bet · GE01JuU34 · 1991-05-14 00:00:00 — Länsrättens beslut får omfatta en vårdtid påhögst ; härefter skall frågan om fortsatt vårdprövas var sjätte månad. Patienten ges möjlighet att fåöverprövning i domstol såväl av intagningsbeslutet som av beslutom avslag på ansökan om upphörande av vården.I motionerna So35, So42, So539 och So500 förordas att dennuvarande organisationen behålls. I motionerna So35 och So500ifrågasätts också de kostnadsberäkningar som presenteras ipropositionen såvitt avser den föreslagna organisationen. Imotionerna So32 och So42 utgår motionärerna, i andra hand, frånden föreslagna organisationen och begär att domstolarna skallkompletteras med psykiatrisk expertis.Bakom förslaget om domstolsprövning ligger i första handöverväganden om åtaganden genom tillträde tillinternationella konventioner.Enligt om medborgerliga och politiskarättigheter, som för del trädde 1976, skallvar och en som berövats friheten tillförsäkras rätt att föratalan i domstol så att domstolen utan dröjsmål kan fatta besluti frågan om frihetsberövandet är lagligt och beordra hansfrigivning i annat fall. har gjort ett motsvarandeåtagande genom att tillträda Europakonvention angåendeskydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggandefriheterna.Utskottet delar socialministerns bedömning (s. 179) att detkan antas att reglerna om förfarandet i utskrivningsnämndernaoch psykiatriska nämnden i de flesta fall tillämpas på ettsådant sätt att skillnaderna gentemot en prövning i tingsrätteller länsrätt blir föga märkbara. Redan risken att en prövningi en nämnd i ett visst fall inte skulle uppfylla Sverigesåtaganden enligt (eller andra konventioner)är emellertid ett motiv för reformer. Det kan, somsocialministern anför, till och med hävdas att det saknasanledning att i onödan ha ett regelsystem som i något hänseendeens kan tangera de yttre gränserna för det konventionsmässigttillåtna.I och för sig skulle problemen kunna lösas genom attnämndorganisationen byggs ut. Detta skulle emellertid i sin tur,som socialministern påpekar, komma i konflikt med det undersenare år allt oftare framförda önskemålet att undvikaspecialdomstolar. Härtill kommer att utskrivningsnämnderna ochpsykiatriska nämnden -- frånsett övervakningsnämnderna -- är deenda organ utanför domstolsväsendet som beslutar omfrihetsberövanden som inte är rent tillfälliga. Det kan ocksånämnas att frågan om att överföra övervakningsnämndernasverksamhet till tingsrätterna övervägs avdomstolsutredningen (dir. 1989:56).Sammantaget delar utskottet bedömningen att frågorna ompsykiatrisk tvångsvård i fortsättningen bör prövas av domstol.En sådan prövning bör lämpligen ske i de allmännaförvaltningsdomstolarna, där det redan finns erfarenhet avliknande mål; nämligen mål enligt lagen (1990:52) med särskildabestämmelser om vård av unga och lagen (1988:870) om vård avmissbrukare i vissa fall.Justitieutskottet föreslår att socialutskottet avstyrkerbifall till motionerna So35, So42, So539 och So500 i härbehandlade delar.När det gäller frågan om expertmedverkan idomstolsförfarandet, som tas upp i motionerna So32 och So42,vill utskottet först erinra om att de nyssnämnda måltypernahandläggs utan särskild expertis. Också i sådana mål handlar detom att efter en muntlig förhandling bedöma behovet avtvångsvård. Normalt styrks vårdbehovet i sådana mål medläkarintyg eller förhör med ansvarig läkare (32 § resp. 11 §).Mot den här angivna bakgrunden konstaterar utskottet attfrihetsberövande till följd av en allvarlig psykisk störninginte på ett så grundläggande sätt skiljer sig från andraadministrativa frihetsberövanden att man bör ha en särskildsammansättning i domstolen för att pröva dessa frågor. I ställetbör, som socialministern framhåller (s.184f), ett system medsärskilda fasta sakkunniga som tillhandagår domstolen medyttranden kunna utvecklas. Som framgår av förslaget skall densakkunnige också kunna höras i rätten, och det ligger inom ramenför sakkunniguppdraget bl.a. att genom frågor tillchefsöverläkaren och patienten verka för en fullständigbelysning av föreliggande frågeställningar. Utskottet anslutersig alltså, till skillnad från lagrådet, till den ipropositionen föreslagna modellen.Utskottet vill här tillägga att, i fall där det finns enentydig bild av patientens psykiska tillstånd och medicinskavårdbehov, uppgiften koncentreras till att klarlägga och bedömapatientens personliga förhållanden utifrån andra än rentmedicinska aspekter. En ordning med obligatorisk expertmedverkanskulle alltså enligt utskottets mening kunna leda till slöserimed de specialistresurser som finns. De kvalificerade resurserdet här är fråga om bör naturligtvis endast tas i anspråk närdet behövs.Justitieutskottet föreslår att socialutskottet avstyrkerbifall till nu behandlade yrkanden i motionerna So32 och So42.Utskottet behandlar sist i detta avsnitt yrkandena imotionerna So35 och So500 om en grundligare kostnadsanalys avreformen.I denna del vill utskottet endast anföra att det ställer signaturligt att det är svårt att med någon precision beräknakostnaderna för en administrativ reform av ifrågavarandeomfattning som dessutom förenas med sakliga förändringar iregelsystemet. Detta får accepteras. Utskottet vill tillägga attutskottets ställningstagande om domstolsprövning grundar sig iförsta hand på överväganden om konventionsåtaganden.Det framstår mot den bakgrunden inte som rimligt attsvårigheterna att mer exakt ange de totala kostnaderna skulletillåtas leda till en utebliven förändring av organisationen.Justitieutskottet föreslår att socialutskottet avstyrkerbifall till berörda yrkanden i motionerna So35 och So500.Rätt för chefsöverläkaren att överklagaEnligt 32 § förslaget till lag om psykiatrisk tvångsvård fårpatienten överklaga chefsöverläkarens beslut om intagning förtvångsvård. I 33 § förslaget regleras patientens rätt attöverklaga även vissa andra beslut som fattats av överläkaren.Det gäller t.ex. avslag på en begäran om att tvångsvård skallupphöra eller om tillstånd att få vistas utanförvårdinrättningens område. Andra än i paragrafen nämnda beslutfår inte överklagas. Enligt 33 § får chefsöverläkaren inteöverklaga rättens beslut.Mot denna ordning görs invändningar i motion So42.Motionärerna anser att chefsöverläkaren skall betraktas som parti förfarandet och att rätt för honom att överklaga alla rättensbeslut skall anges i ifrågavarande lagrum.Utskottet anser för sin del att detta vore en mindre lämpliglösning. Det låter sig visserligen sägas att chefsöverläkarensroll i förfarandet liknar åklagarens. Denna likhet är emellertidendast skenbar. En närmare analys visar en avgörande skillnad såtill vida att åklagaren handlar inom ett regelsystem som äravsett att skydda samhällsmedborgarna mot brott och underlättabrottsutredning. Det kan sägas att själva förfarandet riktasmot den misstänkte och åklagarens uppgift är att tillvaratasamhällsintresset. Chefsöverläkaren däremot har till uppgift atti första hand välja en handlingslinje som är till patientensfördel -- även om patienten inte inser det. Chefsöverläkarenhandlar med andra ord för patientens bästa; detta är ocksådomstolens uppgift -- här saknas i princip enintressemotsättning.Mot bakgrund av det sagda kan utskottet alltså delasocialministerns uppfattning (s. 275) att chefsöverläkaren intebör ges befogenhet att överklaga beslut av länsrätt ellerkammarrätt.Justitieutskottet föreslår att socialutskottet med bifall tillpropositionen i denna del avstyrker bifall till här behandlatyrkande i motion So42.Utredning av särskild utskrivningsprövning m.m.När en domstol överlämnar en lagöverträdare tillrättspsykiatrisk vård skall den enligt förslaget i vissa fall fåförordna att frågan om vårdens upphörande skall avgöras avlänsrätt i första instans i stället för av chefsöverläkaren.Åklagaren skall ges tillfälle att yttra sig till länsrätten ochfår rätt att överklaga ett beslut om att vården skall upphöra.Förutsättningarna för en sådan särskild utskrivningsprövningär att brottet har begåtts under påverkan av en allvarligpsykisk störning och att det till följd av den psykiskastörningen finns risk för att lagöverträdaren återfaller ibrottslighet av allvarligt slag.I motion So41 görs invändningar mot förslaget. Motionärernakritiserar bristen på sedvanligt remissförfarande ilagstiftningsärendet i denna del och vill behålla nuvarandemateriella utskrivningsregler i LSPV i avvaktan på att fråganfår en grundlig belysning.Förslagen i propositionen vilar till stor del påsocialberedningens betänkande (SOU 1984:64) Psykiatrin, tvångetoch rättssäkerheten samt remissbehandlingen. På grundval avbetänkandet och remissbehandlingen av det upprättades, somframgår av propositionen (s. 442), inom enpromemoria med bl.a. en skiss till ny reglering av behandlingenav de psykiskt störda lagöverträdarna. Synpunkter pålagförslagen i promemorian inhämtades vid en avjustitiedepartementet anordnad hearing . Härutöverlämnades skriftliga synpunkter. Företrädare för 30 myndigheteroch organisationer yttrade sig. Någon avgörande kritik riktadesinte mot förslaget såvitt framgår av sammanställningen ipropositionen (s. 577 f).Vidare kan nämnas att frågan om behandlingen av psykisktstörda lagöverträdare diskuterats --strängt taget har frågan varit ständigt aktuell i olikasammanhang sedan avlämnade sitt betänkande(SOU 1977:23) Psykiskt störda lagöverträdare. Bl.a. presenteradeen arbetsgrupp 1977 ett förslag till nylagstiftning på området. Frågan har också varit aktuell bl.a. isamband med socialtjänstlagens (1980:620) tillkomst.Det bör också tilläggas att socialberedningens förslag ompsykiskt störda lagöverträdare byggde på en princip som blevhårt kritiserad. Mot den bakgrunden blev en omarbetning avförslaget i denna del nödvändig.Utskottet kan för sin del mer allmänt uttala förståelse försynpunkterna i motion So41. Det står enligt utskottetsuppfattning klart att en hearing inte alltid kan eller börersätta ett regelrätt remissförfarande och att användandet avförfarandet med hearing endast undantagsvis bör komma i fråga imer komplicerade lagstiftningsärenden. Å andra sidan är detaktuella förslaget resultatet av ett mångårigt utredningsarbete,där frågan om behandlingen av psykiskt störda lagöverträdaregranskats ur alla upptänkliga vinklar.Sammantaget anser utskottet att befogad kritik inte kan riktasmot förfarandet med en hearing i detta fall. Utskottet anser attfrågan om särskild utskrivningsprövning inte behöver utredasytterligare före ställningstagande.Inte heller i övrigt torde ytterligare utredning krävas.När det gäller de här aktuella lagöverträdarna kan utskottetdela socialministerns uppfattning att den rättspsykiatriskavården bör fortgå så länge det, till följd av den psykiskastörning hos lagöverträdaren som föranlett beslutet om särskildutskrivningsprövning, finns risk att han återfaller i brott avallvarligt slag. Vården bör inte heller upphöra så länge detannars med hänsyn till hans psykiska tillstånd och personligaförhållanden i övrigt är påkallat med rättspsykiatrisk vård.Utskottet konstaterar först att i här aktuella fall måste enavvägning göras mellan de rent medicinska förutsättningarna förpsykiatrisk tvångsvård och de starka skyddsintressen som gör siggällande. Utskottet anser för sin del att förutsättningarna förupphörande av vård som är förenad med särskildutskrivningsprövning jämte det särskilda förfarandet, däråklagaren ges en betydelsefull uppgift att bevakaskyddsintressena, utgör en lämplig avvägning.Justitieutskottet föreslår att socialutskottet avstyrkerbifall till motion So41 i denna del.FrigångEnligt regeringsförslaget får chefsöverläkaren besluta omfrigång inom sjukhusområdet också i de fall det finns en dom påsärskild utskrivningsprövning.I motion So42 hävdas att detta är en olämplig ordning.Rymningar inträffar ofta vid frigång, anför motionärerna ochkräver skärpta regler.Patientens möjlighet att vistas utanför vårdavdelningenbestäms av hans tillstånd och rutinerna vid sjukhuset. I sistahand avgörs frågan av chefsöverläkaren.När det gäller patienter med särskild utskrivningsprövningframhåller socialministern (s. 307) att det är särskiltangeläget att det sker en noggrann prövning innan patienten gesmöjlighet att på egen hand vistas inom sjukhusområdet menutanför avdelningen. Det måste också förutsättas att sådanapatienter tas in på vårdenheter med tillräcklig grad av säkerhetför att rymningar skall kunna förhindras.Utskottet delar denna bedömning. Enligt utskottets uppfattningfaller det sig också naturligt att vistelser utanförvårdavdelningen men inom sjukhusområdet betraktas som ett inslagi vården som chefsöverläkaren bestämmer om.Justitieutskottet föreslår att socialutskottet med bifall tillpropositionen i denna del avstyrker bifall till här behandlatyrkande i motion So42.Underrättelse till målsägandenEnligt regeringsförslaget (se 28 § förslaget till lag omrättspsykiatrisk vård) skall målsäganden i vissa fallunderrättas om att patienten skrivs ut eller får permission.Förslaget avser patienter med särskild utskrivningsprövning.Någon motsvarande regel föreslås inte för det fall patientenrymmer.I motion So42 kritiseras detta förhållande. Motionärernaframhåller att chefsöverläkaren rimligen är den som först fårkännedom om rymningen och som därmed har möjlighet att snabbastunderrätta målsäganden.Bakom förslaget i propositionen ligger överväganden om olikasekretessfrågor.Enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretessinom hälso- och sjukvården för uppgift om enskildshälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det intestår klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde ellernågon honom närstående lider men. Undantag görs i 2 § för beslutav bl.a. utskrivningsnämnd eller psykiatriska nämnden. Ipropositionen aviseras i sistnämnda hänseende en följdändring isekretesslagen som torde komma att innebära attförvaltningsdomstols beslut i motsvarande fall blir offentligt.Detta är för övrigt en naturlig följd av offentlighetsprincipenvid domstol (jfr 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen och12 kap. 4 § andra stycket andra meningen sekretesslagen).Vid särskild utskrivningsprövning beslutar domstol ompermission och utskrivning. Sådana beslut blir alltså offentligaoch målsäganden kan utan hinder av sekretessen underrättas. --Här bortses från att länsrätten har möjlighet att beträffandeviss patient överlämna till chefsöverläkaren att besluta ompermission. I sådana fall gäller sjukvårdssekretessen.Målsäganden kan emellertid underrättas enligt 28 § förslagettill lag om rättspsykiatrisk vård.I fråga om rymning ställer saken sig något annorlunda eftersomdet här saknas ett domstolsbeslut eller särskild reglering ochsjukvårdssekretessen i princip gäller. Av visst intresse härär att chefsöverläkaren har möjlighet att, enligt 27 § förslagettill lag om rättspsykiatrisk vård, anlita bistånd avpolismyndighet t.ex. för att återföra en patient som lämnatvårdinrättningen utan tillstånd. Även hos polismyndighet gällerdock sekretess i ifrågavarande ärenden, se 7 kap. 19 § förstastycket p.2 sekretesslagen. Sekretessen gäller om det kanantas att den enskilde eller någon honom närstående lider men omuppgiften röjs. Sekretessen får emellertid enligt 1 kap. 5 §sekretesslagen brytas om det är nödvändigt för att polisen skallkunna fullgöra sin uppgift; i det här fallet att skyddamålsäganden.Det sagda innebär sammantaget, som framgår av propositionen,att det ligger mer i linje med regleringen i sekretesslagen attunderrättelse om rymning sker genom polismyndigheten än genomchefsöverläkaren. Med utgångspunkt i den nuvarande regleringenbör sålunda den lösning som förordas i propositionen väljas.Utskottet vill emellertid tillägga att den föreslagnaordningen leder till tidsutdräkt som med en annan reglering inteskulle uppstå. är det i hög grad önskvärt attmålsäganden snabbt underrättas om en rymning. Utskottet villerinra om att, så som regleringen byggts upp, en förutsättningför underrättelseskyldighet är att det föreligger ett beslut omsärskild utskrivningsprövning, som bara får meddelas vid riskför återfall i allvarlig brottslighet. Att som görs ipropositionen för särskilt brådskande fall hänvisa till BrBsbestämmelser om nöd (24 kap. 4 § BrB) kan inte ansestillfredsställande.Utskottet förutsätter därför för sin del att denna fråga fåren lösning i samband med den översyn av sekretesslagen som bliren följd av ett bifall till förslagen i propositionen. Utskottetförutser därvid också ett tillägg till 28 § lagen omrättspsykiatrisk vård.Justitieutskottet föreslår med dessa uttalanden attsocialutskottet avstyrker bifall till motion So42 i denna deloch godtar förslaget i propositionen.Huvudmannaskapet för rättspsykiatriska undersökningarI propositionen föreslås att rättspsykiatriska undersökningarskall kunna utföras såväl vid inrättningar inom hälso- ochsjukvården som vid särskilda (statliga) undersökningsenheter.Vid de förstnämnda inrättningarna skall även rättspsykiatriskvård kunna ges. understryks att det ärsjukvårdshuvudmännens skyldighet att erbjuda hälso- och sjukvårdäven till dem som vårdas enligt lagen om rättspsykiatrisk vård(normaliseringsprincipen, se JuU 1974:2 s. 34 f).Som redan inledningsvis framgått har regeringen härutövernyligen lagt fram en proposition om den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten m.m. (prop. 1990/91:120). Förslaget iden propositionen går ut på att staten även fortsättningsvisskall ha ett huvudmannaansvar för den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten men att sjukvårdshuvudmännen gesmöjlighet att driva undersökningsverksamhet på entreprenadenligt särskilt avtal med staten.I motionerna So32, So33, So38, So39, So40 och So506 förordasutifrån delvis olika utgångspunkter att huvudmannaskapet förundersökningsverksamheten alltjämt skall vara statligt. Imotionerna So40 och So41 begärs att frågan skall utredas vidare.Utskottet vill först slå fast att det väsentliga som utskottetser det är att undersökningarna utförs med hänsyn till de kravrättssäkerheten ställer. Häri lägger utskottet bl.a. attundersökningarna fyller det syfte som anges i lagstiftningen,att de utförs av personal med tillräcklig kompetens och att deslutförs inom den lagstadgade tidsfristen.Utskottet vill erinra om att utskottet tidigare uttalat att delånga väntetiderna för rättspsykiatriska undersökningar inte kanaccepteras (se JuU 1987/88:3 och JuU 1986/87:1y). En orsak tillde långa väntetiderna har, som framgår av propositionen (s.495 f) varit anhopningen av undersökningsfall och brist påläkare. En annan starkt bidragande orsak har varit svårigheternaatt bereda dem som redan undersökts och dömts till vård plats påde psykiatriska klinikerna. har dessa patienterupptagit plats på undersökningsenheterna.Med anledning av utredningskravet i motionerna So40 och So41konstaterar utskottet att frågan om organisationen avundersökningsväsendet varit föremål för granskning ochöverväganden vid flera olika tillfällen från mitten av1970-talet (se prop. s. 496). Utskottet anser det inte rimligtatt låta saken utredas på nytt.Justitieutskottet föreslår därför att socialutskottetavstyrker bifall till motionerna So40 och So41 i här behandladedelar.Regeringsförslaget öppnar möjlighet för en samordning avrättspsykiatrisk undersökning och rättspsykiatrisk vård; enordning som såvitt utskottet kan bedöma erbjuder stora fördelar.Härigenom blir det möjligt att i större utsträckning än nutillgodose behovet av psykiatrisk vård hos lagöverträdaresamtidigt som sjukvårdshuvudmännen får anledning att organiseraverksamheten på ett effektivt sätt. Genom förslaget tillgodosesockså kravet på statligt huvudmannaskap -- staten behållerhuvudansvaret för undersökningsverksamheten. På detta sättmotverkas risken att den rättspsykiatriskaundersökningsverksamheten blir ett lågprioriterat område inomhälso- och sjukvården. Mer allmänt vill utskottet här ocksåinskärpa vikten av att undersökningsverksamheten tillförstillräckliga resurser.I detta sammanhang vill utskottet erinra om atträttspsykiatriska undersökningar är en medicinsk verksamhet som,i likhet med andra undersökningar, t.ex. barnpsykologiskautredningar i vårdnadsmål, syftar till att ge domstolen ettbedömningsunderlag. Från rättssäkerhetssynpunkt torde det saknabetydelse om undersökningsläkaren är anställd av staten eller avsjukvårdshuvudmannen. Enligt utskottets mening saknas det --särskilt som det även framgent förordas ett statligthuvudmannaansvar -- anledning att på grund av överväganden fråndenna synpunkt ifrågasätta förslaget i propositionen.Utskottet kan alltså ansluta sig till den ordning somföreslås.Justitieutskottet föreslår att socialutskottet med bifall tillpropositionen i denna del avstyrker bifall till motionerna So32,So33, So38, So39, So40 och So506.Den rättspsykiatriska undersökningenEnligt regeringsförslaget skall en rättspsykiatriskundersökning få utföras i syfte att ta reda på om den misstänktehar begått gärningen under påverkan av en allvarlig psykiskstörning eller om det finns medicinska förutsättningar för attge honom rättspsykiatrisk vård, med eller utan särskildutskrivningsprövning, som brottspåföljd.Om gärningen begåtts under påverkan av en allvarlig psykiskstörning får den misstänkte inte dömas till fängelse. Attgärningen begåtts under sådan påverkan är en förutsättning föratt en dom på rättspsykiatrisk vård skall få förenas medsärskild utskrivningsprövning.En (fullständig) rättspsykiatrisk undersökning skall i principbara krävas före en dom på rättspsykiatrisk vård med särskildutskrivningsprövning. I andra fall skall det vara tillräckligtmed en läkarundersökning enligt 7 § lagen (1964:542) ompersonundersökning i brottmål. En sådan undersökning skall görasav specialist i rättspsykiatri. Något hinder mot att i desistnämnda fallen förordna om rättspsykiatrisk undersökningföreslås inte.I motion Ju13 görs invändningar mot förslaget. Motionärernaanser att varje dom på rättspsykiatrisk vård skall föregås av enrättspsykiatrisk undersökning.En bärande tanke i regeringsförslaget är att möjligheterna attutnyttja andra former av utredning om den misstänktes psykiskatillstånd än rättspsykiatriska undersökningar tas till vara sålångt det går. En annan tanke är att den medicinskaundersökningen inte skall göras mer omfattande eller bedrivasmer ingående än som är nödvändigt för att tillgodosedomstolarnas behov (se prop. s. 498 f). Det är också, anförs deti propositionen, från rättssäkerhetssynpunkt väsentligt att enså ingripande undersökning som det här handlar om bara genomförsnär det är helt nödvändigt.Det behövs med andra ord en avvägning mellan behovet avutredning och intresset att inte i onödan göra ett sådantingrepp i den misstänktes personliga integritet som enrättspsykiatrisk undersökning innebär.Mot den bakgrunden anser utskottet att det faller signaturligt att, som regeringen föreslår, begränsa denobligatoriska användningen av rättspsykiatriskaundersökningar till de fall där den ifrågasatta påföljden ärmest ingripande för den tilltalade.Utskottet vill erinra om att rättspsykiatrisk undersökningäven ofta kommer att erfordras även i vissa andrafall, bl.a. för att klarlägga om gärningen begåtts underpåverkan av en allvarlig psykisk störning. Om så skulle varafallet är fängelsepåföljd utesluten.I övriga fall, där det i första hand handlar om att bedöma denmisstänktes behov av psykiatrisk vård, bör det varatillräckligt med en enklare undersökning. En sådan ordningansluter också väl till vad som gäller för intagning förpsykiatrisk tvångsvård enligt lagen om sådan vård. Isammanhanget vill utskottet erinra om att en lagöverträdare somdöms till rättspsykiatrisk vård utan särskildutskrivningsprövning skall skrivas ut från vården när vårdbehovinte längre föreligger. Några sådana skärpta förutsättningar förutskrivning som gäller när domstolen förordnat om särskildutskrivningsprövning föreligger alltså inte här.