bet · GF01LU6 · 1991-11-12 00:00:00 — I den här delen är det mycket angeläget med en upprensning och ettklargörande. Förslagsvis bör endast sådana förmåner som kan ersättas medkontanter, om arbetstagaren avstår från förmånen, komma ifråga.Förvaltarens disposition av personalenLiknande fall av "missbruk" i samband med konkursförvaltarens överlåtelse avbolag har förekommit i . En försäljning som den beskrivs imotionen kan också få andra negativa konsekvenser än de som nämns där. Bl afinns det risk för att ett "osunt" konkurrensförhållande uppstår.Ett ex: En restaurang försätts i konkurs. Konkursförvaltaren driver till attbörja med företaget vidare med samma personal men har för avsikt att överlåtarestaurangen till delar av personalen (2--3 st.). Formellt sker en överlåtelsenär köparnas uppsägningstid närmar sig slutet. Under den tiden -- längst sexmånader -- kan man driva restaurangen med lägre omkostnader än andrarestauranger därför att lönegarantin betalar lönerna. Det finns följaktligenutrymme för att sänka priset på en normallunch från t ex till . Pådet sättet kan man -- i värsta fall -- driva ett annat restaurangföretag tillgalgen. Exemplet kan appliceras på andra branscher. Det har t o m hänt attkonkursförvaltaren krävt att få överlåta ett bolag till delar avpersonalstyrkan på det villkoret att lönegarantin skall gälla . Förvaltarna menar bl a att lönegarantin har en stark socialprägel och det ligger i både individens och samhällets intresse att det finnssysselsättning. Vilken institution som betalar ut understödet torde varalikgiltigt.Lagen om statlig lönegaranti i konkurs har funnits . har endast marginella justeringar gjorts. Bl a saknas alltjämt regler somberör internationella rättsförhållanden. Ärenden som tenderar att bli alltvanligare.Sammanfattningsvis vill jag understryka angelägenheten i att helaregelsystemet som styr lönegarantin blir föremål för en fullständigöversyn.Kronofogdemyndigheten i länVäsentlig andelKFM tillstyrker motionsförslaget på av motionärerna anförda skäl.Andra näringsidkareStyrelseuppdrag i ideell förening/stiftelse bör jämställas med ägarintresse.Ordinarie ledamot i förenings/stiftelses styrelse bör vara utesluten frånförmånsrätt för lönefordringar i konkurs.Den förmånsberättigade fordringenI denna del vill KFM gå betydligt längre vid en översyn avlönegarantilagstiftningen än vad motionärerna föreslagit.Av 12 § Fml framgår att arbetstagare har rätt till lön och annan ersättningpå grund av sin anställning som inte förfallit till betalning tidigare än ettår innan konkursansökan gjordes samt semesterersättning för löpande och närmastföregående två år.KFM anser tidsperioderna för långa, vilket också kan fresta vissa mindreseriösa företagare till missbruk.Förmånsrätten borde begränsas för lön och till löpande samtnärmast föregående års semesterersättning.Därjämte borde arbetstagaren/hans fackliga organisation som förutsättning förnämnda förmånsrätt vara skyldiga att inom viss , förslagsvistre--fyra mån, inleda åtgärder för att få ut sina fordringar mot den försumligearbetsgivaren.Det är otillfredsställande att -- som allt oftare förekommer -- särskiltbland närstående och inom vissa "mindre seriösa företag" krav på ett--två årsinnestående lön och två--semesterersättningar åberopas i konkurs. Somregel kan arbetstagaren inte lämna en nöjaktig förklaring till varför han intetagit ut sin lön eller än mindre varför han inte genom sin fackligaorganisation vidtagit några åtgärder mot arbetsgivaren. I många fall kanuppenbart missbruk av lönegarantin misstänkas.I samband med lönegarantibeslut har även uppmärksammats de många gångerbetydande övertidsersättningar arbetstagare begär från den statligalönegarantin. Förfallna övertidsersättningar bör begränsas till i vart fall demaximala tillåtna enligt arbetstidslagen för de olika fackligaorganisationerna.I fråga om uppsägningstiden vill KFM uppmärksamma att det på sina håll påsenare tid förekommit att arbetstagare med kort uppsägningstid åberopat sexmånaders uppsägningstid. I en del av dessa fall har det varit fråga om mindrefamiljeföretag med förhållandet arbetsgivare/arbetstagare inomnärståendekretsen. KFM anser att den "skäliga uppsägningstiden" enligtförmånsrättslagen inte bör överskrida de ianställningsskyddslagen stadgade uppsägningstiderna. Under inga förhållandenborde längre uppsägningstider än i anställningsskyddslagen stadgade få åberopasmed mindre än att en formell förhandling skett med arbetstagares fackligaorganisation.KFM vill även uppmärksamma att det ibland förekommer fall där näringsidkarelägger ned sin verksamhet utan att säga upp sina anställda. Den anställdeförhåller sig passiv och vidtar inga åtgärder och kontaktar inte heller sinfackliga organisation. av 6--12 mån går företagaren i konkurs somregel efter ansökan från staten som skatteborgenär. I konkursen ställer deanställda krav på såväl lön som uppsägningslön. kan det här varafråga om betydande lönefordringar och uppsägningslöner, eftersomuppsägningstiden börjar löpa först sedan konkursförvaltaren vidtagit åtgärderför uppsägning.Även i detta fall borde en åtstramning ske. Med en begränsning av tiden ochkrav på ett aktivt handlande från den anställde/hans fackliga organisation somovan föreslagits, skulle en avsevärd förbättring kunna åstadkommas.I motionen föreslås, att vissa typer av förmåner borde upphöra bl a på grundav att dessa inte kan anses motiverade ur social synvinkel. Till förmånerna hari motionen upptagits bl a fri bil och fri bensin. Förslaget är välmotiverat ochKFM vill i denna del sträcka sig så långt att alla förmåner underuppsägningstid utom lön under lagstadgad uppsägningstid samt semesterersättningför sådan lön utmönstras från lönegarantilagstiftningen och förmånsrätten ikonkurs.Konkursförvaltarens disposition av personalenKFM anser inte att nuvarande lagstiftning ger konkursförvaltare möjlighet attutnyttja personalen i konkursbolaget till arbete annat än i konkursbolaget. Ejheller anser KFM att den lönegarantiberättigade personalen får utnyttjas tillövertidsarbete inom lönegarantins ram. Övertidsarbete under uppsägningstid ärmassafordran. Skulle mot förmodan förvaltare ha olika tillämpningar på dessapunkter bör ett förtydligande ske antingen i konkurslagen eller iförmånsrättslagen.KFM vill slutligen framhålla att arbetstagare väl är i behov av ett starktskydd för sina lönefordringar i konkurs. Nuvarande lagstiftning är dock i härav KFM berörda avseenden för generös och ger mindre seriösa möjligheter attutnyttja skyddslagstiftningen på ett mindre önskvärt sätt.Antalet konkurser och därmed även lönegarantiärenden ökar kraftigt.Handläggningen är i många fall tidsödande och komplicerad. I ett län somNorrbotten blir kontakterna KFM, konkursförvaltare, den fackliga organisationenoch den anställde tidsödande och betungande. Utbetalningarna kanförsenas och belastningen på hovrätten ökar.En allsidig översyn av lagstiftningen i syfte att förenkla regelsystemet ärnödvändigt. Handläggningen av lönegarantiärenden måste effektiviseras, antaletbesvärsmål minskas och KFM:s möjligheter till en fortlöpande samordning avsåväl handläggning som utbetalning underlättas.Kronofogdemyndigheten i i (KFM-S) delar motionärernasuppfattning att vissa inskränkningar av de förmånsberättigade fordringarna ärönskvärda. Beträffande fordringar på övertidsersättning borde de i motionenberörda problemen lösas genom särskild reglering. De förslag som i övrigtbehandlas i motionen är inte av sådant slag att de medför några förenklingareller rationaliseringar i KFM-S verksamhet. Myndigheten anser inte heller attde kritiserade bestämmelserna i övrigt vållar sådana problem vid handläggningenatt det finns skäl att vidta förändringar i enlighet med vad som anförts imotionen.AllmäntLönegarantiprövningen har vuxit i omfattning. Varje förslagsom innebär förenklingar ses därför av de handläggande myndigheterna medsärskild tillfredsställelse. De olägenheter som den nuvarande lagstiftningenger upphov till kan i huvudsak skyllas på det förhållandet att lönefordringar ikonkurs har en svag förmånsrättslig ställning. Skulle lönefordringarna fåutdelning i konkurs före företagshypoteksfordringar och skattefordringar skullekonkursborgenärerna ha ett helt annat intresse av attlönegarantiutbetalningarna hålls på en rimlig och för avvecklingsresultatetgynnsam nivå. Denna fråga har aktualiserats gång efter annan utan att den harkommit närmare sin lösning såvitt KFM-S har sig bekant.Men även med nu gällande förmånsrättsregler är det möjligt att begränsalönegarantiutbetalningarna för att motverka den lockelse till missbruk somsystemet utövar på mindre nogräknade personer till följd av de högaersättningsbeloppen.Lönegarantilagstiftningen är socialt betingad och skall vara ett ekonomisktskyddsnät för löntagarna. Vid lagens tillkomst hade man normalinkomsttagaren iåtanke. Utvecklingen har gått därhän att många lönegarantiborgenärer ärhöginkomsttagare. Visserligen finns det en beloppsgräns men inte sällan betalasstora belopp ut i enskilda ärenden till följd av att lönegarantilagen ärkopplad till det arbetsrättsliga regelsystemet. Lönegarantilagstiftningenssociala karaktär borde istället medföra att en koppling görs tillsjukförsäkrings- och arbetslöshetslagstiftningen med de begränsningar somgäller vid utbetalning av sådana ersättningar. Problemen med s k fringebenefits skulle därmed upphöra eftersom de endast skulle bli beaktade i den månde ingick i det sjukpenninggrundande löneunderlaget. Det kan också ifrågasättasom rätten till lönegaranti skall kopplas till förmånsrättslagens regler omförmånsberättigade lönefordringar som medger förmånsrätt för förfallnalönefordringar upp till före konkursansökningsdagen. Förslagsvis vara en rimlig tidrymd utan att den sociala skyddsaspekten trädsför när.Om lönegarantin konstruerades som ett försäkringsskydd med ett visstmaximibelopp skulle lönegarantihandläggningen förenklas avsevärt.Minskat personalbehov för kronofogdemyndigheterna och minskadeutbetalningsbelopp skulle kunna bli följden utan att någon försämring sker förflertalet löneborgenärer i konkurserna.Avsnittet Väsentlig andelMotionenSom anförs i motionen har det i lagmotiven inte preciserats vad som ärväsentlig andel. () har i sitt beslut NJA 1983 s 716 anförtatt en andel i de flesta fall får betraktas som väsentlig om aktierna är såfördelade att arbetstagaren med hjälp av sitt (och närståendes) aktieinnehavallmänt sett får antas ha påtagliga möjligheter att driva igenom sin vilja påbolagsstämman. I motionen ges genom olika typfall exempel på möjligheter attgenom en lämplig disposition av aktieinnehavet utesluta att någon aktieägareskall anses ha väsentlig andel. För att komma till rätta med problemenifrågasätts om inte kravet på väsentlig andel och väsentligt inflytandeborde ersättas med antingen väsentlig andel eller väsentligtinflytande.MyndighetenDe beskrivna typfallen är välkända för lönegarantihandläggarna vid KFM-S. Medskäl kan frågan ställas om det är rimligt att i sådana fall delägare skall haförmånsrätt. finns -- som påpekas i motionen -- inga andra anställda änjust aktieägarna som i princip arbetar för egen räkning. En aktiestock fördeladpå tre personer med envar aktieinnehav torde enligt allmän uppfattninginnebära att envar anses ha väsentlig andel. Men enligt HD:s beslut så är detinte fallet. Just genom aktiefördelningen har ingen den maktposition som enligtHD är förutsättningen för att ha en väsentlig andel.Likväl bör man enligt KFM-S mening vid bedömningen av motionärernas förslagnoggrant väga olika skyddsintressen mot varandra. Motionärernas resonemangsynes till viss del bygga på att ägare vidtar aktiedispositioner i uppsåt attbli berättigade till lönegarantimedel och att ett sådant förfarande skullekunna stoppas genom en ändring av kriterierna. Det förekommer helt klart sådanafall där resultaten inte blir rimliga från lönegarantisynpunkt. Men samtidigtkan konstateras att det stora flertalet lönegarantiärenden inte döljer någotmissbruk. En ändring av kriterierna skulle ibland kunna få negativa, eller ivart fall diskutabla effekter. I motionen tas som exempel och argument för enlagändring upp ett fall där en hustru arbetar i den aktieägande mannens bolagdär mannen haft inflytandet. I detta fall kan man ställa sig frågan varimissbruket bestått eller varför hon inte skulle få lönegaranti. Om hon utförtett rejält arbete framstår det inte som rimligt att enbart mannens aktieinnehavoch bolagskonstruktionen skulle diskvalificera hustrun.Som ytterligare exempel kan tas ett bolag med tre delägare med vardera 33procents aktieinnehav. Bolaget har drivit framgångsrikverksamhet med ett tjugotal anställda. En kris uppstår och bolaget går ikonkurs. I detta fall föreligger enligt KFM-S mening inte några särskilda skälför en ändring av gällande kriterier och praxis. Man kan ändra exemplet på såsätt att de tre ägarna ensamma arbetar i bolaget och att detta gått i konkurskort tid efter starten. I detta fall kunde däremot en ändring av kriteriernaframstå som meningsfull. KFM-S har med dessa exempel velat peka på demotstridiga intressen som kan finnas. Förändringar för att komma till rätta medavarter i ett relativt sett litet antal fall i den totala lönegarantimängdenbör inte ske om dessa medför negativa konsekvenser för berättigade intressen.Bland skälen i propositionen 1970 nr 142 mot att låta rekvisitet väsentligtinflytande vara tillräckligt uppgavs att det kunde uppstå svårigheter att i ettkritiskt läge få behålla eller nyanställa en person med väsentligt inflytande.Dessa skäl är lika aktuella . Ett krisdrabbat företag måste ha möjligheteratt både behålla och knyta duktiga personer till sig.Vid en samhällsekonomisk värdering måste de berörda intressena väga tyngre änett i och för sig berättigat skyddsintresse mot visst missbruk. Uppenbartmissbruk kan stoppas genom tillämpning av bestämmelserna i 5 kap. 2 §konkurslagen (KL). Vid KFM-S har många avslagsbeslut jämlikt 5:2 konkurslagenmeddelats vilka i de flesta fall stått sig i hovrätten. Mot en verkställandedirektör kan under vissa förutsättningar avslagsbeslut även meddelas jämliktandra stycket i anförda lagrum jämfört med 4 kap 3 § KL.KFM-S anser sammanfattningsvis att man skall behålla kravet på ekonomisktintresse i bolaget för den som skall uteslutas från betalningsrätt. Myndighetenanser att en avvägning även i övrigt mellan olika intressen ger till resultatatt nuvarande kriterier bör behållas.Avsnittet Den förmånsberättigade fordringenI detta hänseende ansluter sig KFM-S helt till vad som anförs och föreslås imotionen. Vad gäller fordringar på övertidsersättning som inarbetats underuppsägningstid anser myndigheten att därmed sammanhängande i motionen närmareberörda problem borde bli föremål för särskild reglering. Det är här fråga omfördelningsproblematik mellan allmänna och särskilda förmånsrätter. Fall kaninträffa där det för att bringa konkursen till ett bra ekonomiskt slut äroundgängligen nödvändigt med övertidsarbeten o dyl. Myndigheten går intenärmare in på olika alternativ för en sådan reglering.Avsnittet Konkursförvaltarens disposition av personalenKFM-S kan inte helt ansluta sig till vad som anförs i motionen. I motionentas som exempel upp att köpare av bl a varulager och inventarier vill hyrapersonalen som lyfter lönegarantiersättning moterläggande av marknadsmässiga löner och sociala avgifter. Tanken bakomkonstruktionen skulle, enligt motionärerna, vara att lönegaranti skall utgåtill arbetstagarna . Det må så vara. Men kankonstateras att pengar just genom denna konstruktion flyter in till konkursboetatt fördelas på det allmänna konkursboet; något som annars inte skulle ske. Imotionen vidgas exemplet vidare till att avse två konkursbolag men i övrigt medsamma förutsättningar. Effekten blir densamma. Även här flyter pengar in tillkonkursboet och slutresultatet blir bättre. Att inte tillåta detta skullestrida mot borgenärskollektivets berättigade krav på bästa ekonomiska resultati den allmänna delen av konkursen. Endast fall där arbetskraften ställs tillförfogande utan vederlag skall vara förbjudna.Sveriges industriförbundFörbundet har inte till sig fått redovisat några erfarenheter angåendeförekomsten av missbruk av de aktuella reglerna. Det är emellertid i fleraavseenden allvarligt om sådant missbruk förekommer. För det första medförmissbruket förluster både för samhället och för övriga borgenärer, exempelvisleverantörer med oprioriterade fordringar. För det andra kan alltför generösalönegarantiregler leda till att bolag försätts i konkurs "i onödan", i syfteatt de anställda skall komma i åtnjutande av lönegarantin.Förbundet tillstyrker därför att bestämmelserna om arbetstagareslönefordringar i konkurs blir föremål för en översyn. Härvid bör övervägas omdenna översyn kan ske inom ramen för någon av de pågående utredningarna ominsolvens- och konkursfrågor.Företagarnas riksorganisationVad avser arbetstagares lönefordringar i konkurs och därvid gällandelagstiftning noterar organisationen att det är svårt att utforma enlagstiftning som beaktar varje tänkbart enskilt fall. Vi anser att lagstiftarnai detta fall måste låta rättspraxis avgöra, när lönegarantin skall utgå ellerej.Organisationen finner också, att praxis fortfarande byggs på vad gällerifrågavarande lagstiftning. Organisationen föreslår därför, att någon åtgärd idenna fråga inte bör vidtagas.TCOMotionärerna har uppmärksammat brister i regelsystemet vid konkurs enligtföljande.Begreppet "väsentlig andel" i 12 § förmånsrättsordningen har sägermotionärerna fått en olycklig tolkning. Om tre aktieägare äger vardera entredjedel av aktiekapitalet utan att vara närstående till varandra är de inteundantagna från förmånsrätt. Om två arbetstagare äger aktierna med 60 %respektive anses inte minoritetsdelägaren ha väsentlig andel. Om tvåaktieägare haft vardera är rättsläget osäkert. I detinte ovanliga fallet att endast två makar är anställda får hustrun oftalönegaranti på grund av att det varit omöjligt att utreda de verkligaförhållandena i fråga om inflytande. Ser man till problemet urhandläggningssynpunkt är det ofta svårt att fastställa vem som har varitaktieägare och vilka andelstal varje aktieägare haft dåobeståndet inträtt. I motionen anförs exempel på att en man, hans hustru ochfyra söner lyckats få lönegaranti i ett antal konkurser där de en i tagetuppträtt som styrelse och övriga familjemedlemmar officiellt inte haft någotinflytande.Motionärerna föreslår att det inte bör krävas såväl väsentlig andel somväsentligt inflytande för att man skall vara undantagen förmånsrätt. Det skallalltså räcka med antingen eller.TCO kan inte acceptera motionärernas förslag. Visserligen förekommer detsäkert ett missbruk av lönegarantin, men såsom lönegarantiutredningenfunnit (SOU 1988:27 s. 71) torde detta missbruk vara av begränsad omfattning.TCO har medlemsförbund, som har många medlemmar i ledande ställning som, utanatt äga aktier, arbetar mycket hårt i syfte att rädda ett företagfrån konkurs. Att så att säga offra denna stora grupp för att komma åt ettveterligen mycket begränsat missbruk kan enligt TCOs uppfattning inte vararimligt.I förarbetena sägs att begreppet väsentlig andel även gäller juridisk personsom inte är näringsidkare, t ex stiftelse eller ideell förening som inte drivernågon verksamhet. Uttalandet förefaller -- sägs det i motionen -- märkligt medhänsyn till att dessa typer av juridiska personer regelmässigt inte hardelägare. Vid en kronofogdemyndighet påstås några bra fall förekommit där enförening haft ett fåtal medlemmar och där hela styrelsen varit anställd avföreningen.Om förmånsrätt inte varit åsyftad i dessa fall bör det framgå klart avlagstiftningen. Med motionärernas förslag löses emellertid frågan. Ett klartuttalande bör göras vad som gäller i fråga om ideella föreningar och liknandeorganisationer.TCO kan inte dela motionärernas uppfattning. Det missbruk motionärernaåsyftar torde inte vara omfattande. Däremot skulle med motionärernas förslag grupp arbetstagare inom organisationssverige riskera att hamna utanför detsociala skyddsnätet i händelse av en konkurs.I motionen anförs vidare att vissa fordringar är tidsödande urhandläggningssynpunkt utan att förmånsrätt för anspråket egentligen ärmotiverad ur social synpunkt. Exempel är att arbetsgivare tillhandahåller fribil och fri bensin åt arbetstagaren eller att arbetsgivaren betalar bensinenmen arbetstagaren själv håller bil. Det har -- sägs det i motionen --förekommit fall där arbetstagaren begärt ersättning för bilresa till skidsemester under uppsägningstid. Det lär också förekomma att andra änarbetstagaren utnyttjar dennes bensinkort lika väl som att andra varor änbensin inhandlas på kortet.Denna typ av fordring bör inte vara förmånsberättigad, framhålls det imotionen.Avtal om fri bil och fri bensin innebär en kostnad för arbetsgivaren och enförmån för arbetstagaren. Avtalet skiljer sig inte från andra avtal om lönereller löneförmåner. Konsekvensen av ett sådant avtal är att arbetstagaren fåren något lägre bruttolön än han eller hon skulle fått om löneförmånen inteutgick. Att särbehandla den arbetstagare, som avtalar om en viss löneförmån, iförhållande till den arbetstagare, som får hela sin lön i form av pengar, ärenligt TCOs uppfattning inte rättvist. Inte heller på denna punkt kan ettmissbruk, som veterligen inte är omfattande, motivera en social nedskärning.Ett ytterligare problem som tas upp i motionen är följande:förmånsrätt följer på fordringar på övertidsersättning som inarbetas underuppsägningstid. Sålunda kan konkursförvaltaren i fall där verksamhetenfortsätter efter konkursutbrottet beordra personalen till övertidsarbete föratt exempelvis säkerställa viss produktion eller utförsäljning av varulager.Följden härav blir att innehavare av fordran med säkerhet i företagshypotek kanfå större utdelning än vad som eljest blivit fallet medan staten bestriderkostnaden för förfarandet.I motionen föreslås att: övertid under uppsägningstid skall utgöramassafordran.Lönegarantiutredningen föreslog i sitt betänkande SOU 1988:27 attförmånsrättsordningen skulle ändras så att fordringar på produktiv lön gesbästa förmånsrätt. Förslaget avstyrktes i ett särskilt yttrande (s. 191 ff.) ivilket TCO helt instämmer. Motionärernas förslag är dock väsentligt mindrelångtgående och kan inte förväntas få samma negativa konsekvenser förarbetstagarna. TCO vill därför inte avvisa förslaget.Konkursförvaltare beordrar ibland personalen att för lönegarantimedel arbetai ett annat bolag. Ett exempel är att förvaltaren säljer varulager ochinventarier på anbud. Köparen ställer emellertid som villkor att han får hyrapersonalen av konkursboet mot erläggande avmarknadsmässiga löner och sociala avgifter. Ett annat exempel är att två bolag,A och B, försätts i konkurs varvid samma förvaltare förordnas i bådakonkurserna. Verksamheten i A läggs ned men förvaltaren lånar ut de anställda iA för att arbeta i B utan vederlag till As konkursbo. Syftet medlönegarantilagstiftningen har enligt motionärerna knappast varit attarbetstagarna skall utföra arbete för annans räkning, utan eventuellarbetsinsats har väl förutsatts skola ske förkonkursboets förkovran.Det föreslås därför i motionen att: konkursförvaltaren inte bör få användakonkursgäldenärens anställda till arbete utanför konkursboet.Detta problem är berört i SOU 1988:27 s. 165 ff. Såvitt TCO är bekant tordedet i vart fall numera vara mycket ovanligt att en konkursförvaltare spekulerarmed lönegarantimedel på ett för samhället icke önskvärt sätt. funnit torde det heller inte vara praktiskt genomförbartatt utmönstra de oacceptabla rekonstruktionsfallen i en särskild bestämmelse. Imånga fall kanske det dessutom är en förutsättning för fortsatt sysselsättningatt de anställda snabbt går över till ett övertagande företag. En ordning, ienlighet med vad motionärerna föreslår, skulle därmed kunna medföra skada försysselsättningen.