bet · GE01SfU16 · 1991-05-14 00:00:00 — Det kan även gällaåtgärder beträffande arbetsinnehåll och arbetsorganisation.Inriktningen bör vara att den anställde skall beredas fortsattarbete hos arbetsgivaren. Att se till att derehabiliteringsåtgärder som erfordras kommer till stånd närorsakerna till arbetsoförmågan finns utanför arbetsplatsen bördock vara en uppgift för . I proposition1990/91:140 behandlas vissa frågor rörande anställningsskyddetoch de krav som bör ställas på arbetsgivaren när det gällerarbetsanpassning, omplacering m.m. Där föreslås bl.a. att iarbetsmiljölagen anges att arbetsgivaren skall vara skyldig attplanera, leda och kontrollera arbetsmiljöarbetet. Bestämmelseninnefattar krav på att arbetsgivaren fortlöpande skall undersökariskerna i arbetet och genomföra de åtgärder som behövs.Försäkringskassans ansvarFörsäkringskassorna har enligt 2 kap. 11 § lagen(1962:381) om allmän försäkring (AFL) ett allmänt ansvar när detgäller rehabiliteringen. Ansvaret uttrycktes tidigare så attkassan, i de fall ersättning för sjukhusvård eller -- genomhänvisning i 3 kap. 13 § AFL -- sjukpenning hade utgetts till enförsäkrad eller då det annars förelågskälig anledning till det, skulle undersöka om det förelåg behovav åtgärder som var ägnade att förkorta sjukdomstiden eller attpå annat sätt helt eller delvis förebygga eller hävanedsättningen av den försäkrades arbetsförmåga. Omförsäkringskassan fann att en sådan åtgärd behövdes skullekassan se till att lämplig åtgärd vidtogs. Utredningar avrehabiliteringsbehov har i praktiken sällan inletts förrän enförsäkrad har varit sjukskriven . Så mycket somsex månaders sjukskrivning har varit vanligt innan en aktivhandläggning påbörjats. har därför beslutat omen ändring i 2 kap. 11 § AFL av innebörd att tidsgränsen har slopats (prop. 1990/91:51, SfU7, rskr. 94).Fr.o.m. gäller i stället attförsäkringskassan när det finns anledning till det och i denomfattning som närmare föreskriver skallundersöka behovet av rehabilitering och se till att de åtgärdersom behövs blir vidtagna.I propositionen föreslås att 2 kap. 11 § AFL upphör att gälla.I AFL bör i stället tas in ett nytt 22 kapitel med bestämmelserom rehabilitering. Dessa bestämmelser skall höra tillsjukförsäkringen.Enligt förslaget skall i 22 kap. 5 § anges bl.a. attförsäkringskassan samordnar och utövar tillsyn över de insatsersom behövs för rehabiliteringsverksamhet enligt denna lag.Vidare anges att i samråd med den försäkradeskall se till att hans behov av rehabilitering klarläggsoch att de åtgärder vidtas som behövs för en effektivrehabilitering. skall, om den försäkrademedger det, i arbetet med rehabiliteringen samverka med hansarbetsgivare och arbetstagarorganisation, hälso- och sjukvården,samt arbetsmarknadsmyndigheterna och andramyndigheter som kan vara berörda. skall därvidverka för att dessa, var och en inom sitt verksamhetsområde,vidtar de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering avden försäkrade. skall se till attrehabiliteringsinsatser påbörjas så snart det av medicinska ochandra skäl är möjligt. Enligt 22 kap. 6 § lagförslaget skallförsäkringskassan i vissa fall upprätta en rehabiliteringsplanoch fortlöpande se till att planen följs och att det vid behovgörs nödvändiga ändringar i den.Försäkringskassan ges således en initiativroll och ettsamordningsansvar för rehabilitering av de försäkrade.Inriktningen bör enligt propositionen vara attrehabiliteringsbehov skall upptäckas tidigt och att initiativskall tas till behövliga rehabiliteringsinsatser. Iförsäkringskassans samordningsansvar skall också ingå att stöttaden försäkrade i kontakterna med andra rehabiliteringsansvarigaoch att verka för att dessa tar en aktiv del irehabiliteringsprocessen.I ansvar ingår bl.a. att se till attarbetsgivarna fullgör vad som faller inom deras ansvar när detgäller rehabiliteringen av en försäkrad. Enligt propositionenhar tillgång till sådana uppgifter om denförsäkrades sjukskrivningsförhållanden att kassan kankontrollera att arbetsgivarna inom föreskrivna tider gör denutredning som krävs och att när så behövs kontakta enarbetsgivare när utredning inte gjorts inom den föreskrivnatiden. skall tillställasförsäkringskassan senast efter sjukanmälningsdagen.Om utredningen inte är avslutad skall detmeddelas till kassan. Därvid skall orsaken till att utredningendragit ut anges liksom tidpunkten när utredningenberäknas vara avslutad. I det fall den anställde själv harbegärt att en rehabiliteringsutredning skall göras bör tidenräknas från den dag han framställde sin begäran tillarbetsgivaren. I propositionen anges vidare attförsäkringskassan bör ansvara för att rehabilitering kommer tillstånd när arbetsgivare saknas eller inte fullgör sina åtaganden.I vissa fall kan det förekomma att övertaransvaret för rehabiliteringsutredningen. De tidsgränser somföreslås när utredningar senast skall påbörjas eller redovisasbör givetvis inte utgöra några hinder för attrehabiliteringsprocessen påbörjas tidigare om så bedöms lämpligtoch möjligt.Enligt regeringens förslag skall en rehabiliteringsplanupprättas om den försäkrade är i behov av någonersättningsberättigande rehabiliteringsåtgärd, dvs. Om ett sådant behovfinns kommer det vanligen att framgå avrehabiliteringsutredningen. Behovet kan dock även komma frampå annat sätt. Det kan ske t.ex. genom utredningar som hargjorts hos försäkringskassorna eller i hälso- och sjukvårdeneller inom . Det är alltid somskall upprätta rehabiliteringsplanen. Den skall grundas bl.a. pådet material som redovisats i rehabiliteringsutredningen ocheventuellt ytterligare underlag från andrarehabiliteringsansvariga.Rehabiliteringsplanen kommer att vara dels ett instrument förförsäkringskassornas bevakning av att erforderligaarbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder genomförs i deenskilda fallen, dels ett underlag för försäkringskassorna förnödvändiga beslut om rehabiliteringsersättning från den allmännaförsäkringen. Av rehabiliteringsplanen bör framgå vilka åtgärdersom behövs, vem som ansvarar för att åtgärderna kommer tillstånd, när de skall ske och vilka av åtgärderna som bör varaförenade med ersättning från den allmänna försäkringen samt enbedömning av kostnaderna. Rehabiliteringsplanen bör upprättas inära samarbete med den försäkrade. Att så sker är enförutsättning för att rehabiliteringen skall kunna bliframgångsrik. Den enskildes uttryckliga medgivande är dock inteett krav för att rehabiliteringsplan skall kunna upprättas.Däremot bör det finnas ett medgivande från den försäkrade näråtgärder enligt rehabiliteringsplanen skall genomföras. För rätttill rehabiliteringspenning fordras dessutom en ansökan häromfrån den försäkrade.I propositionen anförs att det efter en viss tidssjukskrivning bör kunna krävas ett särskilt utlåtande, därläkaren som utfärdar utlåtandet utöver pågående och planeradebehandlingsåtgärder också anger vilka åtgärder som enligt hansbedömning behövs för att den försäkrade skall kunna återgå iarbete. Även den beräknade återstående tiden med nedsattarbetsförmåga bör anges. För de fall där en rehabilitering intebedöms möjlig bör skälen för detta anges. Ett utlåtande av dettaslag skall kunna krävas när den försäkrade har uppburitsjukpenning . Härigenom markeras läkarnas roll irehabiliteringsprocessen. Departementschefen framhåller särskiltvikten av att den sjukskrivande läkaren informerar sig ompatientens arbetsförhållanden som en del i bedömningen avarbetsförmågan.Försäkringskassan skall enligt regeringsförslaget verka föratt det för geografiska område finns enfungerande organisation för samverkan i rehabiliteringsfrågor.Försäkringskassan skall också ha ansvar för att följa upp ochutvärdera hur rehabiliteringsverksamheten i stort fungerar inomområdet och ta de initiativ som resultatet av detta kanmotivera. Det bör finnas möjlighet till samråd och samarbeteäven i annat än enskilda rehabiliteringsärenden, och denuvarande lokala rehabiliteringsgrupperna bör kunna utgöra engod grund för samverkan under smidiga arbetsformer inom detlokala rehabiliteringsarbetet.MotionerI motioner som väckts med anledning av propositionen läggsfram förslag om hur rehabiliteringsverksamheten bör organiserasoch vem som bör ha ansvaret för den.Gullan m.fl. anför i motion Sf46 att det ärväsentligt att den nya lagstiftningen inte skapar byråkratiskaomgångar som försvårar särskilt de mindre företagens situation.Detta är väsentligt även för de löntagare som behöverrehabiliteringsåtgärder. Någon ny byråkrati vidförsäkringskassorna i form av olika diskussions- ellerberedningsorgan får inte tillskapas, och motionärerna begär etttillkännagivande härom (yrkande 1). Motionärerna anför vidareatt vid sjukskrivningar som är längre än kommerpatienten att tillfriskna. Rehabiliteringsutredningbör därför göras först (yrkandena 2 och 4). Iflertalet fall kan den behandlande läkaren redan i initialskedetav en sjukdom med ganska stor säkerhet bedöma om sjukdomen ledertill ett tillfrisknande eller till ett rehabiliteringskrävandetillstånd. Motionärerna anser därför att läkaren i samband medsjukskrivning genom en enkel markering på intyget bör ange omrehabilitering troligen behövs (yrkande 3). En förutsättning föratt det skall finnas möjligheter till omplaceringar ochanpassningar av arbetsplatserna är vidare enligt motionärernaatt företagen är lönsamma och inte tvingas till hårdarationaliseringar där det kortsiktiga perspektivet måste fåövervikt. Motionärerna framhåller att genom införandet av enarbetsgivarperiod växer naturligt ett ökat ansvar fram hosarbetsgivaren för såväl arbetsmiljö som rehabiliteringsinsatser.Motionärerna är emellertid tveksamma till om små företag harmöjlighet att klara ett ökat ansvar för rehabilitering av sinaanställda. De begär därför att med avslag påregeringens förslag i denna del beslutar att frågor omrehabiliteringsbehov och bedömning av behovet bör åvilaförsäkringskassan i samarbete med arbetsgivaren (yrkande 5).Motionärerna begär att vad som anförts i de olika frågorna börges regeringen till känna.Sigge Godin m.fl. anför i motion Sf50 (yrkande 1) attåtskilliga arbetsgivare sannolikt kommer att behöva stöd ochhjälp för att rätt kunna hantera det ansvar de nu får ta på sig.Det är angeläget att det stödet kan ges i flexibla former, t.ex.av . Eftersom problemen sannolikt blir störreför mindre arbetsgivare anser motionärerna att en kompletterandelagbestämmelse bör införas som anger att arbetsgivare med upptill 15 anställda har rätt att, om de så önskar, få enrehabiliteringsutredning utförd av . Härigenomundviker man risk för oklarheter och kompetenstvister liksom attmindre arbetsgivare belastas på ett sätt som ingen tjänar på.Man bör också på detta sätt kunna undvika att en särskildorganisation för dessa ändamål behöver byggas upp på mindrearbetsplatser.I motion Sf49 motsätter sig m.fl. attförsäkringskassorna får rollen som samordnare avrehabiliteringsarbetet (yrkande 7). Motionärerna anser attansvaret i stället bör läggas i första hand på primärvården ochden behandlande läkaren. Där har man kunskap om personenssjukdomsbild och känner väl till vilka vägar som finns för attbåde medicinskt och arbetsmässigt återföra patienten till enbättre livssituation. Även företagshälsovården ochyrkesinspektionen skall ha en självklar del irehabiliteringsarbetet. Inom företagshälsovården är samspeletmellan den sjukvårdande och arbetsvårdande insatsen intimt, ochhär finns goda möjligheter att skapa den nödvändigakontinuiteten i rehabiliteringen. Enligt motionärerna bör iföretagshälsovårdens arbete också läggas ansvaret för denarbetsorienterade rehabiliteringen. Motionärerna begär etttillkännagivande om att ökade resurser bör satsas påprimärvården (yrkande 9). Motionärerna delar regeringensuppfattning att arbetsgivarens ansvar för arbetsmiljön ochrehabiliteringen måste slås fast. De anser dock att detta ansvarinte tillräckligt tydligt klargjorts i förhållande tillförsäkringskassan. Enligt motionärerna har arbetsgivarens ansvarendast förändrats i så måtto att han åläggs att påbörja ettrehabiliteringsarbete hos sig själv . De begäri yrkande 1 ett tillkännagivande om behovet av en klararedefinition av arbetsgivarens ansvar i rehabiliteringsarbetet.Motionärerna anför vidare att individens rätt till integritetvid rehabiliteringsutredningen måste betonas. Motionärernaframhåller särskilt att information om orsaken tillsjukfrånvaron, t.ex. sjukdomsdiagnos, endast får ges ut tillarbetsgivaren efter den försäkrades samtycke. De begär i yrkande2 ett tillkännagivande härom. Motionärerna anser att arbetet medatt upprätta en rehabiliteringsplan bör ske så individuellt ochflexibelt som möjligt. Företagshälsovården eller primärvårdenbör stå för genomförandet av planen. Ett tillkännagivande härombegärs i yrkande 8. I yrkande 10 anför motionärerna attregeringens förslag att skall utöva tillsynöver de insatser som behövs för rehabiliteringsverksamheteninnebär att man får en tillsynsmyndighet i dessa frågor vidsidan om yrkesinspektionen. Motionärerna begär etttillkännagivande om att klargöranden behövs av gränserna mellanyrkesinspektionens och tillsynsroller. Enligtmotionärerna drabbas kvinnor ofta av belastningsskador på grundav ensidiga och monotona arbetsuppgifter. Kvinnorna har ocksåsämre möjligheter att påverka sin situation. Motionärerna begäri yrkande 14 ett tillkännagivande om behovet av att beaktakvinnors hela livssituation i rehabiliteringsarbetet och iarbetslivet i övrigt. Motionärerna anför vidare i yrkande 15 attett stort antal sjukskrivningar beror på ettbegynnande missbruksproblem. Det är viktigt att rehabiliterandeinsatser görs tidigt och innan ett drogmissbruk manifesterats.Motionärerna anser att missbruksproblemen måste ges enframskjutande plats i det rehabiliterande arbetet, därfrivilligorganisationernas kunskaper tas till vara.I motion Sf47 anför Margó och (yrkande 3) att förutsättningarna för arbetsgivare att klararehabiliteringsansvaret är olika beroende på hur storarbetsplatsen är och på variationen i arbetsuppgifter.Motionärerna anser att arbetsgivarens ansvar bör preciseras,t.ex. om ansvaret gäller fullt ut också på små arbetsplatser meden eller ett par anställda. Även ansvar föratt rehabilitering påbörjas när arbetsgivaren inte fullgör sinaåligganden bör preciseras. Motionärerna anför vidare att det kanuppstå situationer där den anställde har en annan uppfattning omsina behov och möjligheter än vad arbetsgivaren och eventuelltförsäkringskassan har. Den enskilde kan ha svårt att hävda sinarättigheter, och den fackliga organisationen måste därför harätt att företräda en medlem inför arbetsgivare och myndighet isamband med rehabiliteringsutredningen ochrehabiliteringsplaneringen om den enskilde så begär.Motionärerna begär i yrkande 1 beslut härom. Vidare framhållermotionärerna att förslaget om arbetsgivarens ansvar förrehabilitering inte får leda till att kroniskt sjuka ochhandikappade får ytterligare svårigheter att komma in påarbetsmarknaden eller byta arbetsgivare, vilket kan bli falleteftersom arbetsgivaren vet att han löper större risk för att iframtiden få ansvara för omplacering och rehabilitering om hananställer människor som redan har funktionshinder. Det finnsockså en risk för att arbetsgivaren anser sig inte ha möjlighetatt ställa arbetsträningsplatser till förfogande för personersom står utanför arbetsmarknaden, eftersom han i första handmåste ha kapacitet för eventuella omplaceringar för anställdpersonal. Motionärerna begär i yrkande 2 att regeringenåterkommer med förslag för att stärka kroniskt sjukas ochhandikappades rätt till arbetsrehabilitering, t.ex. genom enförstärkning av den s.k. främjandelagen.Även under den allmänna motionstiden har väckts fleramotionsyrkanden rörande rehabiliteringsfrågor.I motion Sf267 (yrkande 5) anför m.fl. attinförandet av en allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring skulleunderlätta en effektiv och samordnad rehabilitering därförsäkringskassan får en aktiv roll. Motionärerna begär etttillkännagivande härom.Bengt m.fl. anför i motion Sf352 (yrkande 1) attförsäkringskassan bör ha det överordnade ansvaret förrehabilitering. bör också få använda sinamedel friare. Motionärerna anför vidare att försäkringskassanmåste ta till vara den kompetens som finns på företaget, t.ex.vad gäller de tekniska förutsättningarna för förändringar ocharbetsorganisationen inom företaget. Införandet av en lagstadgadsjuklön kommer enligt motionärerna att öka förutsättningarna försnabbare och effektivare insatser. Beslutsfattandet bördecentraliseras så långt som möjligt och ske nära det enskildaföretaget och i samverkan med företagshälsovården där sådanfinns. bör kunna samordna sinarehabiliteringsinsatser. Motionärerna framhåller attrehabiliteringen måste genomföras i nära samverkan med den sjukeeller skadade, och en allsidig rehabilitering måste väga tyngreän önskemålet att återföra den skadade till den tidigarearbetsplatsen. Motionärerna begär ett tillkännagivande om detanförda.I motion Sf320 (yrkande 6) anför m.fl. att eneffektiv och snabb rehabilitering kan åstadkommas bl.a. genomatt arbetsgivaren svarar av ensjukskrivning. Därefter bör redan inom enmånad från det att sjukanmälan lämnats till arbetsgivarenkontakta den försäkrade för att diskutera dennes situation ochplanera rehabiliteringsinsatser. I ett tidigt skede börkontakter tas med företagshälsovård och arbetsgivare om åtgärderpå arbetsplatsen. Motionärerna anför vidare attansvarsfördelningen mellan arbetsgivare, skyddsorganisation ocholika myndigheter bör göras klarare. Ett samordnat agerandeunderlättar en verksam rehabilitering. Motionärerna begär etttillkännagivande om det anförda. m.fl. tar äveni motion Sf343 (yrkande 1) om försäkringskassornas framtidadatasystem upp bl.a. några av dessa frågor.Ragnhild Pohanka m.fl. framhåller i motion Sf355 (yrkande 1)att när arbetsgivarna tar hand om de korta sjukdomsfallen börförsäkringskassornas personal arbeta med rehabiliteringsåtgärderi samarbete med arbetsförmedling, arbetsgivare, sjukvård ochföretagshälsovård. Motionärerna anför attrehabiliteringsåtgärder skall kunna sättas in snabbt medanutredning pågår om en anmäld arbetsskada utan att detta skallminska möjligheterna att få arbetsskadan godkänd. Motionärernabegär ett tillkännagivande härom. Motionärerna anför vidare(yrkande 4) att det är viktigt med en helhetssyn när det gällerfriskvård och förebyggande hälsovård. Detta måste beaktas redani skolan. På arbetsplatserna borde en utökad pausgymnastikförbättra konditionen och förebygga arbetsskador.UtskottetI det framlagda lagförslaget införs begreppet "rehabilitering"i lagen om allmän försäkring.Rehabiliteringsberedningen påpekade i sitt betänkande SOU1988:41 att det finns olika definitioner på rehabiliteringsmålberoende på vilken verksamhet det gäller. Sjukförsäkringensrehabiliteringsmål är relaterat till den försäkradesarbetsinkomst före sjukdom/skada. Det bygger påinkomstbortfallsprincipen. Bl.a. gäller att sjukpenning enligt 3kap. 8 § AFL inte utbetalas "än som kan anseserforderligt för att den försäkrade skulle kunna återgå i arbeteoch förvärva minst hälften av den arbetsinkomst han kunnatpåräkna i sin tidigare sysselsättning om han varit frisk".Motsvarande målsättning gäller även för sjukbidrag. Beredningenanförde att skillnaderna i rehabiliteringsmål ibland är en källatill konflikter mellan de rehabiliterande aktörerna,och individen. En sådan konflikt uppstår t.ex.när , efter en strikt prövning av denförsäkrades medicinska status, konstaterar attrehabiliteringsåtgärder bör vidtas eftersom man bedömer att denförsäkrade har en restarbetsförmåga. Arbetsförmedlingen däremotanser att visserligen har den försäkrade en arbetsförmåga, menden kommer inte att kunna tillvaratas på den allmänna marknaden,kanske inte ens på den skyddade arbetsmarknaden. Å andra sidansatsar arbetsmarknadsorganen i många rehabiliteringsärenden, isamråd med den arbetssökande, på åtgärder som syftar till attgöra honom konkurrenskraftig på den allmänna arbetsmarknaden.Detta rehabiliteringsmål kommer ibland i konflikt medsjukförsäkringens restriktivare rehabiliteringsmål, vilketinnebär att sjukpenning inte kan betalas under helaarbetsmarknadsutbildningen. Beredningen föreslog att en för deolika rehabiliteringsaktörerna (, hälso- ochsjukvården, , arbetsmarknadsorganen ocharbetsgivaren) gemensam definition på vad som skulle avses medsamordnad rehabilitering skulle antas. Definitionen föreslogs fåföljande lydelse (s. 188 f.):Med rehabilitering avses en sammanhängande process som syftartill att återge den som drabbats av sjukdom eller av annannedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmåganbästa möjliga funktionsförmåga och förutsättningar att leva ettsjälvständigt liv.En rehabiliteringsåtgärd kan avse förändringar av individensarbetsförhållanden eller vara av medicinsk, psykologisk ellersocial art.Rehabiliteringsåtgärden skall planeras efter samråd med denenskilde och utgå från hans individuella förutsättningar ochbehov.Beredningen noterade att med uttrycket "förutsättningar attleva ett självständigt liv" avses i sjukförsäkringsrättsligmening bl.a. att en försäkrad beredsmöjlighet att försörja sig själv.Någon för de rehabiliteringsansvariga gemensam definitionföreslås inte . Däremot anges i propositionen attrehabilitering i vid mening omfattar medicinsk, social ochyrkesinriktad rehabilitering. Medicinsk rehabilitering avsernärmast att återställa grundläggande funktioner. Till socialrehabilitering kan man räkna åtgärder som service, råd,upplysning och bistånd i personliga angelägenheter. Denyrkesinriktade rehabiliteringen vänder sig till människor som avmedicinska, sociala eller liknande skäl har svårt att erhållaoch behålla ett arbete. Den skall hjälpa dessa att stärka sinställning på arbetsmarknaden.Enligt utskottets mening kan man inte räkna med att detföreliggande förslaget kommer att undanröja olikheterna mellanmyndigheterna och andra inblandade vid bedömningen av behovet avrehabiliteringsåtgärder. Utskottet förutsätter emellertid attdet utvidgade samarbete som skall förekomma och som redaninletts mellan de rehabiliteringsansvariga medför attolikheterna inte kommer att leda till några praktiska problem.Här måste det vara av stor betydelse att nufår ansvar för samordning och tillsyn av helarehabiliteringsverksamheten. Utskottet tillstyrker såledesregeringens förslag att får det övergripandeansvaret och avstyrker bifall till motion Sf49 yrkandena 7--9.I propositionen föreslås att arbetsgivaren skall få ett störreoch tydligare ansvar för rehabilitering av de anställda. Skälethärför är bl.a. att sjukfrånvaron ofta beror på brister iarbetsmiljö eller arbetsorganisation. Utskottet, som noterar attca av dem som är långtidssjukskrivna har en anställning,delar regeringens uppfattning att arbetsgivaren bör hahuvudansvaret för att de anställdas behov av rehabilitering blirklarlagt och att de arbetslivsinriktade åtgärder vidtas som kanske inom eller i anslutning till arbetsplatsen. Utskottet vill idetta sammanhang erinra om att regeringen i proposition1990/91:181 lagt fram förslag om sjuklön. Enligt förslaget gesarbetstagare rätt att av varjesjukdomsfall (sjuklöneperioden) behålla viss del av den lön ochandra anställningsförmåner som han skulle ha fått om hanfullgjort sina arbetsuppgifter. I sjuklönepropositionen angesatt införandet av en period där arbetsgivaren har att svara förersättning vid arbetstagares sjukdom kan förväntas medverka förbättrad arbetsmiljö.Enligt utskottets mening avgränsas arbetsgivarens ansvar förde anställdas rehabilitering relativt klart genom lagförslagetoch motiveringen i den nu behandlade propositionen.Rehabiliteringsansvaret på mindre arbetsplatser tas dock upp iflera motioner (Sf46 yrkande 5, Sf50 yrkande 1 och Sf47 yrkande3 i denna del). Utskottet vill därför framhålla attarbetsgivaren har ansvar för rehabiliteringen av de anställdaäven på mycket små arbetsplatser. Däremot behöver arbetsgivareninte göra rehabiliteringsutredningen själv. Det är i ställetnaturligt att han tar företagshälsovården till hjälp.