bet · GE01AU11 · 1991-03-07 00:00:00 — Tendenser till överskott på arbetssökande kommer att synasinom lantbruks- och skogsarbete, transportarbete, administrativt ochkommersiellt arbete m.m.I början av februari 1991 presenterades rapporten påarbetsmarknaden (SOU 1991:13), i vilken löneförhandlingsutredningen läggerfram vissa förslag angående det svenska förhandlingssystemet. Bakgrunden tillutredningen är bl.a. att arbetsmarknadskonflikterna har ökat och attlöneökningstakten i varit för hög i jämförelse med vårakonkurrentländer. Utredningens förslag till åtgärder innebär en förstärktmedlingsorganisation, bildande av ett ekonomiskt råd samt framtagande av enjämförbar lönestatistik för hela arbetsmarknaden m.m. Betänkandet bereds förnärvarande inom . Bl.a. remitteras rapporten till berördaparter. Remisstiden går ut den 20 juni.OECDs bedömning på arbetsmarknadsområdet (1990/91 Economic SurveysSweden) är att den svenska arbetsmarknaden är en av de mer effektiva inomOECD-området. Detta kan innebära, enligt OECDs bedömare, attinflationsbekämpningen åtföljs av en måttlig ökning av arbetslösheten.Otvivelaktigt, slutar , är det en fördel att går in i denna fasfrån en mycket hög nivå i realinkomster och levnadsstandard samt en lågarbetslöshetsnivå. Detta underlättar de nödvändiga åtgärderna.Förutsättningar för arbetsmarknadspolitikenPropositionenKonjunkturutvecklingen kännetecknas enligt propositionen av snabb inflation,ett kapacitetsutnyttjande som från en rekordhög nivå under första kvartalet1990 successivt minskat, en dämpning av arbetskraftsefterfrågan, en försvagningav den svenska exporten samt avtagande tillväxttakt i ekonomin. Enligtpropositionen måste den svenska ekonomins pris- och lönekostnadsutvecklingbrytas för att välfärd och sysselsättning skall kunna värnas på ett beståendesätt.Sveriges arbetsmarknadspolitik har varit framgångsrik ijämförelse med andra länders, som visserligen fått ner inflationstakten men påbekostnad av en hög arbetslöshet. väg har varit att satsa resursernapå aktiva arbetsmarknadsåtgärder för att rusta arbetskraften och för attunderlätta arbetsmarknadens funktionsförmåga. I många europeiska länder harresurserna i stället gått till passiviserande inkomststöd.Arbete åt alla skall allt framgent vara arbetsmarknadspolitikens främstarättesnöre enligt propositionen. Det gäller att undvika en inlåsning iarbetslöshet, en tillvänjning till passivitet och bidragstänkande. Emellertidkan inte arbetsmarknadspolitiken i sig garantera full sysselsättning om intetillväxten i ekonomin kan hållas tillräckligt hög.Lönebildningen är avgörande för möjligheterna att begränsa inflationen, ochett stabiliseringsavtal måste därför snabbt komma till stånd.Arbetsmarknadsparternas del av ansvaret för ekonomin och för arbetsmarknadensfunktion och utveckling måste återställas. Detta innebär att lönebildningenmåste reformeras.Mot den bakgrund som ovan redovisats i fråga om ökande varsel om uppsägningaroch ökande arbetslöshetstal måste beredskapen höjas hosarbetsmarknadsmyndigheterna . Med hänsyn till attavtalsrörelsen för inte är slutförd och till krisen i Mellersta Östernär utvecklingen på arbetsmarknaden under det kommande budgetåret svår attbedöma. Det kan därför komma att finnas anledning att omprövaomfattningen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna för nästa budgetår.MotionernaEnligt moderata samlingspartiets kommittémotion A266 ger regeringen enrealistisk bild av utvecklingen men visar oförmåga att angripa de strukturellaproblemen i den svenska ekonomin. Den tidigare bristen på arbetskraft och denstarka expansionen inom den icke-utlandskonkurrerande sektorn har varitstarkt pådrivande i de senaste årens snabba löneutveckling. Denna har medverkattill en alltför hög inflationstakt, förlorade marknadsandelar och stigandeunderskott i bytesbalansen. Regeringens olika brandkårsutryckningar innebär attstabiliteten och långsiktigheten offras gång på gång. Motionärerna serlönebildningen som en form av prisbildning på en marknad. Efter statsmakternasbedömning av det samhällsekonomiska löneutrymmet är lönebildningen en uppgiftför parterna, som bör ta det fulla ansvaret för konsekvenserna i form avarbetslöshet, konkurser etc.I liberalernas kommittémotion A223 framhålls att problemenmed höga pris- och kostnadsökningar m.m. har dolts av en osedvanligt långinternationell högkonjunktur. Ansvaret för den akuta krisen vilar på regeringenoch inte på arbetsmarknadens parter. De höga lönekostnadsökningarna är intefrämst en följd av träffade löneavtal utan av den allmänna överhettningen påarbetsmarknaden. avvisar tanken på en partiell lagstiftning isamband med stabiliseringsavtalet. Enligt motionärerna får arbetslöshet aldrigvara ett medel i den ekonomiska politiken, eftersom detta skulle innebäraslöseri med såväl mänskliga som ekonomiska resurser.Centern anser i motion A208 att konjunkturbilden med arbetskraftsbristoch löneglidning i storstadsregionerna och lågt kapacitetsutnyttjande på andrahåll inte beaktats i regeringens ekonomiska politik. I stället har den fördapolitiken förstärkt de regionala obalanserna. Löneutvecklingen måste nu växlasner för att motverka arbetslöshet. Arbetsmarknadens parter har ett stort ansvaratt sluta avtal som förstärker konkurrensförmågan. slår vakt om denfulla sysselsättningen, varvid kortsiktiga arbetsmarknadspolitiska åtgärderinte är tillräckliga. För en långsiktig trygghet krävs att industrin ochsärskilt småföretagen är mer konkurrenskraftiga.I kommittémotion A248 anförs att regeringens fortsattahögervridning innebär en stor fara för ökad arbetslöshet, varvidinflationsbekämpningen är överordnad sysselsättningsmålet om arbete åt alla.Syftet enligt motionärerna är att med arbetslöshetsinstrumentet begränsalöneökningar och höja vinsterna.Utskottets övervägandenUtskottet vill anföra följande om förutsättningarna förarbetsmarknadspolitiken. I finansplanen i årets budgetproposition (prop.1990/91:100 bil. 1) framhålls att det centrala stabiliseringspolitiskaproblemet är inflationen. Inflationen innebär att den fulla sysselsättningenhotas. Utskottet delar regeringens bedömning att det i längden inte är möjligtatt trygga sysselsättningen i en ekonomi med prisstegringar, som är snabbare äni omvärlden. Full sysselsättning -- arbete åt alla -- förutsätter en sundekonomisk utveckling. Därvid måste inflationen varaktigt nedbringas.I proposition 1990/91:87 om näringspolitik för tillväxt lägger regeringenfram olika förslag för att öka den ekonomiska tillväxten i landet genomatt underlätta näringslivets utveckling och strukturomvandling. Bl.a. föreslåsåtgärder för att öka tillgången på väl utbildad arbetskraft, skapa bättrekommunikationer och infrastruktur, utveckla de affärsdrivande verken, få tillstånd effektivare marknader samt en förnyelse av företagsamheten.Finansutskottet har i sitt betänkande FiU20 behandlat den ekonomiskapolitiken. Enligt finansutskottet har den svenska ekonomin -- med sitt starkautlandsberoende -- nu kommit in i en lågkonjunktur. Om finansplanens alternativ2 realiseras leder utvecklingen till en recession . Dennautveckling kan innebära en arbetslöshet på . Ialternativ 1 med en från samhällsekonomisk synpunkt mer fördelaktig pris- ochlöneutveckling blir den ekonomiska utvecklingen intelika negativ, och den snabba ökningen i arbetslöshet uteblir. Finansutskottetvill i likhet med finansministern understryka att arbetet med att stabiliseraekonomin måste fullföljas med kraft. En nedväxling från inflationslöner tillreallöner måste ovillkorligen komma till stånd. För att försvarasysselsättningen, vilket måste vara centralt för den ekonomiska politiken,krävs att politiken med all kraft inriktas på att varaktigt nedbringainflationen så att konkurrenskraften kan återställas.Utskottet vidhåller sin tidigare redovisade uppfattning att detövergripande målet för arbetsmarknadspolitiken är arbete åt alla. Arbetslöshetsom ett medel i den ekonomiska politiken måste enligt utskottets uppfattningbestämt avvisas med hänsyn till mänskliga, sociala och ekonomiska aspekter.Alldeles särskilt viktigt är att förhindra att långtidsarbetslöshet får fästepå arbetsmarknaden. Långtidsarbetslöshetens nedbrytande effekter för denenskilda kan aldrig accepteras enligt utskottet. Dess konsekvenser församhället på är dessutom förödande.Mot bakgrund av utvecklingen på såväl det nationella som det internationellaplanet följs läget och utsikterna på arbetsmarknaden mycket uppmärksamt avarbetsmarknadsutskottet. Enligt utskottets uppfattning är förutsättningen fören fortsatt framgångsrik arbetsmarknadspolitik en framgångsrik ekonomiskpolitik. Regeringens förslag om inriktning av den ekonomiska politiken syftartill full sysselsättning, ekonomisk tillväxt, stabila priser, rättvisfördelning, regional balans och god miljö. Initiativ för att dämpalöneökningstakten, reformera lönebildningen samt öka tillväxten i näringslivethar utskottet redogjort för. Arbetsmarknadspolitiken är ett viktigtkompletterande instrument för att förverkliga det övergripande målet för denekonomiska politiken om full sysselsättning. Genom en fortsatt utveckling avarbetsmarknadspolitiken i riktning mot utbudsstimulerande ochtillväxtbefrämjande åtgärder tillsammans med en reformering avlönebildningssystemet ges enligt utskottet förutsättningar för att kunna värnaom välfärd och full sysselsättning.Arbetsmarknaden under det kommande budgetåret är svår attbedöma; i likhet med propositionen (se ovan) anser utskottet att det kan kommaatt finnas anledning att ompröva omfattningen av dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna för nästa budgetår.Med det anförda avstyrker utskottet motionerna A208 (c), A223 (fp), A248 (v)och A266 (m) i nu behandlade delar.Arbetsmarknadspolitikens inriktningPropositionenI propositionen framhålls att arbetsmarknadspolitiken måste inriktas mot attmaximalt utnyttja den öppna arbetsmarknadens möjligheter och fortsätta denutbudsinriktade politiken. Genom att underlätta arbetsmarknadens funktionssättkan stora samhällsekonomiska vinster göras. Företagens produktionsviljautnyttjas och människors önskan att arbeta tas till vara.För det kommande budgetåret föreslås följande riktlinjer gälla:Arbetslinjen skall hävdas, vilket innebär att aktiva arbetsmarknadspolitiskaåtgärder som arbetsmarknadsutbildning och rörlighetsstimulanser skalltillgripas före sysselsättningsskapande åtgärder.Utsatta grupper som flyktingar och andra invandrare, arbetshandikappade,ungdomar och långtidsarbetslösa måste särskilt uppmärksammas.Effektivt resursutnyttjande inom arbetsmarknadsverket.Insatserna för att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden skallintensifieras.Industrins och vårdens arbetskraftsbehov bör tillgodoses.För att nå dessa mål föreslås i propositionen att arbetsmarknadspolitikeninriktas mot fortsatt utbudsinriktad politik. Därvid skall förmedlingsinsatser,förstärkning av arbetsmarknadsutbildningen liksom av jobb-sökar-aktiviteternasärskilt prioriteras (se nedan). Beredskapsarbeten bör användas restriktivt.Kontantstöd skall utnyttjas som sista utväg när inga andra åtgärder står tillbuds.I propositionen redogörs för en ny anslagskonstruktion under såväl littera B.Arbetsmarknad m.m. som littera C. Arbetslivsfrågor. Denna innebär ensammanläggning av flera befintliga anslag enligt följande:1. De nuvarande anslagen B2. Arbetsmarknadsservice, B3.Arbetsmarknadsutbildning, B4. Kontant arbetsmarknadsstöd ochutbildningsbidrag, B5. Sysselsättningsskapande åtgärder och B6. Statsbidragtill inskolningsplatser läggs ihop till ett anslag för arbetsmarknadspolitiskaåtgärder. (I följande avsnitt redovisas vissa andra ändringar i fråga omkontant arbetsmarknadsstöd och utbildningsbidrag.)2. De nuvarande anslagen C6. Särskilda åtgärder för arbetsanpassning ochsysselsättning, C7. Lönebidrag för förtidspensionerade och C8. Statsbidragtill skyddat arbete hos offentliga arbetsgivare samt strukturstödet tillbyggarbetsmarknaden (en delpost inom anslaget B5.Sysselsättningsskapande åtgärder) läggs ihop till ett anslag för särskildaåtgärder för handikappade.De nya anslagen bör vara reservationsanslag. En dylik omläggning avanslagsstrukturen medför enligt propositionen en stor frihet förarbetsförmedlingen att i varje situation välja den lämpligaste åtgärden för enarbetssökande. Denna ökade frihet i medelsutnyttjandet för arbetsmarknadsverketmåste kombineras med krav på löpande uppföljning och avrapporteringtill . Vidare aviseras i propositionen ett kommandeförslag om tillsättning av en utvärderingsgrupp.MotionernaI moderata samlingspartiets kommittémotion A266 anförs att en fungerandearbetsmarknad kräver en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring, en välfungerande arbetsförmedling med fristående arbetsförmedlingar som komplementtill den statliga samt en geografiskt och yrkesmässigt rörlig arbetsmarknad.Vidare bör den framtida ledningsfunktionen och verksamheten inomarbetsmarknadsverket utredas. Det är enligt motionärerna viktigt att statligaorgan får kompetenta styrelser men det är likaledes viktigt att de intedomineras av partsintressenter. Förändringsprocessen inom verket måste ledatill en mindre men effektivare organisation. Den nya anslagskonstruktionen ärpositiv men ställer stora krav på uppföljning. Med hänsyn till att miljö- ochkulturvård kan räkna med regelbundna arbetsmarknadspolitiska medelbör regeringen återkomma till med en redovisning av konsekvenserna avden förändrade budgetprocessen.Folkpartiet liberalerna anser i motion A223 att arbetsmarknadspolitikensuppgift som smörjmedel på arbetsmarknaden innebär att de viktigaste medlen ärarbetsförmedling, rörlighetsstimulanser samt utbildningsinsatser.Beredskapsarbete och kontantstöd kommer i sista hand. Geografisk men främstyrkesmässig rörlighet bör stimuleras. Den nya anslagsstrukturen är positiv menbör följas upp såväl inom AMS som av . Utvecklingenbeträffande AMS regelorienterade arbetssätt bör noga följas av regeringen.Enligt mening i motion A208 måste större uppmärksamhet riktasmot de lokala arbetsmarknaderna. Genom att följa utvecklingen på de lokala ochregionala arbetsmarknaderna kan statsmakterna sätta in åtgärder där de bästbehövs. Beredskapsarbeten bör användas restriktivt. godtar den nyaanslagsstrukturen. Decentraliseringen inom arbetsmarknadsverket bör gå vidaremed hänsyn till den kompetensuppbyggnad som skett vid de lokalaarbetsförmedlingarna. AMS centralt och länsarbetsnämnderna kan minska med 500tjänster.Vänsterpartiet anser i motion A248 att inriktningen måste vara enekonomisk politik för arbete åt alla. Arbetsmarknadsutbildningen bör vara endel av samhällets vuxenutbildning och ha funktionen att stödja dem som har densvagaste ställningen på arbetsmarknaden. Vidare är det nödvändigt att användaberedskapsarbeten och generella ekonomiska stimulansåtgärder på ett offensivtsätt för att förhindra arbetslöshet. AMUs och AMS verksamhet bör ändras ienlighet härmed.I motion A221 begär och (båda s) etttillkännagivande om en allmän sysselsättningsgaranti. En sådan garanti skullege utrymme för rörlighet men inte för långtidsarbetslöshet. Såväl tillväxt- ochstabiliseringspolitiska som fördelningspolitiska skäl talar för en sådanreform.Margareta m.fl. (s) förordar i motion A252 en friare användning avarbetsmarknadspolitiska resurser, t.ex. rekryteringsstöd. Vidare ansermotionärerna att regeringen bör ta initiativ för att öka samarbetet mellankommunförbundet och arbetsmarknadsverket i syfte att få fram flerberedskapsarbeten inom kommunerna.Utskottets övervägandenUtskottet konstaterar att utvecklingen under större delen av påflera sätt, inte minst ur arbetsmarknadssynpunkt, varit gynnsam för . Deobalanser i ekonomin som bl.a. finansutskottet pekar på i sitt nyligenframlagda betänkande FiU20 samt den vikande internationella konjunkturen göremellertid att arbetsmarknadsutsikterna för det kommande budgetåret är sämre änför de senaste åren.Utskottet har i föregående avsnitt ställt sig bakom målet om fullsysselsättning -- arbete åt alla. I fråga om medlen att uppnå detta målförordar utskottet den inriktning av arbetsmarknadspolitiken som regeringenföreslagit i propositionen. Detta innebär en utbudsinriktad politik som iförsta hand skall inriktas på en effektiv arbetsförmedling, ytterligareförstärkning av arbetsmarknadsutbildningen samtsärskild uppmärksamhet på de svaga gruppernas situation. Regeringens förslag omen kraftig satsning på jobb-sökar-aktiviteter hälsas med tillfredsställelse avutskottet. Om utvecklingen på arbetsmarknaden så kräver måste även detraditionella arbetsmarknadspolitiska åtgärderna, t.ex. beredskapsarbeten,sättas in. Som utskottet ser situationen har det ovan behandladestabiliseringsavtalet en avgörande inverkan på utvecklingen avarbetslöshetstalen och därmed även på utnyttjandet av de olikaarbetsmarknadspolitiska medlen. Motionsuppfattningen om arbetsmarknadspolitikensom smörjmedel på arbetsmarknaden har utskottet inget att invända mot.Utskottet vill dock lägga till att arbetsmarknadspolitiken har funktioner bådesom smörjmedel och drivmedel.Utskottet konstaterar att den aviserade propositionen omarbetsmiljö och rehabilitering kommer att ta upp frågor om minskad utslagninggenom att fler människor kan återgå till arbetslivet. Utskottet har tidigaretagit upp frånvarons betydelse för det totala arbetskraftsutbudet (se t.ex.1988/89:AU11). I detta betänkande har utskottet uttalat att utöver den"positiva" frånvaron för föräldraledighet, studier m.m. föreligger en ökandesjukfrånvaro, som inger oro. Utskottet kan nu konstatera att sjuktalet (antalersatta sjukpenningdagar per försäkrad och år), som successivt har ökat från18,, minskade till 24,5dagar. Hur sjukfrånvaron påverkas av olika faktorer som hälsan, arbetsmiljön,sjukersättningens storlek och utformning samt arbetslösheten har studerats avbl.a. I publikationen "RFV anser, 1990:5, Särskildrapport till regeringen om ohälsan och insatser mot den" rapporteras att detsedan länge finns ett känt negativt samband mellan arbetslöshet ochsjukfrånvaro, dvs. att sjukfrånvaron minskar när arbetslösheten ökar ochtvärtom. Den minskade arbetslösheten --1988 beräknas enligtrapporten ha ökat sjuktalet med 1,8--3,6 dagar.Nyligen påbörjade utredningar som kan komma att få betydelse förarbetsmarknaden är utredningen av vissa frågor rörandearbetslöshetsförsäkringen samt utredningen om flexibla arbetstider m.m. I denförra (Dir. 1990:69) är uppgiften att utvärdera det nya finansieringssystem förarbetslöshetsförsäkringen som infördes vid ingången av . Vidare skallutredaren analysera konsekvenserna av och föreslå former för en höjning avegenavgiften i arbetslöshetsförsäkringen. Utredningsuppdraget bör redovisassenast . (Dir. 1991:7) innebärutredning av semesterlönegrundande frågor samt en undersökning huruvida merflexibla regler för arbetstid och semester bör införas i svensk lagstiftning.I slutet av februari lade regeringen fram en proposition påjämställdhetsområdet. Regeringen föreslår en ny jämställdhetslag, som siktartill att förbättra främst kvinnornas villkor i arbetslivet, en utredning omlöneskillnader mellan kvinnor och män m.fl. åtgärder.Utskottet kan konstatera att liberalerna redovisar en syn påarbetsmarknadspolitikens inriktning som i stort sett överensstämmer medutskottets uppfattning. förslag att statsmakterna regionalt ochlokalt skall sätta in åtgärder där de bäst behövs ligger helt i linje medutskottets mening. De arbetsmarknadspolitiska resurserna ochåtgärdsutformningen har -- såsom också anförs i propositionen -- en klarregionalpolitisk profil.Flera av de åtgärder som efterlyses i motionerna har enligt utskottetsuppfattning redan initierats. Inte minst gäller detta beträffande kraven påeffektivisering inom arbetsmarknadsverket, den framtida uppföljningen av dennya anslagsstrukturen och förslaget om en friare användning av dearbetsmarknadspolitiska resurserna. Beträffande ledningsfunktionen iarbetsmarknadsverkets styrelse vill utskottet redovisa sin principiellauppfattning att det är ändamålsenligt att parterna på arbetsmarknaden ärföreträdda i verkets styrelse. Utskottet beklagar därför SAFs beslut attutträda ur arbetsmarknadsverkets styrelse.Utskottet avvisar den inriktning av arbetsmarknadspolitiken somvänsterpartiet för fram. I likhet med finansutskottet anser utskottet attgenerella efterfrågestimulanser inte kan vara rätt åtgärd om man vill undvikanya inflationstendenser.Inte heller förslaget i motion A221 om en allmän sysselsättningsgaranti ärenligt utskottets uppfattning en åtgärd som leder till den nödvändigaomorienteringen bort från en inflationsekonomi. Arbetsmarknadsutbildning ochåtgärder som främjar geografisk och yrkesmässig rörlighet förefaller utskottetvara mera adekvata medel för att försäkra sig om välfärd och fullsysselsättning.Sammanfattningsvis ställer sig utskottet bakom den inriktning avarbetsmarknadspolitiken som tas upp i budgetpropositionen. De i sammanhangetbehandlade motionerna avstyrks i aktuella delar.FinansieringsprinciperStatsbidragen till arbetslöshetsförsäkringen betalas inte av anslagsmedelutan med arbetsgivaravgifter och finansieringsavgifter frånarbetslöshetskassorna. Däremot täcks statens kostnader för kontantarbetsmarknadsstöd (KAS) och utbildningsbidrag helt via anslag på statsbudgetensedan år 1988. I propositionen föreslås vissa förändringar i dettafinansieringssystem.Enligt propositionen bör fortsättningsvis såväl statsbidraget till de erkändaarbetslöshetskassorna som KAS finansieras på samma sätt, dvs. via den del avarbetsgivaravgifterna som benämns arbetsmarknadsavgiften och uppgår till2,av löneunderlaget. En bakgrund är att arbetslöshetsförsäkringensbetydelse som stödform har ökat , medan KAS har fått enalltmer marginell betydelse.Vidare föreslås i propositionen att utbildningsbidragen vidarbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering avseende de personersom uppfyller medlems- och arbetsvillkoren i arbetslöshetsförsäkringslagenfinansieras på samma sätt, dvs. Kassamedlemmar somdeltar i arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering erhållerutbildningbidrag med samma belopp som arbetslöshetsersättningen. Därför bördessa utbildningsbidrag finansieras i samma ordning somarbetslöshetsersättningen, vilket medför minskad belastning på statsbudgeten.De nämnda förslagen kräver ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter.Enligt moderata samlingspartiet i kommittémotion A267 börarbetsmarknadsavgiften finansiera alla utbildningsbidrag oavsett om mottagarenuppfyller arbetslöshetsförsäkringens krav eller ej. Det finns inte någonanledning att göra skillnad mellan dessa mottagare. Regeringsförslaget ärologiskt, menar motionärerna, eftersom förslag läggs att KAS skallfinansieras från arbetsmarknadsavgiften.Centern godtar i motion A208 att KAS och statsbidragen till de erkändaarbetslöshetskassorna finansieras på samma sätt. Däremot vill att ävenandra aktiva insatser för att förhindra öppen arbetslöshet, bl.a. närings- ochregionalpolitiska satsningar, skall delfinansieras via arbetsmarknadsavgiften.Vad gäller finansieringsprinciperna för arbetslöshetsförsäkring, KAS ochutbildningsbidrag vill utskottet anföra följande. infördes ett nyttsystem för arbetslöshetsersättning och kontantstöd (prop. 1973:56, InU 23,rskr. Till skillnad från tidigare föreslogs att även arbetsgivarna skullebli skyldiga att bidra till finansieringen av arbetslöshetsskyddet. Som motivanges att de försäkrades sysselsättningssituation på ett avgörande sättpåverkas av arbetsgivarnas dispositioner samt att starka skäl talar för ensamordnad finansiering av den frivilliga försäkringen och det kontantaarbetsmarknadsstödet. Beträffande finansieringen av arbetsmarknadsutbildninginkl. utbildningsbidrag anförde dåvarande inrikesutskottet (InU 1975:14) attdet är rimligt att de som efterfrågar utbildad arbetskraft åläggs att betalaåtminstone en del av utbildningskostnaderna.Enligt utskottets uppfattning är de angivna motiveringarna alltjämt i storutsträckning giltiga.