bet · GF01SoU2 · 1991-11-05 00:00:00 — Hon anser också att förutsättningarna för att genomändringar i statsbidragsreglerna trygga tillgången påberedskapsplatser vid LVM-hemmen bör övervägas.I samråd med och Landstingsförbundethar avlämnat en Rapport angåendeinventering av behov och resurser inom den tunga missbrukar-och ungdomsvården. I rapporten sägs att institutionsvårdengenomgår en omstrukturering med minskning av antalet vårdplatserpå framför allt de större, offentligt drivna institutionerna.Samtidigt pågår en kraftig nyetablering av framför allt småinstitutioner med enskilda huvudmän. Inom vuxenvården drivshälften av alla platser som finns för frivillig vård i enskildregi. Genom bl.a. uppföljning avmissbrukarvården har framkommit att ökningen av klienterna inomöppenvården i kombination med avsaknaden av alternativavårdformer skapat en ökad efterfrågan på institutionsvård.Bristen på platser som kan ta emot särskilt vårdkrävandeklienter gör situationen för dessa grupper mycket svår,framhålls i rapporten. Den omfattande nyetableringen av främstprivata vårdhem kan inte tillgodose detta behov. Under flera åroch i synnerhet efter den nya LVM har enligt rapportenefterfrågan på överstigit antalet tillgängligaplatser. Vidare har den ökade efterfrågan av tvångsvård undersenare år inneburit att de frivilliga placeringarna i allt högregrad har skett inom den privata vården. När det gäller den tungaungdomsvården visar enligt rapporten alla undersökningarentydigt att platsantalet vid de särskilda ungdomshemmen(tidigare § 12-hem) är otillräckligt.I anledning av ett regeringsuppdrag attanalysera utvecklingen vad avser missbrukarvården samt barn- ochungdomsvården i enskild regi har och offentligt i vården (SoS-rapport1991:27). I rapporten anförs bl.a. att den enskilda vården harlegat välframme när det gäller att utveckla nya metoder inom främstmissbrukarvården och att detta också har inspirerat denoffentliga vården. Tiden från beslut till genomförande har ocksåvarit kortare i enskild vård. Enligt rapporten har den enskildavården lägre avgifter för samma inriktning på vården mentenderar trots det att kunna betala bättre löner till personalenän offentlig vård. Under förutsättning att kommunerna har klaramål för institutionsvården i det enskilda fallet, en bramarknadsöverblick och förmåga att göra effektiva upphandlingarav vård, bidrar den enskilda vården enligt tillett större utbud och bättre differentiering. anförsatt vården av socialt utslagna missbrukare riskerar att fåminskade resurser på grund av att en större del av kommunalamedel går till att betala enskild vård för socialt relativtetablerade missbrukare och att tendensen att marknadskrafternasöker sig till säkra och lätta inkomster påverkar också denoffentliga vården i samma riktning. Enligt måstekommunerna bygga upp en bättre beställarkompetens.Tillsynsorganisationen måste förstärkas och reglerna förtillstånd skärpas. Vidare bör skapas ett enhetligthuvudmannaskap för den offentliga vården.I samarbete med statens pris- och konkurrensverk (SPK)genomför en undersökning iVästerbottens och avseendekonkurrensförhållanden inom vården, kommunernasbeställarkompetens m.m.Tidigare riksdagsbehandling m.m.Frågor om vård enligt LVM behandlades utförligt av utskottet ibetänkandet SoU 1987/88:25 i anledning av proposition1987/88:147 om tvångsvård av vuxna missbrukare m.m. Utskottettillstyrkte propositionens förslag om möjligheter till attingripa tidigare och framhöll att det måste vara möjligt attkunna avbryta ett destruktivt missbruksbeteende innan allvarligaskador hade uppstått. Vad gäller vårdtidens längd framhöllutskottet att det finns starka behandlingsmässiga skäl som talarför en relativt lång vårdtid. LVM-vården skall ses som enutgångspunkt för motivationsarbete och planering av vård- ochstödinsatser. Utskottet ansåg, med ett sådant synsätt och då ettfrihetsberövande alltid är ett djupt ingrepp i den enskildesliv, att som en längsta vårdtid är en rimligavvägning. När det gäller kontraktsvård uttalade utskottet attdet av rättssäkerhetsskäl är betänkligt med ett system där maninom ramen för frivillig vård bygger in tvångsåtgärder för vilkainte uppställs lika stränga krav som för vård enligt LVM.I betänkandet 1990/91:SoU6 (s. 23 f.) anförde utskottetatt det vid upprepade tillfällen behandlat frågor om bristen påvårdplatser inom missbrukarvården och problemen med långaväntetider. Utskottet ansåg att det är mycket allvarligt attbristen på behandlingshemsplatser består liksom de långaväntetiderna. Utskottet underströk därför nödvändigheten av attlandsting och kommuner lever upp till sitt ansvar att tillgodosebehovet av hem för vård eller boende framför allt när tvångsvårdutdömts. Utskottet påminde vidare om att det vid fleratillfällen understrukit betydelsen av de privatabehandlingsalternativen inom missbrukarvården och erinrade pånytt om dessa uttalanden. Med hänsyn till det arbete som pågickvid ansåg utskottet att nu borde avståfrån att ta något initiativ i frågan. Vad beträffar frågor omtvångsingripande, vårdtidens längd och kontraktsvård anfördeutskottet att det vidhöll den inställning som det redovisat ibetänkandet SoU 1987/88:25 (res. m, fp och c). följdeutskottet.I proposition 1990/91:96 om statsbidrag tillmissbrukarvård och ungdomsvård m.m. föreslogs en tillfälligomläggning av statsbidraget till missbrukarvård och ungdomsvårdi syfte att ge förutsättningar för en snabb utbyggnad avinstitutionsresurserna för de mest utsatta ungdomarna ochmissbrukarna. Innebörden av omläggningen var att en större delav statsbidraget skulle ges i form av platsbidrag och att medelskulle avsättas, inom nuvarande finansiella ramar, för etttillfälligt anordningsbidrag avseende åren 1991 och 1992.Riksdagen bereddes också tillfälle att ta del av riktlinjernaför arbetet med att åstadkomma en förändrad organisation avinstitutionsvården för de mest utsatta ungdomarna ochmissbrukarna.I sitt betänkande 1990/91:SoU14 (s. 24 f.) i anledning avpropositionen och ett antal motioner som väckts i anslutningtill denna anförde utskottet att den nödvändiga utbyggnaden ochdifferentieringen av institutionsvården inte har ägt rum. borde ett principbeslut fattas om att staten skallvara huvudman för tvångsvården i de särskilda ungdomshemmen.Regeringen borde återkomma till med förslag ienlighet med de riktlinjer utskottet angett. Enligt utskottetmåste frågan om hur det framtida stödet till missbrukarvårdenskall utformas också övervägas i sammanhanget. Även frågor somrör missbrukarvårdens innehåll och utformning kan behöva belysasytterligare. Vad utskottet anfört borde ges regeringen tillkänna. För att den planerade utbyggnaden inte skall stanna avtillstyrkte utskottet propositionens förslag om införande av etttillfälligt anordningsbidrag avseende ungdomsvård ochmissbrukarvård. Utskottet avstyrkte bifall till propositionensförslag i övrig del. följde utskottet.I anledning av beslut tillsatte dåvaranderegeringen en utredning om institutioner inom ungdomsvårdenoch missbrukarvården (dir. 1991:55). Enligt direktiven skallutredningen behandla bl.a. de administrativa och ekonomiskafrågor som hänger samman med att staten skall övertahuvudmannaskapet för de särskilda ungdomshemmen. Ävenmissbrukarvårdens situation bör enligt direktiven genomlysas.Det gäller bl.a. frågan om huvudmannaskapet för LVM-vården. Ävenfrågor som rör missbrukarvårdens innehåll och utformning kankomma att behöva belysas ytterligare, sägs det i direktiven.Utredningen skall vara slutförd den 15 januari 1992.UtslussningMotionenI motion 1990/91:So336 av m.fl. (fp)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om utslussning av behandlade missbrukare(yrkande 13). Motionärerna framhåller att arbetet medåteranpassning av missbrukare kräver samverkan mellansocialtjänsten, arbetsförmedlingen, bostadsförmedlingen samtparterna på arbets- och bostadsmarknaden.BakgrundEnligt 30 § LVM skall socialnämnden aktivt verka för attden enskilde efter vårdtiden får bostad och arbete ellerutbildning samt se till att han får personligt stöd ellerbehandling för att varaktigt komma ifrån sitt missbruk. Ibestämmelsen klargörs på ett tydligare sätt än i den tidigarelagstiftningen att socialnämnden har en skyldighet att se tillatt den enskilde efter vårdtiden får fortsatt stöd.I LVM-propositionen (1987/88:147) anfördes bl.a. följande (s.106).Att socialnämnden skall aktivt verka för att missbrukarenefter vårdtiden får bostad och arbete eller utbildning innebären långt gående skyldighet för nämnden. Som regel skall dessainsatser kunna utnyttjas av den enskilde när han lämnarLVM-hemmet. Utgångspunkten måste vara att den som skrivs ut inteskall behöva återvända till en miljö och livssituation där hanhar små utsikter att hålla sig ifrån missbruket. För att kunnafullgöra sin skyldighet enligt bestämmelsen måste socialnämndenpå ett tidigt stadium planera för utskrivningen. Missbrukarenskontaktman har här en viktig arbetsuppgift. Vidare krävs ett välfungerande samarbete mellan socialnämnd och bl.a.arbetsförmedling, bostadsförmedling samt skola. Att åtgärdernakräver samråd med den enskilde följer av socialtjänstlagen ochhar på grund härav inte tagits in i lagtexten.Enligt 9 § LVM skall socialnämnden utse en kontaktman förmissbrukare som bereds vård med stöd av LVM och som skall följamissbrukaren . Efter vårdtidens slut kan,under förutsättning att den enskilde själv vill det, enkontaktperson utses enligt SoL.I proposition 1984/85:19 om en samordnad och intensifieradnarkotikapolitik anfördes bl.a. (s. 41) att vägen tillbakain i samhället för narkotikamissbrukare som genomgått behandlingoftast är lång. Den fysiska och psykiska stabiliteten måstebyggas upp. Kompletterande studier, arbetslivspraktik och enmeningsfull fritid är viktiga förutsättningar för ett drogfritt,självständigt liv. Utslussningen är därför en väsentlig del avvården, uttalades i propositionen.Socialstyrelsen stödjer olika utvecklingsprojekt omutslussning från missbrukarvård. En sådan utslussningsverksamhetvid stiftelsen finns beskriven i boken i livet, stiftelsernas skriftserie nr 3.Enligt direktiven (1991:55) för utredningen om institutionerinom ungdomsvården och missbrukarvården bör utredningensärskilt uppmärksamma eftervårdens utformning och innehåll vidde särskilda ungdomshemmen. Även frågor om missbrukarvårdensinnehåll vad avser tvångsvården bör enligt direktiven belysas avutredningen.Tidigare riksdagsbehandlingI betänkandet 1990/91:SoU6 behandlade utskottet en motion(fp) om utslussning av behandlade missbrukare. Utskottetunderströk att det för vårdens resultat är av avgörandebetydelse hur de fortsatta stödinsatserna inom den öppna vårdenutformas och genomförs. är också, anmärkteutskottet, skyldig att i samverkan med andra planera och ordnasådana stödinsatser. Utskottet konstaterade att frågan hadeuppmärksammats av olika myndigheter och ansåg därför inte attnågot initiativ från behövdes (res. Riksdagenföljde utskottet.Kvinnliga missbrukare m.m.MotionernaI motion 1990/91:So294 av m.fl. (c, fp,mp) yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om ökad forskning om kvinnors brukav alkohol och läkemedel (yrkande 1) och att hosregeringen begär en kartläggning av antalet nyfödda barn medalkoholskador (yrkande 2). Enligt motionen borde meruppmärksamhet ägnas åt kvinnornas alltmer tilltagande konsumtionav alkohol. Kvinnor skadas på grund avalkoholkonsumtion än män, anförs det i motionen, och det ärdärför av stor vikt att deras problem tidigt upptäcks ochbehandlas. Det krävs enligt motionen ökade resurser förforskning om kvinnor och alkohol- och blandmissbruk. Vidareanges att det föds ett 50-tal barn med beståendementala skador till följd av mammans alkoholkonsumtion och attdet inte finns någon uppföljning eller ständigt pågåendeundersökning kring detta problem. Skadefrekvensen bör enligtmotionen följas av socialstyrelsen.I motion 1990/91:So330 av och () yrkas att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om användning av alternativabehandlingsformer i större utsträckning för att minskaförskrivningen av lugnande medel och om speciell kvinnovård somen naturlig och vedertagen del av kriminalvård, psykiatrisk vårdoch missbruksvård. Enligt motionärerna finns inom vården mångabra exempel på att det finns fördelar med behandlingsgrupperenbart för kvinnor. Flertalet av dessa projekt är finansieradeav organisationer och företag utanför den gemensamma sektorn,och de har enligt motionen svårt att få gehör inom samhälletsorganisation av vården.I motion 1990/91:So638 av och () yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om forskning om och vård avdrogmissbrukande kvinnor (yrkande 6). I motionen anförs attvård av kvinnliga missbrukare skall ske i en miljö med enbartkvinnor och att forskning om unga kvinnors missbruk måsteinitieras. (Motiveringen finns i motion 1990/91:A812. )BakgrundUtredningen om det ofödda barnet (dir. 1984:36) redogjorde ibetänkandet Skydd för det ofödda barnet 1. Åtgärder vidmissbruk m.m. under graviditet (SOU 1987:11) bl.a. förkunskapsläget i fråga om missbruk under graviditet och för deinsatser som på olika håll görs på området. Enligt utredningenär det bl.a. viktigt att skapar bättre resurserför att ta emot blivande mödrar som behöver hjälp för att kommafrån sitt missbruk. Utredningen konstaterade att forskningen ifråga om missbruk under graviditet blivit allt intensivarevärlden över och att allt fler forskningsresultat harredovisats.Socialstyrelsen har ägnat frågan om missbrukbland kvinnor ökad uppmärksamhet. Styrelsen har lämnat stöd tillstiftelsen som bl.a. initierat insatser förutbildning, utveckling och utvärdering när det gäller vården avkvinnliga missbrukare. Styrelsen har också gett stöd för attstarta behandlingshem för kvinnliga missbrukare. Stöd har vidareutgått till projekt som uppmärksammat situationen för barn tillmissbrukare.Stiftelsen stödjer olika forskningsprojekt somär inriktade på missbrukande kvinnor. Dessutom stödjerSocialvetenskapliga forskningsrådet, SFR, ett antalforskningsprojekt kring missbrukarfrågor. och rådet ett större forskningsprojekt om kvinnorsohälsa som särskilt skall uppmärksamma missbrukande kvinnor.Den 1 januari 1992 startar det nyinrättadefolkhälsoinstitutet sin verksamhet. Institutets verksamhetskall enligt proposition 1990/91:175 om vissa folkhälsofrågor(s. 110 f.) bedrivas i form av särskilda program. Ett av dessaprogram kommer att vara inriktat på drogprevention, ett annat påbarn och ungdom resp. utsatta kvinnor. Enligt propositionen harkvinnor anammat ett manligt dryckesmönster. Den ökandealkoholkonsumtionen särskilt bland yngre kvinnor ökar risken föralkoholrelaterade skador också bland kvinnor. Denna negativautvecklingstendens vad avser kvinnors hälsa har inteuppmärksammats tillräckligt. Inom programför utsatta kvinnor bör enligt propositionen dels enkartläggning göras av hälsa ur ett kvinnoperspektiv, delsstrategiska insatser intensifieras som i första hand kanförbättra hälsans villkor för de kvinnor som är utsatta för destörsta hälsoriskerna. Institutet bör också, anförs det ipropositionen, stödja forskningsinsatser inom alkohol- ochdrogområdet.Tidigare riksdagsbehandling m.m.Utskottet har vid ett flertal tillfällen behandlat motioner omkvinnliga missbrukare och därmed sammanhängande frågor. Ibetänkandet 1989/90:SoU14 (s. 33 f.) ges en bakgrund och enredogörelse för tidigare riksdagsbehandling. Utskottet framhölli anledning av ett antal motioner behovet av insatser förkvinnliga missbrukare och anförde att de bör ägnas störreuppmärksamhet inom vården och forskningen. Detta gäller, anfördeutskottet, inte minst beträffande de gravida missbrukarna motbakgrund av de risker som alkohol och andra droger innebär förfoster. Enligt utskottet måste behandlingsinsatserna anpassasefter kvinnornas speciella behov. Särskild information omkvinnors missbruk bör utgå till beslutsfattare och personal inomall missbruksvård. Kunskaper om kvinnors missbruk bör ingå iutbildningen av behandlingsassistenter. Vidare bör, påtaladeutskottet, behovet av särskilda behandlingsinstitutioner förkvinnliga missbrukare beaktas i kommunernas vårdresursplaner.Vad utskottet anfört borde ges regeringen till känna. Riksdagenföljde utskottet.I anledning av beslut uppdrog dåvarande regeringeni april åt att analysera effekterna avgjorda insatser samt bedöma vilka ytterligare åtgärder sombehöver vidtas inom området.Vid behandlingen av budgetpropositionen, bil. 7, anslaget H 3,, betänkandet 1990/91:SoU12, uttalade utskottetatt det är angeläget att de insatser som av frivilligaorganisationer görs för att hjälpa kvinnliga missbrukare och föratt utveckla vården för dem får stöd. Stiftelsen görenligt utskottet ett värdefullt arbete. Utskottet noterade ocksåatt har fått bidrag från för sinverksamhet. Enligt budgetpropositionen borde en del av anslagetför utvecklings- och försöksverksamhet kunna användas förinsatser för kvinnliga missbrukare. Det borde alltså, anfördeutskottet, finnas möjlighet för att få ytterligarebidrag för sin verksamhet.I anledning av dåvarande regeringens proposition 1990/91:175om vissa folkhälsofrågor och motionsyrkanden angående alkohol-och drogforskning som väckts i anledning härtill framfördeutskottet i betänkandet 1990/91:SoU23 (s. 69 f.) bl.a. attdet tidigare uttalat att ytterligare ansträngningar behövs föratt intensifiera forskning på området. Utskottet hänvisade tillatt det folkhälsoinstitut som föreslogs bli inrättat ipropositionen skall följa alkohol- och drogutvecklingen samtstödja forskningsinsatser inom alkohol- och drogområdet.Institutet skall också initiera eller genomföra forsknings- ochutvecklingsarbete inom de områden som bedöms eftersatta.Utskottet utgick från att därvid beaktar deförslag till forskningsarbete som framfördes i de aktuellamotionerna (m, fp, c och v). Utskottet avstyrkte motionerna.Riksdagen följde utskottet.Utskottets bedömningUtskottet noterar att den nya regeringen iregeringsförklaringen har aviserat att den avser att tillsättaen bred alkoholpolitisk kommission för att bl.a. göra enutvärdering av alkoholistvården. Regeringen har också ställt iutsikt olika åtgärder på narkotikaområdet. Det nyinrättadefolkhälsoinstitutet skall ägna särskild uppmärksamhet åt bl.a.kvinnliga missbrukare och stödja forskningsinsatser inomalkohol- och drogområdet. Vidare har fått iuppdrag att analysera effekterna av gjorda insatser förkvinnliga missbrukare och bedöma vilka ytterligare åtgärder sombehövs på området. Med hänsyn till det anförda bör enligtutskottets mening inte ta något initiativ i anledningav motionsyrkandena. Utskottet avstyrker därför motionerna So215(m) yrkandena 7, 8 delvis och 11, So276 (c) yrkande 11, So286(m), So336 (fp) yrkande 13, So294 (c, fp, mp), So330 (s) samtSo638 (c) yrkande 6. Även motion So443 (mp) yrkande 2 avstyrks.Behandlingshem för utvecklingsstörda med drogproblemBakgrundI motion 1990/91:So233 av m.fl. (s) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behandlingshem för utvecklingsstörda meddrogproblem. Enligt motionärerna har utvecklingsstörda svårt atttillgodogöra sig vård på de behandlingshem som finns . Dehar också svårt att kommunicera med all den personal de kommer ikontakt med när problemen uppstår. Följden blir att desärbehandlas och att ingen eller ringa behandling erbjuds dem.Motionärerna menar att det är viktigt att behovet avhögkvalificerade behandlingshem för utvecklingsstörda meddrogproblem undersöks och kartläggs och att därefterbehandlingshem för denna grupp uppförs.Landstinget i driver ettsärskilt inackorderingshem för utvecklingsstörda medmissbruksproblem. vistas där femutvecklingsstörda på frivillig basis. De har tillgång till egnarum samt gemensamma utrymmen. Personalen är specialiserad på attta hand om dessa utvecklingsstörda och stödjer dem olika sätt,bl.a. genom att försöka ge dem en meningsfull fritid. Densamarbetar även med en distriktsläkarmottagning. serpositivt på den bedrivna verksamheten och överväger att flyttaden till lokaler där de utvecklingsstörda kan få tillgång tillegna lägenheter.Utskottets bedömningUtskottet delar motionärernas uppfattning att det är viktigtatt även utvecklingsstörda med drogproblem erbjuds lämpligbehandling. Detta är i första hand en uppgift för kommuner ochlandsting. Utskottet anser inte att bör göra någottillkännagivande i frågan. Motion So233 (s) avstyrks därför.VidareutbildningMotionenI motion 1990/91:So336 av m.fl. (fp)yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om möjligheter till vidareutbildning förpersonal i missbrukarvården (yrkande 12). Motionärerna anseratt det är viktigt att personalen ges möjligheter tillvidareutbildning och handledning och att den får all denuppmuntran den är värd.BakgrundSocialstyrelsen har i anledning av ett regeringsuppdrag iseptember 1988 inrättat en särskild enhet, Institutet förkunskapsutveckling inom missbrukarvården (IKM), som sedan den1 arbetar med insatser för fortbildning,handledning och evaluering inom missbrukarvården. Institutetskall vid vårdhögskolorna bygga upp en kursverksamhet föranställda inom missbrukarvården. Vidare planerar institutet atti egen regi ge särskilda kurser för anställda inom tvångsvården.Studiematerial som skall användas för studiecirklar påarbetsplatser är under utarbetande. En treterminers utbildninginom institutet av handledare inom missbrukarvården har redanpåbörjats. planeras också en uppbyggnad av regionalaenheter som bl.a. skall utbilda personal som skall svara förutvärdering av missbrukarvårdens innehåll, vårdresultat m.m.Till institutet har knutits en referensgrupp med representanterför bl.a. , ochkriminalvårdsstyrelsen.Tidigare riksdagsbehandlingI betänkandet 1990/91:SoU6 behandlade utskottet ettmotionsyrkande (fp) om vidareutbildning av personal imissbrukarvården. Utskottet konstaterade att arbete pågår inomsocialstyrelsen när det gäller utbildning, handledning ochevaluering inom missbrukarvården och ansåg med hänsyn härtillatt borde avstå från uttalanden i frågan (res. fp).Riksdagen följde utskottet.Utskottets bedömningMed hänsyn till bl.a. den verksamhet som startat vidsocialstyrelsen när det gäller vidareutbildning av personal inommissbrukarvården behövs enligt utskottet inte någottillkännagivande av i denna fråga. Motion So336 (fp)yrkande 12 avstyrks därför.Möjligheten att delegera beslut enligt socialtjänstlagenMotionenI motion 1990/91:So209 av Tom () yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till ändring avdelegationsförbudet i 48 § socialtjänstlagen. Motionären menaratt det av sekretess- och integritetsskäl är olämpligt att vissaärenden, bl.a. om adoption, så som socialtjänstlagen nu äravfattad måste behandlas av hela socialnämnden och alltså intekan delegeras till mindre beslutandegrupper.Gällande bestämmelserGenom en ändring (SFS 1990:1403) av 4 § SoL gäller frånden att kommunens uppgifter inom socialtjänstenfullgörs av den eller de nämnder som kommunfullmäktigebestämmer, samt att vad som i SoL eller annan författning sägsom socialnämnd i förekommande fall gäller de nämnder som utsesav kommunfullmäktige. I 46 § SoL stadgas att vad som sägs iSoL eller annan författning om en socialnämnd tillämpas också påsociala distriktsnämnder.Enligt 6 kap. 33 § i den nya kommunallag (SFS1991:900) som träder i kraft får en nämnduppdra åt ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt enanställd hos kommunen att besluta på nämndens vägnar i ettärende eller en viss grupp av ärenden. Från denna regel gällerenligt 6 kap. 34 § samma lag undantag för bl.a. vissaärenden som anges i särskilda föreskrifter.En sådan särskild föreskrift finns i 48 § SoL, av vilkenbl.a. framgår att uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar ivissa föräldrabalksärenden inte får delegeras. socialnämnds skyldighet enligt 4 kap. 10 § förstastycket att avge yttrande till domstol som haratt besluta om adoption.Utskottets bedömningSocialtjänstkommittén gör en bred översyn avsocialtjänstlagen.