bet · GF01LU6 · 1991-11-12 00:00:00 — Verket avstyrker därförbifall till motionerna.Det är ofta förekommande att KFM ansöker om att en gäldenär skall försättas ikonkurs. Innan en ansökan görs bedömer myndigheten om gäldenären kan anses varapå obestånd. I den bedömningen ingår också en uppskattning av vilket värdegäldenärens tillgångar har. RSV anser, i likhet med motionärerna, att det är avstor vikt att KFMs bedömningar är tillförlitliga.Också i samband med verkställighet enligt utsökningsbalken gör KFMuppskattningar om värdet av gäldenärens tillgångar. En första uppskattning görsnär en utmätning ifrågasätts, när myndigheten prövar om och vilken egendom somskall utmätas hos gäldenären. sker en noggrannare värdering i målet, bla för att myndigheten skall kunna iaktta bestämmelsen att utmätt egendom intefår säljas till uppenbart underpris (9 kap 4 § och 12 kap 40 § utsökningsbalkenUB). Det är av stor betydelse för både sökanden och gäldenären att KFMsuppskattning av egendomens värde är korrekt.KFM kan anlita sakkunnig person för värdering av egendomen (6 kap 9 § och 12kap 3 § UB). RSV har i utbildningssammanhang m m förordat användningen avsakkunniga värderingsmän. Bl a i fråga om fastigheter och bostadsrätter anlitasregelmässigt utomstående värderingsmän.En värdering kan inte överklagas för sig. Part eller annan som anser att KFMsegen värdering eller sakkunnigvärdering som införskaffats är felaktig kanemellertid komma in med påpekanden och beriktiganden, eller t ex lämna in ettannat sakkunnigutlåtande om värdet. Det förekommer också att KFM i ett målskaffar in värdeutlåtanden från flera sakkunniga, t ex i fråga omskogsfastigheter eller andra specialobjekt.Den som anser att KFM utgått från en felaktig värdering kan överklagaförsäljningen och påstå att egendomen sålts till ett för lågt pris. Detförekommer att en ägare till en fastighet som sålts på exekutiv auktionöverklagar försäljningen och därvid åberopar nya värdeintyg om fastigheten. Detär dock mycket sällan en högre instans funnit anledning att upphäva enförsäljning på den grunden.När KFM gör en konkursansökan är det vanligt att gäldenären vid ett tidigareutmätningsförsök helt saknat tillgångar som kunnat utmätas. Följaktligen ärkonkursbeslutet inte beroende av någon värdering av egendom. När utmätningsbaregendom funnits har gäldenären möjlighet att inför tingsrätten förebringabevisning om att hans egendom har ett högre värde än vad den uppskattats tillunder ärendets handläggning. Är han inte nöjd med tingsrättens avgörande kanhan överklaga beslutet.De erfarenheter som kommit till RSVs kännedom om konkurs ochutsökningsärenden ger inte vid handen att någon allmän kritik kan riktas mot devärderingar KFM använder. Verket hänvisar också till de yttranden från KFM sombifogas i detta ärende. Visserligen skulle en gäldenär, som inte själv ageraroch bevakar sin rätt, i ett enskilt fall kunna drabbas t ex av att KFM haft felunderlag för sin bedömning. Det aktuella fall som har föranlett motionerna ärett exempel på detta. RSV anser emellertid att den nuvarande lagstiftningensoch rättstillämpningens avvägning mellan olika intressen -- kostnadsaspekterna,effektiviteten, rättssäkerheten -- är acceptabel. Enligt RSVs mening finns detdärför inte skäl att utreda frågan.Kronofogdemyndigheten i och länVid genomgång av motionerna har kronofogdemyndigheten tolkat dessa somförslag om förändring av såväl utsökningsbalkens regler om värdering av fastegendom som konkurslagen. I första hand torde då avses konkurslagen 2 kap 8 §.Kronofogdemyndigheten går här inte in på frågan om eventuell ändring avkonkurslagens regler om obeståndspresumtion, utan tar endast upp frågan omvärdering av egendom i samband med verkställighet enligt 4 kap UB. Någonegentlig skillnad föreligger härvid inte mellan värdering av lös respektivefast egendom.Inledningsvis kan sägas att kronofogdemyndigheten inte alls känner igen desituationer, som motionärerna tar upp. Inte heller anser kronofogdemyndighetenatt "stor rättsotrygghet" föreligger med nuvarande konkurs- ochvärderingsregler.Då fråga är om en presumtiv konkursgäldenär och utmätningsförrättning hållesär enligt kronofogdemyndighetens mening huvudfallet det, att ingenutmätningsbar egendom överhuvudtaget påträffas -- gäldenären är "total-SUT".Någon diskussion med denne om värdering etc. förekommer då normalt inte.För den händelse utmätningsbar egendom påträffas utmätes den och försäljes.Därefter görs en avräkning mot utmätningsfordran varpå frågan om ingivande avkonkursansökan tas upp till bedömning. Endast i mycket speciella undantagsfallges konkursansökan in när försäljningsärende pågår. Det förväntadeförsäljningsvärdet ligger i sådana fall väsentligt under utmätningsfordran ochgäldenären torde med sådant förfarande inte drabbats av någon rättsotrygghet.I SUT- eller del-SUTsfall kan naturligtvis den situationen uppkomma attegendom som påträffas av kronofogdemyndigheten bedöms sakna exekutivt värde mengäldenären är av en helt annan uppfattning. Man kan t ex tänka sig att entavelsamling påträffas och åsikterna mellan gäldenären ochkronofogdemyndigheten går starkt isär om värdet. En annan situation kan t exvara den att en fastighet inte bedöms ge mer vid en exekutiv försäljning än vadsom åtgår till att förnöja panthavarna.I de skissade situationerna tillkallas normalt en sakkunnig värderingsmanenligt UB 6:9 eller 12:3. Skulle i det läget oenighet fortfarande råda mellangäldenären och kronofogdemyndigheten om påträffad egendoms värde har gäldenärennaturligtvis möjlighet att själv föranstalta om att ytterligare sakkunnigtillkallas för värdering. Vid en därefter följande konkursförhandling fårtingsrätten ta ställning till den åberopade obeståndsbevisningen. Eftersomutmätning ej ägt rum har gäldenären i mellantiden även möjlighet att sälja sinegendom och betala konkursfordran.Kronofogdemyndigheten kan inte erinra sig något fall där konkursansökandrivits till konkursbeslut där osäkerhet om värdering av gäldenärens egendomställts på sin spets på sätt som angivits av motionärerna.Kronofogdemyndigheten anser vidare att antalet värderingsmän som tillkallatsinte är avgörande. Olika värderingsmän kan komma fram till varierande värdenoch en värdering återspeglar inte någon objektiv sanning om egendomens värde.Detta förhållande har inte minst konstaterats i nu rådande tider av sjunkandefastighetspriser och konstaterad överbelåning. Den riktigaste värderingen avgäldenärens egendom torde man därför få först vid en försäljning.De av motionärerna föreslagna ändringarna synes inte motiverade frånrättssäkerhetssynpunkt utan skulle medföra en onödigt tillkrångladindrivning, kraftiga fördyrningar och tidsutdräkt. Kronofogdemyndighetenavstyrker därför motionerna.Kronofogdemyndigheten i anser att motionerna bör avslås.Den direkta anledningen till motionerna anges vara ett enskilt konkursärendedär konkursbeslutet kan ha tillkommit till följd av en alltför låg värdering avgäldenärens tillgångar.Det framgår inte tydligt av motionerna om kritiken riktar sig mot någon delav själva konkursförfarandet eller mot kronofogdemyndighetens värdering som kanutgöra presumtion för obestånd vid ett yrkande i domstol om konkurs. Motionernakan i stället antas ge ett allmänt uttryck för det otillfredsställandeförhållandet att det i praktiken kan inträffa att en gäldenär kan försättas ikonkurs utan att vara på obestånd.Enligt kronofogdemyndighetens uppfattning är det nuvarande regelsystemet förhur obeståndsfrågor avgörs utformat på ett sätt som är både ändamålsenligt ochrättssäkert. Om en gäldenär bestrider ett yrkande om konkurs med motiveringenatt han inte är på obestånd prövar domstolen frågan och kan då komma att taställning till skilda uppfattningar om värdet av gäldenärens tillgångar. Det ärsvårt att se hur man med ändrade regler skulle kunna åstadkomma, allmänt sett,säkrare bedömningar i värderingsfrågor än vad domstolarna presterar i dag.Ytterst avgörs inte frågan om konkurs av värdet på gäldenärens tillgångar.Det är i stället obeståndsfrågan, d v s frågan om gäldenärens förmåga attbetala sin skuld som skall prövas. Vid den prövningen kan presumtionsregeln i 2kap 8 § konkurslagen bli tillämplig. Enligt den skall gäldenären anses vara påobestånd, om han vid utmätningsförsök förekonkursansökningen visat sig sakna tillgångar till full betalning avutmätningsfordringen. värdering av gäldenärenstillgångar blir avgörande för obeståndsfrågan, om inte annat visas.Kronofogdemyndighetens värdering har således betydelse för domstolensprövning av obeståndsfrågan men den behöver inte vara slutligt avgörande förfrågan. Om gäldenären inte är aktiv -- han underlåter tex att inställa domstolsförhandlingen -- kan naturligtvis kronofogdemyndighetens värderingleda till ett konkursbeslut även om den inte stämmer med det verkliga värdet.Det förhållandet bör ändå accepteras med hänsyn till kravet på att gäldenärensunderlåtenhet inte bör hindra en snabb handläggning av konkursfrågan. Enförutsättning bör dock vara att kronofogdemyndigheterna håller ett godtagbartkvalitetsmått i sitt värderingsarbete, som f ö har stor omfattning.Enligt kronofogdemyndighetens uppfattning är det således knappastregelsystemet som brister, om någon sätts i konkurs utan att vara på obestånd.Anledningen är snarare att hänföra till gäldenärens underlåtenhet att agera.Det sagda hindrar emellertid inte att RSV kan behöva överväga om åtgärderbehöver vidtas för att förbättra kronofogdemyndigheternas värderingsmetoder.Det förefaller dock inte finnas någon mer utbredd kritik motkronofogdemyndigheternas värderingar. Möjligen borde sakkunniga anlitas istörre utsträckning än vad fallet är . Det är emellertid en kostnadsfråga.För egen del anser kronofogdemyndigheten att de i exekutiv ordning utfördavärderingarna, allmänt sett, håller en tillräckligt hög kvalitetsnivå.Kronofogdemyndigheten i , länskronodirektörenUnder har jag i först som landsfiskal och sedan somkronofogde ägnat mig åt exekutiv verksamhet. Endast i något enstaka fall harvärderingen av såld egendom vållat några större problem. I det nu aktuellafallet, som jag personligen handlagt, och som föranlett motionerna, har detsannolikt gått fel. Värderingar utförda av gäldenären efter det samtligadomstolar prövat ärendet visar att de exekutivt sålda fastigheterna sannoliktvar värda betydligt mer än vad de såldes för. I målet föreligger en radomständigheter, som medfört, att ärendet varit svårt att handlägga. Sålunda hargäldenären varit intagen på mentalsjukhus och omyndigförklaratssamt haft en son som förmyndare. Denne har inte förvaltat faderns egendom pårätt sätt. Vid konkursförhandling har gäldenären -- nu myndig -- beedigatbouppteckningens innehåll och angiven värdering utan att komma med någoninvändning. Först reagerar han, då det är för sent.Lantbruksnämnden har varit involverad i ärendet och godkänt köpeskillingarna.Detta har alltså varit ett ärende fyllt av problem.Flera av motionärerna har personligen uppvaktat mig i ärendet och jag hardelgett dem fullödig information. Jag har också förklarat för dem att om jagkänt till samtliga fakta innan ansökan om konkurs ingavs kanske bedömningenfrån min sida blivit en annan. Att taga detta synnerligen enstaka fall tillintäkt för att ändra lagstiftningen på sätt motionärerna föreslår är enligt minuppfattning onödigt.Stockholms tingsrättInledningEnligt 1 kap 2 § konkurslagen skall en gäldenär som är på obestånd efter egeneller en borgenärs ansökan försättas i konkurs, om inte annat är föreskrivet.Med obestånd (insolvens) avses enligt samma lagrum att gäldenären interätteligen kan betala sina skulder och att denna oförmåga inte är endasttillfällig. Solvensfrågan bedöms således inte primärt utifrån relationen mellangäldenärens tillgångar och skulder.I flertalet av de konkursansökningar som ges in till tingsrätten av enborgenär förs bevisning om obestånd genom att någon av presumtionsreglerna i 2kap 8 och 9 §§ konkurslagen åberopas. De omständigheter som anges i dessalagrum är sådana att de oberoende av närmare kännedom om gäldenärens tillgångaroch skulder typiskt sett utgör tillförlitliga tecken på obestånd.Behovet av värderingsmänOm borgenären har åberopat en presumtionsregel måste gäldenären visa att haninte är på obestånd för att undvika konkurs. Det gäller då för gäldenären attfå fram en mera omfattande och allsidig bild av den ekonomiska ställningen somkan visa solvens. Härvid har värdet av tillgångarna naturligtvis betydelse somett av flera moment. Enligt tingsrättens uppfattning är det dock relativtsällsynt att själva värderingen av tillgångarna har någon avgörande betydelseför konkursfrågan. och fram har cirka 5500konkursansökningar kommit in till tingsrätten. Av dessa har drygt 3000 utgjortsav borgenärsansökningar. Vid prövningen av dessa ansökningar harvärderingsfrågor inte i något fall haft någon framträdande roll. Det står juäven gäldenären fritt att föra bevisning -- genom värderingsman eller på annatsätt -- om tillgångarnas värde.Samma betraktelsesätt kan anläggas när borgenären för annan bevisning omobestånd än enligt någon av presumtionsreglerna.Det kan även noteras att det finns möjligheter till rättshjälp ikonkursärenden.GjeldsnemndVad gäller den norska konkurslagen är den uppdelad i delar. Första delen ärnärmast en ackordslagstiftning medan andra delen rör konkursförfarandet.Gjeldsnemndens sammansättning och uppgifter regleras i den del som avser ackordm m och gäller således inte värdering inför en konkurs. Likartade bestämmelserfinns i den svenska ackordslagen (1970:847) och god man som förordnas enligtdenna lag har i flera avseenden samma eller liknande uppgifter och befogenhetersom gjeldsnemnden.Noteras kan att ackordsärendenas antal ökat kraftigt hos tingsrätten underdet senaste året.Tingsrättens bedömning och slutsatsMot bakgrund av vad som anförts ovan gör tingsrätten den bedömningen att detinte finns något behov av sådana lagstiftningsåtgärder som efterlysts avmotionärerna.Kronofogdemyndigheten i länMotionärernas begäran har uppenbarligen föranletts av en konkurs sominträffade i . Den bakomliggande historien var i korthet följande.Lantbrukaren i blev på grund av skulder i enskilda ochallmänna mål föremål för verkställighetsåtgärder av kronofogdemyndigheten iKarlstad, varvid fastigheter utmättes upprepade gånger under åren1977--1984. Värdering och beskrivning av fastigheterna, som ägde rum i maj1984, utfördes av Driftsbyrån, Skogskontoret i . Fastigheternavärderades då till . hade kronofogdemyndigheten förverkställighet mot flera enskilda mål och en restförd skatteskuld om . Myndigheten delgav därför en betalningsuppmaning enligt dåvarande4 § konkurslagen. Eftersom skulden inte erlades av ingavs konkursansökantill som avgjorde målet varvid Bergförsattes i konkurs. inställde sig ej vid huvudförhandlingen.De utmätta fastigheterna såldes vid exekutiv auktion för . Vid annonseringen av den exekutiva auktionen redovisades värdensamt andra uppgifter från Driftsbyråns värdering. Värderingsintyget låg ocksåtill grund för kronofogdemyndighetens beslut att godkänna avgivet bud påfastigheterna.Enligt en skrivelse från konkursförvaltaren till Driftsbyrån har efterauktionen framkommit att den av Driftsbyrån gjorda värderingen hade allvarligabrister, framförallt med avseende på redovisningen av virkesförråd. Enligtkonkursförvaltaren borde köpeskillingen vid auktionen ha blivit mycket högre omvärderingsutlåtandet utfärdats med tillbörlig omsorg. Konkursboet har därförgjort gällande att Driftsbyrån är skyldig att ersätta den skada som vållatsArne Berg.Vid en översyn av lagstiftningen bör enligt motionärerna övervägas om två avvarandra oberoende värderingsmän bör anlitas för bedömning av en egendoms värdeinför hotande konkurs, alternativt att den norska konkurslagen får stå modellför ett förfarande med en särskild nämnd som dels skall bistå gäldenären, delstillvarata fordringsägarnas intressen. Motionärernas förslag synes i förstahand beröra dels presumtionsreglerna för obestånd i konkurslagen, dels reglernaför förfarandet vid värdering och beskrivning av fast egendom inför exekutivauktion.Enligt konkurslagens regler kan den som är på obestånd (insolvens) försättasi konkurs, antingen på egen eller borgenärs ansökan. Med obestånd menas attgäldenären inte rätteligen kan betala sina skulder och att betalningsoförmåganinte är endast tillfällig. Om gäldenären bestrider att han är på obestånd måstekonkurssökande borgenär bevisa detta faktum. Bevisningen kan fullgöras på olikasätt. I 2 kap 8--9 §§ konkurslagen finns vissa bestämmelser som underlättarbevisbördan för borgenären. Om ett förhållande som sägs i dessa bestämmelserföreligger anses gäldenären vara på obestånd. Gäldenären har dock möjlighet attvid konkursförhandlingen åberopa motbevisning som styrker hans solvens. Redanmed nuvarande lagstiftning har gäldenärens intressen således beaktats. I dettasammanhang bör också betonas gäldenärens möjlighet att erhålla uppskov medhuvudförhandlingen , eventuellt för att få fram ytterligarebevisning som styrker hans solvens. En grundläggande förutsättning ärnaturligtvis att gäldenären inställer sig vid tingsrätten och argumenterar försin sak.För att en gäldenär skall kunna bli försatt i konkurs krävs för närvarandeingen värdering av hans eventuella tillgångar, såvida inte bevisningen ikonkursansökningsmålet grundas på ett resultatlöst utmätningsförsök. Engäldenär kan vara ägare till en viss tillgångsmassa men ändå lagtekniskt varapå obestånd om han inte exempelvis genom avyttring av egendom eller upptagandeav lån kan betala sina förfallna skulder. Mot bakgrund härav kunde förslaget omvärderingsmän synas vara mer motiverat om grunden för konkurs hade varitinsufficiens istället för insolvens. Att införa insufficiens som konkursgrundskulle emellertid medföra orimliga konsekvenser. Förslaget om värderingsmänsynes därför inte förbättra rättssäkerheten för gäldenären eftersom dennesintressen väl beaktats genom möjligheterna till motbevisning ikonkursdomstolen.Förslaget om en särskild nämnd inom ramen för konkursförfarandet synes merahöra hemma under frågor om rekonstruktion av företag som råkat på obestånd mensom är livskraftiga än under frågan om gäldenärens möjlighet attundvika konkurs på grund av bristande utredning om gäldenärens tillgångar.Enligt 12 kap 3 § 3 st utsökningsbalken får vid behov sakkunnig personanlitas för beskrivning och värdering av den egendom som skall säljas. i anlitas regelmässigt lantmäteriet för dessauppgifter. Såvitt är känt har uppdragen utförts med noggrannhet och korrektavärderingar. Det är uppenbart att dessa uppgifter, som kan ha stor betydelseför den enskilde, skall utföras av därtill kompetent person. Förslaget med tvåskilda värderingsmän synes inte medföra några fördelar för gäldenären. Vemskall exempelvis slita tvisten om två värderingar utfaller olika? Det går inteatt bortse från kostnadsaspekten i dessa fall. Borgenären drabbas ofta av storaränteförluster vid extra dröjsmål med försäljningen och de ökade kostnadernasom skulle uppkomma med dubbla värderingar skulle vara till skada såväl förgäldenären som för borgenärerna. En viss kontroll av värdet ligger också ikonkurrensen mellan spekulanterna. Vid en fri budgivning kan dessa i regelförväntas betala vad egendomen enligt deras uppfattning är värd. Det är intesannolikt att detta värde alltför mycket avviker från ett normalt marknadspris.Sammanfattningsvis anser kronofogdemyndigheten att anledning saknas att ändralagstiftningen i den riktning som motionärerna föreslagit. I det fåtal fall dären myndighet med fog anklagas för fel eller försummelse i sin tjänsteutövningbör rättelse kunna ske skadeståndsvägen.Kronofogdemyndigheten i länSåvitt vi har förstått av motionerna är frågeställningen: bör inte värderingav egendom ske av fler än en värderingsman eller av en speciell nämnd? Skäletför att man skall ha mer än en värderingsman, eller speciell nämnd är att sammaobjekt skulle bedömas av fler än en person och att man därigenom skulle få enmer rättvis värdering. En utvidgning av sakkunniga skulle vara aktuell endastnär det gäller försäljning av egendom med stort förmögenhetsvärde, t ex hyres-och jordbruksfastigheter, flygplan, värdefull konst m m.De regler som gäller för värdering av utmätt gods finns i 6 kap 9 § och12 kap 3 § utsökningsbalken och beträffande försäljning av konkursegendomframgår detta av 8 kap konkurslagen.Utmätt egendomI utsökningsbalken 6 kap 9 § 12 kap 3 § ges (KFM) möjlighet att, beträffandeutmätt egendom anlita sakkunnig person vid värderingen. I praktiken innebärdetta att KFM alltid, vid betydande värden eller då egendom är svårbedömbar,anlitar sakkunniga. vänder man sig som regel till ortenssakkunniga eller där sådan saknas, till sakkunniga utanför länet. Huruvida eneller flera värderingsmän är att föredra, måste bedömas i det enskilda fallet,men normalt anlitas endast en sakkunnig. Värdet på egendom kan variera avsevärtpå , som ex kan nämnas konst och större fastigheter. Myndigheten uppfattningen att sakkunnigas utlåtande varierar stort i dessa fall. Det ärmarknadskrafterna d v s efterfrågan och utbud som ofta styr värdet påegendomen. En offentlig auktion där allmänheten visar vad den är beredd attbetala för egendomen kan således vara det bästa tillfället att värderaegendomen. Naturligtvis under förutsättning att det finns spekulanternärvarande. Den erfarenheten som finns på myndigheten är att intresset är stortvid s k kvalitetsauktioner och auktioner där stora fastigheter är tillförsäljning.Enligt myndighetens mening finns redan inom ramen för gällande rätt möjlighetatt anlita fler än en sakkunnig. Problem kan ofta uppstå när dessa kommer tillolika resultat. I dessa fall finns endast en möjlighet enligt vår mening ochdet är att låta egendomen säljas på exekutiv auktion. Ägaren har däreftermöjlighet att genom besvär till Hovrätten hävda att köpeskillingen är för låg.Andra aspekter, som måste beaktas är, att värderingar är dyra, speciellt vidstörre objekt och kan variera , attförsäljningen ofta drar ut , vilket enligt vår uppfattning alltidmedför ökade kostnader. Det måste påpekas att kostnaderna i sista hand drabbarägaren till egendomen. Däremot måste det kunna ställas höga krav på devärderingsmän som anlitas och att de har någon form av auktorisation.Värmlands län har haft ett onormalt stort antal ansökningar omexekutiva fastighetsförsäljningar, bland de högsta i riket. Fastighetsmarknadeni är vikande och priserna svårbedömbara. Som exempel på hurvärderingen förhåller sig till vad en köpare är beredd att betala för enfastighet, bifogas uppgifter från försäljningar av sex exekutivafastighetsauktioner . De som gjort värderingarna är mycketsakkunniga värderingsmän.KonkursegendomKonkurslagens 8:e kap reglerar försäljning av egendom i konkurser ochgrundprincipen är den, att förvaltaren skall sälja egendomen på så sätt att såliten ekonomisk skada som möjligt skall drabba borgenärerna och därmedkonkursgäldenären. har dock sysselsättningsaspekter rubbat pådenna princip i och med att förvaltaren kan sälja till annan än högstbjudandesåvida arbetstillfällen kan bli kvar på verksamhetsorten. Skulle en förvaltareföreta affärshandlingar, som att sälja egendom till underpris harkonkursgäldenären alltid i samband med slutredovisningen möjligheter attklandra förvaltningen och därigenom ställa skadeståndskrav mot förvaltaren.Därför anser KFM att gäldenärens möjligheter att få prövat felaktigavärderingar och därigenom möjlighet att få ekonomisk kompensation, finnsreglerad i konkurslagen 17 kap. Att lagstifta om flera värderingsmän eller ensärskild nämnd skulle inte förbättra gäldenärens situation.SammanfattningMed anledning av vad som sagts ovan anser KFM i att i gällanderätt redan finns utrymme för att anlita mer än en värderingsman och såledessaknas skäl för en ändring av utsökningsbalken och konkurslagen. Däremot finnskanske skäl att och lämnar vissarekommendationer/riktlinjer när det är lämpligt att utvidga kretsen avsakkunniga värderingsmän.Fastighet 27>Värdering 45>Värde- ringsdat.