bet · GE01SfU16 · 1991-05-14 00:00:00 — Genom deändrade bidragsregler, främst vid anslutning tillföretagshälsovården, som regeringen föreslår i proposition1990/91:140 finns det anledning att räkna med att också alltfler små arbetsgivare kommer att vara anslutna till sådanhälsovård. Företagshälsovården kommer även i övrigt att få roll i rehabiliteringsarbetet. Små arbetsgivare kommersåledes att få ansvar för rehabiliteringen av de anställda, menen arbetsgivare med få anställda torde däremot i regel habegränsade möjligheter att erbjuda en anställd andraarbetsuppgifter inom företaget.Även om arbetsgivarens ansvar är klart definierat måste manräkna med att en arbetsgivare inte alltid kommer att fullgörasina åligganden. Det kan också förekomma fall då arbetsgivaren,t.ex. på grund av att han inte får tillgång till uppgifter omvad som förorsakar den anställdes arbetsoförmåga, inte kan göraen fullständig rehabiliteringsutredning. I dessa fall blir detförsäkringskassan som får ta över ansvaret för attrehabiliteringsbehovet utreds och rehabiliteringsåtgärder vidtasresp. att utredningen kompletteras. Utskottet anser att detfinns skäl att överväga om arbetsgivaren i de fall han intefullgjort vad som rimligen kan begäras av honom skall kunnaåläggas att betala kostnaden för den rehabiliteringsutredningsom gör i arbetsgivarens ställe. Regeringenbör närmare utreda denna fråga. Genom en sådan form av åläggandemotverkas risken för att arbetsgivaren lastar överutredningskostnaden på . Vidare fårarbetsgivarens och ansvar en tydligareavgränsning. bör ge regeringen detta till känna.Därigenom får motionerna Sf47 yrkande 3 och Sf49 yrkande 1 ansestillgodosedda. Utskottet avstyrker däremot bifall tillmotionerna Sf46 yrkande 5 och Sf50 yrkande 1.Enligt regeringens förslag skall arbetsgivarensrehabiliteringsutredning göras i samråd med den anställde. Imotion Sf49 yrkande 2 betonar motionärerna integritetsfrågornaoch anser bl.a. att information om orsakerna till sjukfrånvaronfår lämnas till arbetsgivaren endast med den försäkradessamtycke. Utskottet vill därför framhålla följande.Arbetsgivaren har i regel inte uppgift om vilken diagnoseller sjukdomsorsak som gör att en anställd har nedsattarbetsförmåga. Även vid införande av sjuklön enligt proposition1990/91:181 är avsikten att intyg som arbetstagaren företer förarbetsgivaren inte skall innehålla närmare uppgift om sjukdomen.Först när sjuklöneperioden avslutats och den enskilde göranspråk på ersättning från AFL med anledning av sjukdomsfalletskall ett intyg om arbetsförmågans nedsättning med närmareuppgift om sjukdomen överlämnas till . Isjuklönepropositionen anförs dock att en komplikation kan uppståi detta sammanhang på rehabiliteringsområdet. Ett ökatarbetsgivaransvar för de anställdas rehabilitering ocharbetsmiljö kan naturligtvis ge bättre resultat om arbetsgivarenkänner till orsaken till den anställdes sjukfrånvaro. En sådankunskap kan ibland vara en förutsättning för att adekvataåtgärder skall kunna vidtas för att förbättra arbetsmiljön ochför att hjälpa den anställde tillbaka i arbete. Isjuklönepropositionen anges vidare att på vissa avtalsområdenmedger kollektivavtal redan nu att arbetsgivaren får del av denanställdes diagnos vid sjukfrånvaro. Det bör mot denna bakgrundäven i fortsättningen vara möjligt att via kollektivavtal somträffats eller godkänts på förbundsnivå göra avsteg frånlagregleringen och låta arbetsgivaren få rätt att ta del avdiagnosuppgifter angående sina anställda när detta bedöms sombehövligt som ett inslag i arbetet medarbetsmiljöförbättringar och rehabilitering inom företaget.Enligt sjuklönepropositionen måste en sådan rätt givetvisförenas med regler om tystnadsplikt, och det föreslås atttystnadsplikt skall gälla i arbetsgivarenspersonaladministrativa verksamhet med avseende på uppgifter omarbetstagarens hälsotillstånd eller personliga förhållanden iövrigt som har lämnats i t.ex. intyg av läkare. Utskottet villäven nämna att i proposition 1990/91:140 föreslås en utvidgningav tystnadsplikten för dem som deltar i arbetsanpassnings- ochrehabiliteringsverksamhet till att gälla även om skyddskommittéinte finns på arbetsstället. Utskottet anser i likhet med vadsom anförs i nu behandlad proposition att arbetsgivaren skallkunna få information från om orsaken tillsjukfrånvaron, t.ex. sjukdomsdiagnos, enbart med denförsäkrades samtycke. Något uttalande från sida idenna fråga med anledning av motion Sf49 yrkande 2 är såledesinte påkallat.För att rehabiliteringsarbetet skall ge bra resultatförutsätts att utredning och plan görs i samförstånd med denförsäkrade. Det måste därför anses självklart att den försäkradepå sätt som föreslås i motion Sf47 yrkande 1 kan låta sigbiträdas eller företrädas av någon facklig förtroendeman om hanså önskar. Den försäkrade måste dock också själv medverka irehabiliteringsarbetet. Med detta uttalande får motionen ansestillgodosedd.Försäkringskassan kommer att med det nya förslaget fortfarandeha kvar ansvaret för alla försäkrade när det gäller att se tillatt rehabiliteringsbehov klarläggs och åtgärder vidtas. 1 § AFL bör anges att också den som på grund avåldersgränsen inte är inskriven i försäkringskassa omfattas avbestämmelserna om rehabilitering. ansvargäller alla rehabiliteringsåtgärder som är avsedda attåterställa en försäkrads arbetsförmåga. Försäkringskassansansvar är således inte begränsat till arbetslivsinriktadeåtgärder. En annan sak är att en försäkrad endast kan få den100-procentiga rehabiliteringsersättningen vidarbetslivsinriktade åtgärder. Utskottet kommer i följandeavsnitt att försöka närmare avgränsa vilka åtgärder som skallkunna ge rätt till rehabiliteringsersättning. Hälso- ochsjukvården, kommunerna, arbetsmarknadsmyndigheterna m.fl. hardock också rehabiliteringsansvar inom sina områden. Vad gällerarbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder anges ipropositionen att försäkringskassorna har ett ansvar för attsådana kommer till stånd för de personer som innehar enanställning eller annat förvärvsarbete, medanarbetsmarknadsmyndigheternas ansvar främst bör avse sjukapersoner som är arbetslösa och vänder sig tillarbetsförmedlingen. Denna gränsdragning gäller det ekonomiskaansvaret för de särskilda rehabiliteringsåtgärderna. Däremotskall arbetsmarknadsmyndigheterna självfallet biståförsäkringskassorna med sin kompetens när det exempelvis gälleratt finna lämpliga arbetsuppgifter och anställning för den sompå grund av arbetshinder inte kan återgå till sitt gamla arbete.En förutsättning för att rehabiliteringen skall bli effektivär enligt utskottets mening bl.a. att handläggningen skersnabbt. Utskottet vill därför liksom i motion Sf46 yrkande 1understryka vikten av att hanteringen av rehabiliteringsärendenvid försäkringskassorna inte formaliseras. I propositionen angesockså att samarbetet mellan olika ansvariga inom området ienskilda ärenden i allt väsentligt bör ske genom att handläggareoch andra hos de rehabiliteringsansvariga samarbetar medvarandra direkt. Att låta samarbete i enskilda ärenden ske genomsärskilda samarbetsorgan skulle enligt propositionen medföraalltför stor risk för byråkratisering och tidsspillan.Beträffande försäkringskassornas möjligheter att bedriva etteffektivt rehabiliteringsarbete vill utskottet nämna att enligtkompletteringspropositionen (prop. 1990/91:150) behöverresurserna för försäkringskassornas arbete med rehabiliteringförstärkas med 2000 årsarbetare. Kassorna föreslås därförunder /92 få behålla de resurser som kan frigörasgenom sjuklönereformen. Något tillkännagivande med anledning avmotion Sf46 yrkande 1 är således inte erforderligt.För att rehabiliteringsbehovet skall kunna klarläggas på ettså tidigt stadium som möjligt föreslås i propositionen attarbetsgivaren, om det inte framstår som obehövligt, skallpåbörja en rehabiliteringsutredning när en anställd helt ellerdelvis varit frånvarande från sitt arbete . Rehabiliteringsutredning skall ocksåpåbörjas när en anställds arbete ofta har avbrutits av kortaresjukperioder eller när en anställd begär det. I motion Sf46(yrkande 2) anges att det blir alltför stelt och byråkratiskt omrehabiliteringsutredning generellt skall göras efter fyraveckor. I stället bör läkaren redan från början på läkarintyget,t.ex. genom en kryssmarkering, ange om rehabiliteringsbehovföreligger (yrkande 3), och rehabiliteringsutredningen bör istället göras efter åtta veckors sjukskrivning (yrkande 4).Enligt utskottets mening bör man ta till vara möjligheten attså tidigt som möjligt få en signal om att rehabiliteringsbehovföreligger. Särskilt för försäkrade som har många korta sjukfallmåste det vara av stor betydelse om läkaren redan vid förstasjukskrivningstillfället kan markera om han bedömer attrehabiliteringsbehov föreligger. Härigenom markeras också attläkarens uppgifter är till för att utgöra underlag förförsäkringskassans bedömning av arbetsförmågans nedsättning ochden försäkrades rätt till sjukpenning. Utskottet anser attriksförsäkringsverket bör beakta detta vid utformningen av nyablanketter. Något tillkännagivande till regeringen med anledningav motion Sf46 yrkande 3 behövs emellertid inte.Utskottet anser det också viktigt att arbetsgivarensrehabiliteringsutredning påbörjas så snabbt som möjligt. Vissaerfarenheter tyder på att det bör vara möjligt attefter ta ställning till om rehabiliteringsbehovföreligger. Som exempel kan nämnas att inom det s.k.Trelleborgsprojektet togs kontakt med de försäkrade m.fl. 15--30dagar efter sjukanmälningsdagen, och en bedömning ochprioritering ansågs oftast kunna göras utifrån insamlatmaterial. Utskottet tillstyrker därför regeringens förslag omnär rehabiliteringsutredningen i de olika fallen skall påbörjas.Utskottet noterar därvid att rehabiliteringsutredningen skalltillställas frånsjukanmälningsdagen eller motsvarande och att utredning endastskall göras om det inte anses obehövligt i det enskilda fallet.Utskottet avstyrker således bifall till motion Sf46 yrkandena 2och 4.I motion Sf49 yrkande 14 anförs att kvinnornas hela situationbör beaktas i rehabiliteringsarbetet. Utskottet vill medanledning härav uttala att det för en effektiv rehabilitering ärviktigt att om möjligt alltid beakta den försäkrades helasituation. Kvinnornas situation i arbetslivet kommer dock,enligt vad som anges i proposition 1990/91:140, att ifortsättningen uppmärksammas mer än vad som sker. Någotuttalande från sida med anledning av motionen börinte göras.De kroniskt sjukas och handikappades situation tas upp imotion Sf47 yrkande 2. Enligt utskottets mening bör de nuföreliggande förslagen om rehabilitering inte leda till attdessa gruppers situation på arbetsmarknaden försvåras. Utskottetförutsätter emellertid att man vid den uppföljning av effekternaav rehabiliteringsverksamheten som skall ske även belysereventuella sådana effekter. Utskottet anser inte att motionenbör föranleda någon åtgärd.Den fråga som tas upp i motion Sf49 yrkande 15 om drogmissbrukberörs i proposition 1990/91:140. Där anges att arbetsgivarensansvar har sin tyngdpunkt i yrkesinriktad rehabilitering ochsådana åtgärder som kan vidtas på arbetsplatsen. Åtgärder somkan ingå i en yrkesinriktad rehabilitering kan även gälla mergenerella psykosociala insatser såväl för den drabbade som förövriga på arbetsplatsen, attitydpåverkan, kamratstöd etc. Ipropositionen anges vidare att ansvaret för den socialarehabiliteringen i första hand ligger på kommunernassocialtjänst och följaktligen i princip faller utanförföretagshälsovårdens ansvarsområde. Vissa sådana insatser ärdock tämligen vanliga även inom företagshälsovården. gälla program och aktiviteter för att motverka olika slagav missbruk. Departementschefen anser att det i vissa fall kanvara av ett stort värde att sådana aktiviteter knyts tillarbetsplatsen. Men framför allt bör företagshälsovården kunna haen förmedlande roll och hjälpa den enskilde att få del av olikasociala rehabiliteringsinsatser hos rätt instans. mening är motion Sf49 yrkande 15 tillgodosedd med vadsålunda anförts.I motion Sf49 yrkande 10 tas upp frågan om gränsen mellanyrkesinspektionens och tillsynsroll.Utskottet vill därför erinra om att det i propositionen angesatt det genom arbetsmiljölagens tillsyns- och sanktionssystemkommer att finnas en lämplig ordning för bevakning av attåliggandena i lagstiftningen efterlevs. Vidare anges att om detframkommer att arbetsgivaren försummar sitt ansvar enligt AFLför rehabilitering i enskilda fall kan det vara skäl att väckafrågan om arbetsgivarens organisation för anpassning ochrehabilitering är tillfredsställande. bör isådana situationer kunna överväga lämpliga åtgärder enligtarbetsmiljölagen. Även i proposition 1990/91:140 behandlasfrågor om yrkesinspektionens tillsyn. Här anges att dennatillsyn skall avse arbetsmiljön och rehabiliteringsverksamheteni dess helhet, inte enskilda rehabiliteringsärenden.Inspektionen kan ingripa om arbetsmiljön behöver åtgärdas föratt, enligt kraven i arbetsmiljölagen, anpassas efter en enskildarbetstagares behov. Vid tillsynen av rehabiliteringsarbetet ärdet yrkesinspektionens uppgift att se till att det finns ettorganiserat arbete, rutiner, resurser m.m. Underlag för sådanainspektioner bör inhämtas från ocharbetsförmedlingen. Kassan kommer också att veta i vilkenutsträckning rehabiliteringsutredningar görs och om de uppfyllerde kvalitetskrav man kan ställa på sådana utredningar.Arbetsförmedlingen kan bedöma om personalomsättningen ärovanligt hög, vilket kan vara en annan varningssignal om bristeri arbetsmiljö och rehabilitering. Vid en samlad genomgång avverksamheten från olika utgångspunkter kan brister som tidigare"fallit mellan stolarna" lättare upptäckas. Utskottetkonstaterar att någon begränsning av yrkesinspektionenstillsynsansvar således inte är avsedd, och fårinte heller något tillsynsansvar annat än i enskildarehabiliteringsärenden. Någon åtgärd med anledning avmotion Sf49 yrkande 10 är således inte påkallad.Beträffande de motioner som väckts anser utskottet att flertalet av dem får anses ihuvudsak tillgodosedda genom det förslag till effektivarerehabilitering som regeringen nu lagt fram och det förslag tilllagfäst sjuklön som regeringen lagt fram i proposition1990/91:181. Detta gäller motionerna Sf320 yrkande 6, Sf343yrkande 1, Sf352 yrkande 1 och Sf355 yrkandena 1 och 4.Utskottet avstyrker däremot bifall till motion Sf267 yrkande 5angående betydelsen av en allmän obligatorisksjukvårdsförsäkring. Motionsyrkanden om införande av en sådanförsäkring har tidigare avslagit (se senast1990/91:SfU7, rskr. 94).Ersättning under rehabiliteringPropositionenI propositionen föreslås att en särskildrehabiliteringsersättning bestående av rehabiliteringspenningoch särskilt bidrag införs. Ersättningen skall finansieras påsamma sätt som sjukförsäkringsförmånerna. Kostnaderna förrehabiliteringsersättningen har för första halvåret 1992beräknats till 325 milj.kr. Rehabiliteringspenningen skall täckaden inkomstförlust som uppstår när en försäkrad deltar i enarbetslivsinriktad rehabilitering, medan det särskilda bidragetskall täcka vissa kostnader, i samband med rehabiliteringent.ex. för vissa kursavgifter och resor. En förutsättning förrätt till ersättning är att rehabiliteringsåtgärderna ingår i enav upprättad rehabiliteringsplan. Denförsäkrade skall också själv ansöka om rehabiliteringsersättninghos försäkringskassan.Rehabiliteringspenning skall utgöra av densjukpenninggrundande inkomsten. För den som beviljatsförtidspension eller sjukbidrag beräknasrehabiliteringspenningen på summan av pensionsförmånerna.Rehabiliteringspenning utges som hel, tre fjärdedels, halv elleren fjärdedels förmån.Regeringen framhåller att försäkringskassorna genom den100-procentiga ersättningsformen får ett instrument för attbryta utslagningsprocessen redan i ett tidigt skede.Departementschefen anför dock att de långa handläggningstidernai arbetsskadeärenden har visat sig vara rehabiliteringshindrandepå så sätt att det varit svårt att motivera den enskilde attåtergå i arbete innan prövning av arbetsskadan blivit gjord. Ensamordning av sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna är enligthennes mening av mycket stor betydelse för ett framgångsriktrehabiliteringsarbete. Regeringen har klartdeklarerat sin avsikt att genomföra en sådan samordning.Samordningen av sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna får dockstörre konsekvenser för de avtalsförsäkringar som tecknats avparterna än vad som kunnat förutses. LO, TCO och SAF haruttryckt önskemål om ytterligare tid för förberedelser ochförhandlingar och departementschefen finner därför attsamordningen bör senareläggas. Hon har för avsikt atttillsammans med arbetsmarknadens parter i en beredning klarläggafördelningen av åtagandena gentemot de arbetsskadade mellansamhället och parterna.I propositionen anges att syftet med en rehabiliteringsåtgärdsom ger rätt till rehabiliteringsersättning skall vara attförkorta sjukdomstid, att helt eller delvis förebygga attsjukdom leder till nedsatt arbetsförmåga eller att helt ellerdelvis häva en befintlig nedsättning av arbetsförmågan. Derehabiliteringsåtgärder som kan berättiga tillrehabiliteringsersättning skall vara arbetslivsinriktade ochvara sådana att de förutsätter en aktiv medverkan från denförsäkrades sida. Mot denna bakgrund bör tid under vilken denförsäkrade genomgår enbart medicinsk behandling eller medicinskrehabilitering inte berättiga till rehabiliteringsersättning.Inkomstbortfallet bör ersättas genomsjukpenning. Deltagande i viss medicinsk behandling, t.ex.sjukgymnastik, under tid som arbetslivsinriktad rehabiliteringpågår bör dock inte utesluta att rehabiliteringsersättning kanutges.I propositionen anges också att rehabiliteringspenningen skallkunna utges under hela den tid som den försäkrade deltar iaktiva rehabiliteringsåtgärder. Tid då den försäkrade väntar påatt få genomgå rehabilitering omfattas således inte. Omrehabiliteringen av något skäl måste avbrytas, upphör ocksårätten till rehabiliteringsersättning. Rehabiliteringspenningenbör dock få behållas vid kortvarig ledighet för enskildangelägenhet av vikt eller ledighet enligt särskildaföreskrifter på grund av uppehåll i rehabiliteringen.Vidare anförs i propositionen att olika slag av utbildningingår bland rehabiliteringsåtgärderna. kansjukpenning med stöd av 3 kap. 8 § andra stycket AFL betalasunder studier. Genom utveckling av praxis har allt längre ochallt mera omfattande utbildningar kommit att bedrivas medersättning i form av sjukpenning. Departementschefen påpekar attriksförsäkringsverket har efterlyst skärpningar ochförtydliganden angående utnyttjandet av sjukpenning i sambandmed utbildning. har också i enrevisionspromemoria framhållit att en begränsning börövervägas så att sjukpenning endast skall kunna utges , t.ex. längst två terminer. Departementschefeninstämmer till stora delar i vad ochriksrevisionsverket har anfört och anser att vissa klarläggandenoch skärpningar nu är på sin plats. I propositionen föreslås attrehabiliteringsersättning i samband med utbildning skall kunnautges efter i princip samma regler som gäller enligt 3 och 4 §§förordningen (1987:406) om arbetsmarknadsutbildning. Dettainnebär att utbildningen skall avse yrkesutbildning,allmänteoretisk eller orienterande utbildning som är ennödvändig förberedelse för yrkesutbildning eller orienterandeutbildning i datateknik för personer med bristfällig ellerföråldrad skolutbildning. En utbildning som kan finansieras medstudiestöd enligt avdelning B i bilaga tillstudiestödsförordningen (1973:418) eller därmed jämförligutbildning bör kunna ge rätt till rehabiliteringsersättningendast om den omfattar högst . Utbildningen börinte få vara en fortsättning eller avslutning på en tidigarepåbörjad eftergymnasial utbildning och inte heller få vara endel i en längre sammanhållen eftergymnasial utbildning. Däremotbör inte så som i arbetsmarknadsutbildningen en begränsninggöras till enbart utbildning som är inriktad mot sysselsättningi näringslivet. Departementschefen erinrar om att en särskildutredare har tillkallats (dir. 1990:2) för att utreda vuxnasmöjligheter att finansiera studier på grundskole- ochgymnasieskolenivå (finvuxutredningen). Enligt direktiven skallutredaren bl.a. belysa samordningen mellan studiemedel,vuxenstudiestöd, utbildningsbidrag och sjukförmåner. Arbetet börenligt direktiven vara slutfört . Enligtdepartementschefen skall den nu föreslagna lösningen förpersoner som genomgår utbildning som ett led i en rehabiliteringomprövas i samband med ställningstagande till finvuxutredningensförslag på den här punkten.Regeringen föreslår vidare att rehabiliteringsersättning somregel bör utges under längst från den tidpunktrehabiliteringen startar. Om synnerliga skäl föreligger, t.ex.om en rehabilitering beräknas vara avslutad och dåförväntas leda till ett arbete, bör denna gräns kunnaöverskridas. I propositionen understryks vikten av attförsäkringskassan gör återkommande avstämningar av attrehabiliteringen fortlöper i enlighet med den plan som harupprättats. Vid avvikelser får ställning tas till omförändringar i planen kan vara motiverade eller omrehabiliteringen mot bakgrund av de dittillsvarande resultatenbör avbrytas. skall därvid bl.a. göra enbedömning av vilka insatser som är ekonomiskt möjliga. Vidareframhålls att regeringens förslag inte avser att avlastaarbetsgivarna den skyldighet de har att genomföra åtgärderenligt arbetsmiljölagen eller annan lag och författning.Enligt förslaget bör rehabiliteringsersättning kunna utgeslängst t.o.m. månaden före den då den försäkrade fyller 65 år.I propositionen anförs dessutom att tid medrehabiliteringsersättning inte skall anses som arbetad tid inomarbetslöshetsförsäkringen utan endast som s.k. överhoppningsbartid vid beräkning av ramtiden.MotionerVillkoren för rätt till rehabiliteringsersättning tas upp imotion Sf49 av m.fl. Motionärerna anför attindividens medverkan i rehabiliteringsarbetet är av avgörandebetydelse för att rehabiliteringen skall vara effektiv.Rehabiliteringen måste också upplevas som en frivillig åtgärdsom företas för den enskildes bästa. Motionärerna begär därför iyrkande 4 avslag på regeringens förslag om attrehabiliteringsersättningen skall kunna dras in eller sättasned om den försäkrade inte medverkar i utredningen m.m.Motionärerna begär vidare (yrkande 11) avslag på förslaget attrehabiliteringsersättning skall kunna utges fram till den månadman fyller . Enligt motionärerna tyder erfarenheter på attvinsten med rehabiliterande åtgärder så nära i tiden förepensionen är mycket dålig. Åtgärderna upplevs dessutom som fögameningsfulla av den enskilde. I de flesta fall berorsjukskrivningarna i åldrarna på utslitningssymtom.Motionärerna anser därför att rehabiliteringsersättning endastskall kunna utgå till den månad man fyller . I motionenanförs också att rehabiliteringsersättningen inte skallöverstiga lönen vid arbete. Rehabiliteringspenningen bör därförreduceras med de eventuella ersättningar som utges genom avtal.Motionärerna begär i yrkande 12 ett tillkännagivande om detta.Förslaget att rehabiliteringsersättning i princip bara skallkunna utges har föranlett två motionsyrkanden. Imotion Sf47 (yrkande 4) anför Margó och Jan-OlofRagnarsson att rehabilitering i många fall är alldelesför . Erfarenheten visar att det inte är ovanligt attmänniskor som är i behov av rehabilitering och byte avarbetsuppgifter har en dålig skolunderbyggnad. För attarbetsrehabiliteringen skall kunna fungera tillfredsställandebehövs det då även komplettering i vissa grundläggandebaskunskaper. Motionärerna anser att rehabiliteringsersättningdärför skall kunna utges om särskildaskäl föreligger. och begär i motionSf48 att det inte skall anges någon längsta tid under vilkenrehabiliteringsersättning får utges.