda barn i krigstjänst,4. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om barnaspekter i det multilateralabiståndsarbetet,5. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om arbetet med att få fler länder attratificera barnkonventionen.1990/91:U672 av m.fl. (mp) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna att Sverigebör agera för att barn inte får tas ut som soldater och att barninte får utnyttjas som arbetskraft i alltför tidig ålder samtatt måste ändra lagen enligt om barnensrättigheter vad gäller att tillåter att barn sättsi fängelse, något som inte tillåter.Motiveringen återfinns i motion 1990/91:So226.BakgrundFNs regelsystemDe mänskliga fri- och rättigheterna är dels de medborgerligaoch politiska rättigheterna (rätten till liv, förbud mot tortyroch tvångsarbete, rätten till personlig frihet och opartiskrättegång, rätten till skydd för privat- och familjeliv, tanke-och religionsfrihet, yttrandefrihet, föreningsfrihet, äganderättm.m. ), dels rättigheterna på de ekonomiska, sociala ochkulturella områdena såsom rätten till arbete, social trygghet,drägliga arbetsförhållanden, fritid, utbildning, tillgång tillkulturella aktiviteter m.m.Arbetet på att främja de mänskliga rättigheterna baseras påett väl utvecklat folkrättsligt normsystem. Till grund för detinternationella normsystemet ligger FNs allmänna förklaring från1948 om de mänskliga rättigheterna. Den allmänna förklaringenföljdes av konventionen om de medborgerliga och politiskarättigheterna och av konventionen om ekonomiska, sociala ochkulturella rättigheter. I motsats till förklaringen är bådadessa konventioner bindande för de stater som har undertecknatdem. Tillsammans med den allmänna förklaringen brukar dessakonventioner kallas of Human Rights. har 96 staterantagit konventionen om medborgerliga och politiska rättigheteroch 99 stater konventionen om ekonomiska, sociala och kulturellarättigheter.Därtill har inom ramen för FN flera konventioner ochförklaringar utarbetats med syfte att skydda speciella gruppereller intressen. tillkom konventionen om avskaffande avalla former av rasdiskriminering (129 anslutna stater). År 1979antogs konventionen om avskaffande av allt slags diskrimineringav kvinnor (109 anslutna stater). antogs konventionenmot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrandebehandling eller bestraffning (59 anslutna stater).Andra konventioner som antagits i FN och som har relevans fördetta betänkande är konvention om folkmord, 1951 årskonvention om flyktingar (med tilläggsprotokoll 1967), 1954 årskonvention om statslösa samt slaverikonvention (medtilläggsprotokoll 1966).Några viktiga framsteg på det normskapande området som gjortsunder senare tid har varit att den 20november 1989 kunde anta en konvention om barnets rättigheter.Likaså antog generalförsamling ett frivilligttilläggsprotokoll till konvention om de medborgerligaoch politiska rättigheterna. Protokollet gäller avskaffande avdödsstraff.En konvention om migrerande arbetares mänskliga rättigheterantogs av generalförsamlingen . Arbete pågår även på attutarbeta en deklaration om rätten att främja och försvara demänskliga rättigheterna, en deklaration om minoritetersrättigheter och en deklaration om påtvingade eller ofrivilligaförsvinnanden.Även inom FNs fackorgan har en rad konventioner antagits somrör de mänskliga rättigheterna. ILOs medlemmar har t.ex. antagitkonventioner rörande barnarbete, föreningsfrihet, förbud mottvångsarbete, diskriminering inom arbetslivet och rätten tillarbete. Inom har antagits en konvention motdiskriminering i undervisningen.Utanför FN-systemet är Genèvekonventioner angåendeskydd för krigets offer m.m. samt de två tilläggsprotokollenfrån 1977 av betydelse.Inom FN-systemet har kontrollsystem utvecklats för atttillse att de stater som anslutit sig till en konvention rörandeskyddet av de mänskliga rättigheterna också efterleverkonventionen. Kontrollen utövas av kommittéer till vilkakonventionsstaterna åläggs rapportera om hur de uppfylltkonventionsåtagandena. Vissa av kommittéerna kan även granskaklagomål som väcks av en konventionsstat mot en annan eller avenskilda mot en stat. Kontrollkommittéer har upprättats för detre som antogs 1966: konventionen ommedborgerliga och politiska rättigheter, konventionen omekonomiska, sociala och kulturella rättigheter samt konventionenom avskaffande av alla former av rasdiskriminering. harkommittéer tillkommit för övervakning av efterlevnaden av 1979års konvention om avskaffande av allt slags diskriminering avkvinnor och tortyrkonvention. Den senast tillkomnabarnkommittén (rättigheter) har just haftsitt första sammanträde.Kommittéernas möjlighet till en effektiv övervakning ärdock begränsad. Klagomål från stater eller enskilda personer kantas upp till prövning endast om klagomålet riktar sig mot detbegränsade antal stater som uttryckligen genom särskildförklaring eller genom anslutning till ett frivilligt protokollgodtagit kommitténs kompetens att pröva sådana klagomål. Sådanamöjligheter finns under konventionen om de medborgerliga ochpolitiska rättigheterna, tortyrkonventionen ochrasdiskrimineringskonventionen. Få stater har erkänt enskildaklagomål. har t.ex. endast 55 av de 96 stater somratificerat konventionen om politiska och medborgerligarättigheter anslutit sig till det frivilliga protokollet. Av de59 stater som antagit tortyrkonvention har 26 godkäntkommitténs behörighet att ta upp klagomål från annankonventionsstat. 26 stater har erkänt individuell klagorätt.Endast 14 av de 129 stater som antagit 1966 årsrasdiskrimineringskonvention har antagit kommitténs kompetensatt behandla klagomål från enskilda.Under 1989 anslöt sig som första land i Central- ochÖsteuropa till det frivilliga protokoll till konventionen om demedborgerliga och politiska rättigheterna som erkännerkommitténs kompetens att behandla klagomål från enskilda.Sovjetunionen har också anslutit sig och uttalat sinavsikt att göra detsamma.De olika övervakningskommittéerna rapporterar till FNsgeneralförsamling, vanligen via FNs ekonomiska och sociala råd(ECOSOC). ECOSOC upprättade Kommissionen för demänskliga rättigheterna (), som är det centralaorganet inom FN-systemet för främjandet av de mänskligarättigheterna. Kommissionen har även en underkommission(för förhindrande avdiskriminering samt för skydd av minoriteter). , som består av oberoende experter, fungerardelvis som ett beredningsorgan till har utvecklat ett eget kontroll- ochövervakningssystem. Kommissionen behandlar sådanaklagomål mot stater från enskilda personer eller organisationersom förefaller tyda på ett sammanhängande mönster av grovaoch tillförlitligt styrkta kränkningar av mänskliga rättigheteroch grundläggande friheter.Denna behandling grundar sig på ECOSOC-resolutionen från1970 och sker i slutna möten, där förutom kommissionensmedlemmar endast företrädare för den svarande staten får deltanär dess fall tas upp.MR-kommissionen har även utvecklat ett system avsärskilda rapportörer eller arbetsgrupper med uppgift attövervaka regeringarnas respekt för mänskliga rättigheter. Sådanarapportörer har tillsatts antingen för att granska ett visstland (landrapportörer) eller för att granska ett visst slag avkränkningar oavsett var dessa förekommer (tematiskarapportörer).FN-systemet har inga sanktionsmöjligheter mot de stater somkränker de mänskliga rättigheterna. De kommittéer som tillsattsför att kontrollera konventionsstaternas tillämpning avkonventionerna och för att pröva klagomål kan inte avge bindandeavgöranden. Vid mål mellan två stater kan kommittéerna endastavge rapport med fakta i målet och parternas argumentering. Vidklagomål från en enskild kan kommittén fälla utslag. Dettagäller dock endast de stater som tillträtt det frivilligaprotokollet eller avgivit särskild deklaration, eftersom endastde erkänt kommitténs kompetens att pröva enskilda mål. I andrafall utgörs de tillgängliga sanktionsformerna avoffentliggörandet av missförhållanden, diskussion ochfördömande inom FN-systemet och moraliska påtryckningar på denskyldiga staten. FN-systemet kan dock inte framtvinga någon formav rättelse mot den berörda statens vilja.FN kan finansiellt bistå personer, vilkas mänskligarättigheter kränkts. upprättade generalförsamlingen pånordisk initiativ en frivillig fond för hjälp till personer somutsatts för brott mot de mänskliga rättigheterna i . År1981 breddades fondens mandat till att bistå personer somutsatts för tortyr oavsett land.FN kan även bistå med experthjälp till de länder som villfrämja mänskliga rättigheter utan att ha tillräckliga medeleller kunskaper därför. har upprättat ettprogram för rådgivning och tekniskt bistånd. Biståndet somfinansieras via en frivillig fond kan användas till bl.a.utbildning av personal och rådgivning i frågor som rör mänskligarättigheter. är största bidragsgivare till fonden.Europarådet och efter FNs allmänna förklaring om de mänskligarättigheterna utarbetades den europeiska konventionen angåendeskydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggandefriheterna. Konventionen antogs av . Samtligamedlemsstater i är anslutna till konventionen, ochdenna kan anses ha varit en viktig inspirationskälla för detvidare FN-arbetet på samma område. har senareantagit åtta tilläggsprotokoll till konventionen. Av intresse ärhär bl.a. det första protokollet som bl.a. behandlaräganderätten, rätten till fria val och rätten till undervisningoch det sjätte protokollet som förbjuder dödsstraff i fredstid.Ett mindre tilläggsprotokoll som avser enskildas hänskjutande avmål till domstolen antogs men har ännu inte trätt ikraft. Protokollet har undertecknats av ett antal stater, bl.a.Sverige, men har ännu inte ratificerats av någon stat.Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna har jämfört medFN-systemet försetts med ett betydligt effektivaresystem för övervakning. Denna sker genom tre organ: deneuropeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna, deneuropeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna samtEuroparådets ministerkommitté. Två typer av mål kananhängiggöras inför kommissionen: mellanstatliga mål ochenskilda mål. Alla konventionsstaterna har godtagit denenskilda klagorätten, dvs. rätten för enskilda medborgare i ettland att föra talan mot sitt land. Kommissionen avlägger rapporttill ministerkommittén som kan pröva frågan. På begäranav den berörda staten eller kommissionen kan ett mål även förastill den europeiska domstolen för prövning. Allakonventionsstater har godkänt domstolens jurisdiktion vad gällersåväl mellanstatliga som enskilda mål. Domstolens dom ärbindande för staterna.Skyddet och främjandet av mänskliga rättigheter är och förbliren viktig del av arbetet inom den europeiskasäkerhetskonferensen (ESK), och slutdokumentet från (1975) har haft stor betydelse i praktiken. Det sägsuttryckligen i slutdokumentet att respekt för de mänskligarättigheterna utgör en väsentlig faktor för freden.Slutdokumentet är dock i sig inte juridiskt bindande.Enligt beslut vid ESKs tredje uppföljningsmöte i --1989 har en rad möten hållits i syfte att ytterligareförsöka främja respekten för de mänskliga rättigheterna ochgrundläggande friheterna samt utöka de mänskliga kontakterna iEuropa. Ett första möte hölls i --. Vid detandra mötet, som hölls i , antogs ettomfattande dokument som i olika avseenden preciserar principernaom bl.a. rättsstaten, demokratiska procedurer och skydd förminoriteter. Det tredje mötet om ESKs mänskliga dimension höllsi --oktober 1991.I det dokument som antogs vid ESKs tredje uppföljningsmöte iWien ingick vad som kan sägas var en form avmellanstatlig klagorätt, den s.k. mekanismen. Den innebär attmedlemsstaterna politiskt åtagit sig att utbyta information,svara på frågor och på begäran delta i bilaterala möten inkl. omindividuella fall. Proceduren kompletterades vid Köpenhamnsmötet1990 med vissa tidsfrister. Vid det avslutade ESK-möteti om mänskliga rättigheter --oktober i årutvidgades och effektiviserades denna mekanism genom bl.a. etttvingande rapportörsförfarande.47:e mötet med kommissionen för de mänskliga rättigheternaSedan utskottet senast behandlat motioner rörande skyddet avde mänskliga rättigheterna (1989/90:UU22) har FNs kommissionför de mänskliga rättigheterna () hållit sitt47e möte (--).Den tidigare inledda nedtoningen av öst--västmotsättningarna ikommissionen fortsatte vid årets möte, även om detta kom attpräglas av aktuella yttre händelser som kriget vid och den sovjetiska centralmaktens användande av våld iBaltikum. Den konservativa tendens som /91 prägladeden sovjetiska politiken i stort slog i viss mån igenom iSovjetunionens uppträdande vid mötet. Övriga central- ochösteuropeiska stater gick emellertid tydligt vidare i sinvästorientering. Tidstypiskt var också att presidentframträdde inför kommissionen och i ett anförande på ukrainskabl.a. underströk sitt lands internationella status och önskanatt bli fullvärdig deltagare i ESK.Den traditionella nord--sydklyftan i kommissionen var mindretydlig än vid tidigare möten. Fjolårets uppslitandenord--sydmotsättningar i arbetet på kommissionenseffektivisering hade knappast någon motsvarighet. Arbetetpå att utforma riktlinjer för den kommitté som skall förbereda1993 års världskonferens om de mänskliga rättigheterna erbjödett liknande tillfälle för nord--sydkonflikter, men dessamaterialiserades ej. En resolution i ämnet med över åttioförslagsställare kunde antas utan omröstning.Den låga konfliktnivån i kommissionen synes delvis ha berottpå att tidigare tongivande som och stodtämligen isolerade. drev visserligen några förslag, somenligt bl.a. svensk uppfattning var ägnade att förvirraMR-begreppen och försvåra MR-arbetet, men led påtagliga nederlagi dessa försök. Både och blev därtill själva föremålför resolutioner, i det senare fallet med stöd av överväldigandemajoritet.Som helhet kan kommissionsmötet betecknas som framgångsrikt.Veterligen var det första gången som en av säkerhetsrådetsständiga medlemmar gjorts till föremål för beslut(Baltikumärendet). Vidare kunde kommissionen efter tidigare årsmisslyckade försök nu tillsätta en rapportör för samtytterligare en för det Irakockuperade . Trots storasvårigheter gick det också att förlänga mandatet förFN-representanten för Iran.Till framgångarna hörde vidare bl.a. beslut att skapa enarbetsgrupp för att granska förekomsten av godtyckligafrihetsberövanden, beslut om klarare riktlinjer för MR-biståndetsamt de nämnda riktlinjerna för världskonferensen.Konfidentiellt, i den s.k. 1503-proceduren, behandladekommissionen MR-förhållandena i (), , ,och . avfördes från dagordningen.Enligt ett beslut i ECOSOC 1990 kommer kommissionen för demänskliga rättigheterna att utökas från 43 till 53 medlemmarfr.o.m. Samtliga tio nya platser tillfaller (4, 3 och 3). Valen förrättades i maj1991.1991 års möte med kommissionen var sista som medlemunder perioden --1991. Enligt den tidigare gängserotationsprincipen på en plats som i praktiken har betraktatssom nordisk skulle ha valts till medlem i kommissionenför nästa treårsperiod. När valen till MR-kommissionenförrättades i ECOSOC blev emellertid ejinvalt och därmed saknar enplats i . Status som observatör innebäremellertid inga hinder för ett aktivt deltagande i kommissionensarbete. Observatörer kan enligt praxis både delta i debatten ochmedverka som förslagsställare till beslut av kommissionen. Initiativ för att stärka det folkrättsliga regelsystemetUtskottet konstaterar att det variten viktig del av svensk utrikespolitik att verka för ett starktinternationellt skydd av de mänskliga rättigheterna. harsträvat efter att visa en markant profil i dessa frågor genomatt reagera mot grova kränkningar av mänskliga rättigheter,oavsett i vilket land de förekommer. har också varitpådrivande när det gällt att få till stånd ett folkrättsligtnormsystem för skydd av de mänskliga rättigheterna och harspelat en aktiv roll i utarbetandet av nya konventioner ochdeklarationer om mänskliga rättigheter.Demokratiseringen av har inneburit endramatiskt förbättrad situation för de mänskliga rättigheterna ivår egen världsdel. måste konstateras att dennaglädjande utveckling ännu inte haft sin motsvarighet blandu-länderna generellt, och någon global utveckling mot ökadrespekt för mänskliga rättigheter är det enligt utskottetsbedömning därför ännu för tidigt att tala om. Utskottet serdärför ett fortsatt starkt svenskt engagemang för mänskligarättigheter, såväl i multilaterala organ som i direkta kontaktermed olika länder, som en naturlig och angelägen del av densvenska utrikespolitiken. Utskottet anser det viktigt att demöjligheter till ett aktivt agerande i FNs somstår öppen även för icke-medlemmar tas till vara fullt ut avregeringen sedan medlemskap upphört med utgången avinnevarande år.Utskottet konstaterar att den politiska utvecklingenbeträffande de mänskliga rättigheterna i Central- och Östeuropabidragit till att de tidigare så uttaladeöst--västmotsättningarna på området försvunnit. I stället har enmotsvarande klyfta mellan nord och syd framträtt med växandetydlighet. Många tenderar att inta defensiva positionerinför den växande enigheten på detta område mellan västländernaoch länderna i . Traditionellt har enhänvisning till icke-inblandning använts som argument för attmotverka tillämpandet av internationellt vedertagna principer ommänskliga rättigheter. Detta är emellertid ett argument somnumera används enbart av ett fåtal länder.Ett viktigt tillfälle till en samlad diskussion av dessafrågor erbjuds enligt utskottets mening vid FNs världskonferensom mänskliga rättigheter, som skall hållas 1993 och varsförberedelser redan påbörjats i en förberedande kommitté. Dennahöll sitt första möte i . Även omskillnaden i perspektiv på MR-frågorna klart framkom vid dettaförberedande möte, är det enligt utskottets uppfattningangeläget att konferensen inte leder till en fördjupadnord--sydklyfta, utan att den verkligen bidrar till attefterlevnaden av det internationella regelverket ökar.I yrkande 1 i motion U631 (fp) föreslås att regeringen skallverka för en internationell konvention som förbjuderdödsstraffet, en konvention om skydd för flyktingar undan krigoch andra katastrofer samt ett utbyggt skydd för barn i väpnadekonflikter. I yrkande 15 i samma motion föreslås att regeringenbör uppmärksamma det eventuella behovet av ett kortfattatnormverk med oinskränkbara rättigheter, vilka måste gälla även iinterna väpnade konflikter, då en gråzon mellan krig och fredkan råda.Frågan om avskaffande av dödsstraffet berörs längre fram idetta betänkande. Vad gäller motionärernas övriga förslag villutskottet inledningsvis framhålla att det internationellaregelverk som gradvis byggts upp är, som framgår av denredovisade bakgrunden, omfattande och väl utvecklat. Detär utskottets bedömning att det också täcker de flestasituationer som motionärerna avser, även om utskottet inteutesluter att normerna på vissa områden skulle kunna ytterligareutvecklas och preciseras.Ansträngningarna att fortsatt värna om de mänskligarättigheterna bör enligt utskottets mening gällainte så mycket att utarbeta nya regler som att förbättrarespekten för de regler som finns. Inom ramen för det nordiskaFN-projektet har lagt förslag till reformer avstyrmekanismer och till förbättringar av FN-systemetseffektivitet som enligt utskottets bedömning bör kunna hapositiva effekter också på detta område. Utskottet anser liksomi tidigare betänkande (1989/90:UU22) att det svenskaengagemanget fortsatt måste inriktas på att förmå fler stateratt dels ansluta sig till, dels respektera de folkrättsliganormer och principer som finns. Det kan även finnas skäl för ettaktivt svenskt deltagande i utarbetandet av ytterligare normerdär ett väldokumenterat behov och förutsättningar för bredinternationell uppslutning föreligger. Utskottet utgår från attregeringen löpande följer det internationella arbetet i dettaperspektiv.Därmed anser utskottet yrkandena 1 och 15 i motion U631 (fp)besvarade.I yrkande 10 i motion U631 (fp) föreslås att i FN delsbör verka för att ett internationellt normsystem för fria valetableras, dels initiera en diskussion om hur eninternationell valövervakning skulle kunna institutionaliseras.Utskottet har behandlat dessa frågor i tidigare betänkanden. Ibetänkande 1989/90:UU22 konstateras att frågan om ettinternationellt normsystem första gången togs upp vid den 43:egeneralförsamlingen (1988), vilken utan omröstning antog enresolution om periodiska och hederliga val.MR-kommissionen har följt upp frågan genom att vid sitt möte1989 utarbeta och anta en allmän ram för vad ett framtida arbetepå detta område borde omfatta, t.ex. allmän rösträtt, opartiskadministration, behovet av oberoende valövervakning,registrering av röstberättigade, tillförlitligaröstavlämningsprocedurer och metoder för att undvika valfusk ochlösa tvister.Senast frågan behandlades var vid den 45:e generalförsamlingen(l990) då en resolution (45/150) antogs utan omröstning, ivilken bl.a. understryks betydelsen av den allmänna förklaringenom de mänskliga rättigheterna och den internationellakonventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Detfastslås att makten att regera skall grundas på folkets vilja,sådan den uttrycks i periodiska och hederliga val. Vidarebetonas att periodiska och hederliga val är nödvändiga föransträngningarna att skydda de styrdas rättigheter och intressensamt att envars rätt att ta del i sitt lands styrelse är avcentral betydelse för det effektiva åtnjutandet av ett stortantal andra mänskliga rättigheter och grundläggande friheter,inkl. politiska, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter.Generalförsamlingen förklarar att bestämmandet av folkets viljakräver ett valförfarande som bör ge lika möjligheter för allamedborgare att bli kandidater och att framföra sina politiskaåsikter, individuellt och i samarbete med andra.På förslag av och ett antal andra antogemellertid generalförsamlingen i samband härmed en annanresolution om respekt för principerna om nationell suveränitetoch icke-inblandning i staternas inre angelägenheter vad gällerderas valprocedurer. röstade tillsammans med flertaletövriga väststater emot denna resolution, som antogs med 111röster för, 29 emot och 11 avstående.En majoritetsuppfattning i FN att valprocedurer är en frågasom faller under den nationella suveräniteten och därmed skyddasenligt principen om icke-inblandning utgör naturligtvis enbegränsande faktor för FNs möjligheter att spela en pådrivanderoll på detta område. Frågan har emellertid fortsatt attuppmärksammas inom FN som följd av ovannämnda resolution, ivilken generalsekreteraren uppmanas inhämta bl.a.medlemsstaternas synpunkter. har i sitt svar betonatvikten av att internationella riktlinjer etableras förorganiserandet av val, liksom att FNs roll som förmedlare avbistånd på detta område bör definieras.Enligt utskottets uppfattning är demokratifrågorna inkl.organiserandet av fria val en viktig fråga som regeringen börprioritera i det fortsatta FN-arbetet.