bet · GF01SoU1 · 1991-11-05 00:00:00 — 1979/80:1, del A s. 563).Enligt 4 § andra stycket LVU skall en ansökan hoslänsrätten om vård enligt lagen innehålla en redogörelse för denunges nuvarande situation, vilka förutsättningar som åberopastill stöd för att bereda vård enligt lagen, vilka insatser somsocialnämnden har vidtagit samt det behov av vård somden unge har och hur nämnden har tänkt sig att tillgodose dettabehov. Det är lämpligt att socialnämnden i samband med ansökanom vård ger in en specificerad vårdplan, hette det i proposition1989/90:28, Vård i vissa fall av barn och ungdomar. Förlänsrättens prövning är det betydelsefullt att det finns enfyllig redovisning om den unge, inte minst i fråga om vilkenvård som nämnden avser att anordna, framhölls det vidare (s. ).Det finns också en allmän skyldighet att i behövligutsträckning dokumentera verksamheten inom . Dennaskyldighet är inte reglerad i författning utan anses följa avallmänna förvaltningsrättsliga principer. Räckvidden ochomfattningen av denna skyldighet blir beroende av vilken typ avverksamhet det gäller. Som exempel nämns löpande kontakter medklienterna, behandlingsarbete och annan kurativ verksamhet.Vård- och behandlingsarbetet förutsätter vanligen kännedom omklientens förhållanden och tidigare vidtagna åtgärder. Det ärsärskilt viktigt att det finns tillräckliga anteckningar omdetta, när en annan socialarbetare tar över behandlingsarbetet,framhölls det i socialtjänstpropositionen (prop. 1979/80:1, delA s. 433 f.).I (1990:3, Växa i välfärdsland)anser styrelsen att det behövs en förbättrad dokumentation iindividärenden för att uppnå bättre behandling och metoder. Denenskilda individen får inte komma i kläm genom att det brister idokumentationen. förklarar sig komma attmedverka till en metodutveckling på området (rapporten s. 138och 159).I direktiven till den kommitté som skall göra en översyn avsocialtjänstlagen (dir. 1991:50) pekar föredragande statsrådetLindqvist på att allvarlig kritik gång efter annan riktats motsocialtjänstens sätt att utreda, dokumentera, följa upp ochutvärdera olika insatser. Även om bristerna delvis handlar omresurser och utbildning bedömer statsrådet ändå attmångfalden av olika arbetsuppgifter i den traditionellasocialsekreterarrollen förstärker de problem som finns. Entydligare gränsdragning mellan olika uppgifter ochansvarsområden inom individ- och familjeomsorgen är därförönskvärd. Det är enligt föredraganden också viktigt att ansvaretför uppföljning och utvärdering klarläggs. Enligt direktiven börkommittén mot bl.a. denna bakgrund ta ställning till vilkauppgifter som individ- och familjeomsorgen bör ha och om delarav verksamheten kräver särskilda organisatoriskaförutsättningar. Kommittén bör vidare analyseraförutsättningarna för en förändring av socialsekreterarnasarbetsuppgifter och ansvarsområden och därvid särskiltuppmärksamma kompetensfrågorna.Tidigare behandlingLikalydande motionsyrkanden (fp) har behandlats tidigare avutskottet, senast i betänkandet 1990/91:SoU7. Utskottetbetonade, då liksom tidigare, vikten av noggranna och allsidigautredningar när det gäller barn och ungdomar som behöver vårdinom . Utskottet ansåg att det var positivt attsocialstyrelsen hade för avsikt att medverka till enmetodutveckling på området. Något initiativ från sidabehövdes inte, ansåg utskottet och avstyrkte den då aktuellamotionen (res. fp).Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigare inställning. Vissa brister isocialtjänstens sätt att dokumentera insatser inom individ- ochfamiljeomsorgen har numera också påtalats i direktiven tillsocialtjänstkommittén. Mot bakgrund av det anförda avstyrksmotion 1990/91:So222 (fp) yrkande 4.Olika brottsförebyggande insatserMotionernaI motion 1990/91:So276 av m.fl. (c) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts dels om samordning och klaraansvarsförhållanden mellan myndigheter (yrkande 1), dels omsocialtjänstens samordningsansvar (yrkande 2). Det är enligtmotionärerna viktigt att regeringen tar initiativ till attutarbeta övergripande strategier för brottsförebyggandeinsatser, särskilt bland barn och ungdom. Företrädare för skola,sociala myndigheter, kriminalvård och polis bör engageras iverksamheten. Målet för arbetet skall vara att få till ståndsamordning och en ökad samsyn mellan de olika myndigheterna, närdet gäller arbetssätt och arbetsmetoder samt att tydliggöra deansvarsförhållanden som råder mellan myndigheterna centralt ochlokalt. bör ha ett huvudansvar för att samordnaskilda myndigheters/organisationers insatser, när det gällerbrottsförebyggande arbete lokalt. Motionärerna anser attansvaret bör regleras i lag. (Motiveringen återfinns i motion1990/91:Ju821. )I motion 1990/91:So279 av m.fl. (fp) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts dels om insatser mot alkohol- ochnarkotikamissbruk som ett led i kampen mot ungdomsbrottslighet(yrkande 1), dels om åtgärder för att förhindraungdomsbrottslighet som ej fordrar lagstiftning (yrkande 3).Sambandet mellan missbruk och kriminalitet är enligtmotionärerna så tydligt att man svårligen kan tänka sig någonbrottsbekämpande åtgärd som skulle ha större genomslagskraft änkampen mot missbruk. Kommunerna och folkrörelserna har ett stortansvar när det gäller att erbjuda barn och ungdomar enmeningsfull fritid som alternativ till sysslolöshet ochgängbildningar, heter det vidare i motionen. En annan mycketviktig brottsförebyggande verksamhet är enligt motionärernasocialarbetarnas jourverksamhet. Genom att finnas påutsatta platser kan fältarbetare förebygga brottslighet.Ytterligare en viktig åtgärd i sammanhanget är samordningenmellan socialtjänst och kriminalvård. Snabbhet och samarbetemellan berörda myndigheter måste enligt motionärerna premieras.Motionärerna betonar också vikten av tidiga insatser. (Motiveringen återfinns i motion 1990/91:Ju823. )I motion 1990/91:So319 av m.fl. (s) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om samordnade insatser för ungdomar ieftersatta bostadsområden. Motionärerna hänvisar till ettprojektarbete som skall bedrivas i syfte att genom samordnadeinsatser i statliga och kommunala förvaltningar samtföreningsliv ge stöd till barn och ungdomar i s.k. eftersattabostadsområden. Dessa insatser borde enligt motionärernasamordnas med de insatser som föreslås för att begränsaungdomsarbetslösheten.Det projektarbete som åsyftas i motionen bedrivs av barn- ochungdomsdelegationen enligt ett regeringsuppdrag den 30 augusti1990.I motion 1990/91:So336 av m.fl. (fp)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadsom i motionen anförts om information om tidiga symptom påmissbruk bland ungdomar (yrkande 9). Motionärerna påtalarbehovet av information till föräldrar, lärare och andra sommöter ungdomar om hur man ser tidiga symptom på missbruk avnarkotika och vart man kan vända sig för att få råd och hjälp.I motion 1990/91:So525 av m.fl. (fp) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om ungdomar i storstad (yrkande 5). Man kanenligt motionärerna inte nog betona den viktiga uppgiftidrottsföreningar och andra frivilligorganisationer fyller, närdet gäller att ge ungdomar en meningsfull fritid. Vidare måsteen fungerande samarbetsform mellan ungdomarna, de socialamyndigheterna och polisen utarbetas.BakgrundEnligt cirkuläret (1970:513 ändrat senast 1981:1228) tillsocialstyrelsen, , , samtligalänsstyrelser, polismyndigheter, länsskolnämnder, socialnämnderoch skolstyrelser om intensifierat samarbete mellan socialnämnd,skola och polis har regeringen utfärdat en rekommendation om attsamverkansorgan för sådant samarbete bör finnas i alla kommuner.Initiativet bör tas av socialnämnden, och det är en uppgift förlänsstyrelserna och att följa de lokalasamarbetsgruppernas verksamhet.I proposition 1989/90:28 Vård i vissa fall av barn ochungdomar (s. 47 f.) anfördes att de flesta sociala sammanhangsom är viktiga för barns och ungdomars utveckling spänner överflera samhällsorgans ansvarsområden. Inom de olika sektorernaskola, socialtjänst, kultur och fritid arbetar man med mångauppgifter som har stor betydelse för barn och ungdom. Inom ramenför det förebyggande arbetet hade enligt propositionen mångakommuner börjat upprätta särskilda ungdomsprogram som omfattarungdomsmottagningar och/eller uppsökande verksamhet. Ipropositionen hänvisades också till en av socialstyrelsengenomförd undersökning av förändringar inom missbrukarvården ochungdomsvården . Undersökningen visade att ca tvåtredjedelar av landets socialdistrikt saknade särskildaungdomsprogram.Våren 1989 tillsattes en arbetsgrupp med företrädare försocial-, justitie- och civildepartementen med uppgift attnärmare studera hur och rättsväsendets insatsernär det gäller unga lagöverträdare lämpligen borde samordnas.Arbetsgruppen kom fram till att vidare överväganden borde skeinom ramen för en parlamentariskt sammansatt utredning.Regeringen tillkallade kommittén (Ju 1990:07) meduppdrag att göra en översyn av det allmännas insatser vid brottav unga. Enligt direktiven (dir. 1990:53) skall kommitténbl.a. undersöka om samarbetet mellan polisen och de socialamyndigheterna i det lokala brottsförebyggande arbetet kanförbättras. Kommittén skall då särskilt överväga om gällandeföreskrifter för uppgiftsutbyte och annat samarbete mellan deberörda myndigheterna är ändamålsenligt utformade. Kommitténskall också mer allmänt belysa det förebyggande arbetets rolloch betydelse för att komma till rätta medungdomsbrottsligheten. Kommitténs arbete skall vara avslutatföre utgången av september 1992.Som tidigare omnämnts har en kommitté tillsatts för en bredöversyn av socialtjänstlagen.När det gäller fältarbete anser i välfärdsland att man återigen bör ta upp fråganom arbete utanför ordinarie tjänstetid. Socialtjänstenkritiseras i rapporten för bristande kunskaper om ungdomarsförhållanden i "sina egna miljöer". En förutsättning för att fåbättre kunskaper är enligt att arbetet skerflexibelt och utanför de sedvanliga rutinerna. Modeller för attutveckla fältverksamheten även , bl.a. genom "godaexempel", bör utarbetas, anser styrelsen (1990:3, s.105).Socialstyrelsen gav ut -- en faktaskrift omhasch, som vänder sig till tonårsföräldrar. I boken informerasbl.a. om tidiga symptom på missbruk hos ungdomar. RiksförbundetHem och Skola och har följt uppboken på det lokala planet.Den förra regeringen beslutade att inrättaen Aktionsgrupp mot narkotika med ställning av myndighet ochmed uppgift att intensifiera samhällets samlade insatser motnarkotika. Aktionsgruppen har bl.a. tagit initiativ till 27regionala konferenser med politiker, administratörer ochrepresentanter för polisen, tullen, åklagarmyndigheten,skolorna, kriminalvården och andra som är engagerade inarkotikabekämpningen. Syftet med konferenserna har varit attanalysera narkotikaläget i resp. region och diskutera hur detgemensamma arbetet mot narkotikabruket skulle kunna stärkas.Aktionsgruppen har också medverkat till att utvecklasamarbetet mellan skola, socialtjänst, polis och kommunernasfritidsverksamhet när det gäller arbete med ungdomar som löperrisk att hamna i kriminalitet och missbruk i 13 kommuner avolika storlek och i olika delar av landet.Aktionsgruppens arbete avslutades . Islutrapporten ger oss aldrig redovisas gruppens olikaaktiviteter och speglas det narkotikapolitiska läget i landet.Tidigare behandlingMotioner om behoven av olika brottsförebyggande åtgärder,social jour och meningsfulla fritidsaktiviteter för ungdom harbehandlats tidigare av utskottet, senast hösten1990 i betänkande 1990/91:SoU7 (s. 24--27). Bl.a. behandlades enmotion med samma lydelse som den nu aktuella So279 (fp).Utskottet betonade bl.a. vikten av att olika myndigheters ochorganisationers insatser på det brottsförebyggande områdetsamordnades väl samt hänvisade till sin tidigare uppfattning omvärdet av en väl utbyggd social jour. Beträffande den sistnämndafrågan hade utskottet tidigare förutsatt att även de kommuner,som saknade en utbyggd socialjour arbetade med målsättningen attföreträdare för skulle kunna nås även utanför denordinarie arbetstiden. De då aktuella motionerna avstyrktes(res. fp och c).Utskottets bedömningUtskottet anser att inte nu bör föregripa kommandeåtgärder från regeringen i dessa frågor. Utskottet avstyrkerdärför bifall till motionerna So276 (c) yrkandena 1 och 2, So279(fp) yrkandena 1 och 3, So319 (s), So336 (fp) yrkande 9 ochSo525 (fp) yrkande 5.ÖppenvårdsinsatserMotionernaI motion 1990/91:So276 av m.fl. (c) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts dels om alternativa vårdformer tillsamhällsvård för problemfamiljer (yrkande 4), dels om s.k.behandlingsgrupper för barn och ungdomar med särskilda behov avstödåtgärder (yrkande 5). För familjer med stora problemkrävs ett omfattande stöd från de sociala myndigheternas sida,anför motionärerna. Ett alternativ till samhällsvård är enligtmotionärerna att socialsekreterarna skriver kontrakt medproblemfamiljerna. Avsikten är att ta till vara föräldrarnaskunskap och engagemang. Motionärerna anser att sådankontraktsvård bör utvecklas ytterligare. För det begränsadeantal barn och undomar som behöver särskilda insatser avbrottsförebyggande karaktär bör behandlingsgrupper inrättas. sådan grupp skall föräldrarna samt företrädare för skola,skolhälsovård, polis och eventuellt sjukvård och fritids ingå. (Motiveringen återfinns i motion 1990/91:Ju821. )I motion 1990/91:So287 av m.fl. (m) yrkasatt hos regeringen begär förslag till lagstiftning omsociala myndigheters möjligheter att ingripa mot unga som begårbrott på sätt som anges i motionen (yrkande 4). Motionärernaanser att de sociala myndigheterna i större utsträckning måstekunna ingripa mot ungdomar, som gjort sig skyldiga till brotteller som påbörjat missbruk, även om det sker mot den ungesvilja. Det bör enligt motionärerna bli möjligt att utfärdaförbud för den unge att vistas i vissa miljöer, och den unge börkunna föreläggas att lämna urinprov för kontroll av attnarkotikamissbruket inte fortsätter. (Motiveringen återfinns imotion 1990/91:Ju827. )BakgrundEnligt 12 § socialtjänstlagen (1980:620) skallsocialnämnden verka för att barn och ungdom växer upp undertrygga och goda förhållanden. skall vidare i närasamarbete med hemmen främja en allsidig personlighetsutvecklingoch en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ungdom.Socialtjänstlagen betonar det förebyggande arbetet och attsocialnämnden bör samarbeta med andra samhällsorgan för attförsöka motverka uppkomsten av sociala problem. Isocialtjänstpropositionen (prop. 1979/80:1, del A s. 501)uttalades att sådana förebyggande åtgärder som kunde vidtasenligt den tidigare barnavårdslagen (1960:97) borde ersättas avandra stöd- och hjälpåtgärder som socialnämnden kan erbjuda denenskilde inom . Dessa åtgärder tjänar sitt syftebäst när de ges i samförstånd med föräldrarna och den unge,hette det. Den enda åtgärd som LVU borde anvisa var beredande avvård utanför den unges eget hem.I regeringens proposition 1984/85:171 om särskilda insatserinom för ungdomar i samband med missbruk ochkriminalitet m.m. lades fram förslag i syfte att förtydligasocialtjänstens ansvar för ungdomar. Förslagen avsåg bl.a. attmotverka tendenser till att i ökande utsträckning döma ungdomartill påföljd inom kriminalvården. beslut medanledning av denna proposition (SoU 1984/85:31, rskr. 356)innebar bl.a. ändringar i lagen (1980:621) med särskildabestämmelser om vård av unga (gamla LVU), så att socialnämndernakunde besluta om att den unge skall hålla regelbunden kontaktmed en särskilt utsedd kontaktperson eller delta i behandling iöppna former inom . I propositionen (s. 25)berördes frågan om nämnden skulle kunna besluta om att den ungelämnar urinprov regelbundet och på så sätt styrker sindrogfrihet. Det var, enligt föredragandens mening, stor skillnadmellan att den unge samtycker till att visa sin drogfrihet genomatt lämna urinprover och att han blir tvingad till det. Vidareanfördes att det fanns risk för att själva provtagningen kundekomma att bli alltför integritetskränkande. Mot den bakgrundenvar föredraganden inte beredd att införa bestämmelser som gavnämnden möjlighet att ställa sådana krav på den unge.Genom beslut antog en ny lag(SFS 1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (nyaLVU), som trädde i kraft . Bestämmelserna omöppenvårdstvång är i sak oförändrade i nya LVU. Enligt 22 §får socialnämnden besluta att den unge skall hålla regelbundenkontakt med en särskilt utsedd kontaktperson eller att den ungeskall delta i behandling i öppna former inom . Enförutsättning för dessa åtgärder är att det kan antas att densom är till följd av missbruk avberoendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller någotannat socialt nedbrytande beteende kommer att behöva beredasvård med stöd av lagen om beteendet fortsätter. En annanförutsättning är att det stöd eller den behandling som behövsinte kan ges den unge med samtycke av honom själv om han fyllt15 år och, om han står under någons vårdnad, av vårdnadshavaren.Den förra regeringen tillsatte som tidigare påpekats enkommitté för att göra en bred översyn av socialtjänstlagen.Tidigare behandlingI utskottsbetänkandet /90:SoU15, Vård i vissa fall avbarn och ungdomar, behandlades bl.a. en motion (m) med sammalydelse som den nu aktuella motion So287 (m). att genom en satsning på förebyggande arbete ochmetodutveckling minskar socialnämndernas behov av att användatvång. De åtgärder, t.ex. förmaning och varning samtföreskrifter för den unge, vilka var möjliga enligtbarnavårdslagen hade långt innan barnavårdslagen upphörde attgälla kommit att sakna praktisk betydelse, uttalade utskottetvidare och ansåg att de i propositionen föreslagna möjligheternatill förebyggande åtgärder enligt LVU fick anses varatillräckliga. De då aktuella motionerna avstyrktes medhänvisning härtill (res. följde utskottet.Hösten 1990 behandlade utskottet åter motioner som motsvararde nu aktuella, bl.a. en motion (c) om nya vårdformer somalternativ till samhällsvård. Utskottet (1990/91:SoU7)avstyrkte motionerna med hänvisning till den pågåendeutredningen om de allmännas insatser vid brott av unga (betr.vissa öppenvårdsinsatser res. m, betr. alternativa vårdformerres. fp, c).Som ovan nämnts beslutade den dåvarande regeringen förra åretatt tillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté för attutvärdera nuvarande regelsystem för unga lagöverträdare samtlämna förslag till i vilka former och på vilket sätt detallmänna bör ingripa när ungdomar, som har fyllt 15år, begår brott (dir. 1990:53). Huvuduppgiften skall vara attundersöka om den nuvarande fördelningen av uppgifter mellansocialtjänsten och rättsväsendet är väl avvägd när det gällerunga lagöverträdare och om samordningen mellan myndigheterna kanförbättras. Enligt sina direktiv skall kommittén också kunnaöverväga olika reaktionsformer, exempelvis av det slag som mannyligen beslutat inleda en försöksverksamhet med i (s.k.ungdomskontrakt). Ett sådant kontrakt skall enligt den danskamodellen skrivas under av den unge, hans föräldrar samt polisenoch de sociala myndigheterna. Kontraktet innebär att den ungeskall avhålla sig från brott och förplikta sig att delta i olikaaktiviteter.Utskottets bedömningUtskottet anser att inte nu bör föregripa kommandeåtgärder från regeringen i dessa frågor. Utskottet avstyrkerdärför motionerna So276 (c) yrkandena 4 och 5 och motion So287(m) yrkande 4.UngdomsmottagningarMotionernaI motion 1990/91:So424 av m.fl. (c) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om vikten av att den försämrade ekonomiskasituationen i kommuner och landsting inte leder till attungdomsmottagningarnas verksamhet äventyras (yrkande 1).Motionärerna hänvisar till ungdomsmottagningarnas betydelse fördet HIV-förebyggande arbetet.I motion 1990/91:So428 av m.fl. (fp) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ungdomsmottagningar (yrkande 3). Enligtmotionärerna är dagens höga aborttal ett tecken på attsamhällets abortförebyggande insatser är otillräckliga. Det ärdärför särskilt viktigt att ungdomsmottagningarna bevaras ochfår erforderliga resurser.I motion 1990/91:So451 av m.fl. (m) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om etablering av fler ungdomsmottagningar, ävenmed organisationer och stiftelser som ansvariga (yrkande 3).Ungdomsmottagningarna är enligt motionärerna en mycket viktigresurs i det abortförebyggande arbetet. Även sådana mottagningarsom startas och drivs av organisationer och stiftelser börstödjas av det offentliga.BakgrundSocialstyrelsen har utarbetat ett förslag till program förabortförebyggande åtgärder där målgrupper, förslag tillåtgärder, innehåll och metoder i upplysningen diskuteras motbakgrund av utvecklingen (1990:39). I rapportenframhålls bl.a. ungdomsmottagningarnas roll i det abort- ochSTD-förebyggande arbetet (STD = sexually transmitted diseases,sexuellt överförbara sjukdomar). uttalar ocksåen avsikt att med ta upp en diskussion omatt ett utvecklingsbidrag bör införas med syftet att stimuleraabortförebyggande arbete och hitta nya metoder i arbetet med attnå specifika målgrupper.För att få mer kunskap om hälso- och sjukvårdshuvudmännensarbete för att bekämpa sexuellt överförbara sjukdomar men ocksåi syfte att minska antalet aborter har isamverkan med genomfört en enkät som besvaratsav samtliga hälso- och sjukvårdshuvudmän. fanns totalt 117ungdomsmottagningar och 11 var under uppbyggnad. Det enda länsom saknade ungdomsmottagning var län.Socialstyrelsen har i sitt arbete med att utvärderasocialtjänstlagstiftningens tillämpning, det s.k.REBUS-projektet, även behandlat ungdomsmottagningarna ochframhållit att dessas verksamhet är viktig och bör stödjas.Tidigare behandlingI samband med 1990/budgetberedning behandlades ettmotionsyrkande om statsbidrag till ungdomsmottagningar(betänkande 1989/90:SoU17 s. 72). I betänkandet framhöllutskottet vikten av att de särskilda ungdomsmottagningarnasverksamhet stärks och byggs ut. För att nå ett gott resultat iarbetet med att förebygga spridning av könssjukdomar och abortbland ungdomarna behövdes enligt utskottet samverkande insatserfrån samhällets olika organ. Utskottet delade motionärernasuppfattning att det är stora fördelar med särskildaungdomsmottagningar med en bred kompetens hos personalen och medett arbetssätt inriktat på en helhetssyn på ungdomarna och derasproblem. Utskottet var dock inte berett att ställa sig bakomkravet på ett särskilt statsbidrag för att stimulera utbyggnadenav de särskilda ungdomsmottagningarna och avstyrkte därför dendå aktuella motionen. följde utskottet (res. mp).I betänkandet 1990/91:SoU4 behandlade utskottet utförligtmotioner om abortförebyggande arbete och om bl.a.ungdomsmottagningar. Utskottet framhöll bl.a. att detabortförebyggande arbetet måste bedrivas aktivt. Kommuner ochlandsting måste noga analysera behovet av åtgärder för attåstadkomma en minskning av aborterna och avsätta resurser fördetta arbete. Ungdomarna är en mycket viktig grupp att nå i detabortförebyggande arbetet, uttalade utskottet. I likhet medmotionärerna och i dess abortförebyggandeprogram ville utskottet framhålla ungdomsmottagningarnas roll.Mottagningarna hade enligt utskottet visat sig kunna nåungdomarna och få dem att ta itu med problemen. Det fanns enligtutskottet anledning att även betona att arbetet med attförebygga de sexuellt överförbara sjukdomarna har ett närasamband med det abortförebyggande arbetet. Utskottet ansåg detangeläget att handlingsprogram med dessomfattande förslag till abortförebyggande insatser verkligenkunde föras ut i praktiskt arbete i landstingen. Utskottetförutsatte att regeringen snabbt skulle pröva de förslag ihandlingsprogrammet som förutsatte regeringens medverkan. anfört gavs regeringen till känna.Utskottets bedömningUtskottet anser att regeringens åtgärder för att stimuleraabortförebyggande arbete bör avvaktas.