bet · GE01LU27 · 1991-04-16 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet sju motioner om detallmännas skadeståndsansvar för fel som begås i samband medmyndighetsutövning. Två av dessa motioner tar dessutom uppfrågan om villkoren för statens affärsdrivande verksamhet och enav dem även frågan om ersättning till bilhandlaren . Två motioner behandlar i sin helhet sistnämnda spörsmåloch två motioner statens strikta ansvar för skada orsakad avpolishund.Utskottet avstyrker bifall till motionerna om det allmännasskadeståndsansvar och om statens strikta ansvar för skada avpolishund. Beträffande motionerna om ersättning till HalvarAlvgard föreslås att med anledning av motionerna gerregeringen till känna vad utskottet anfört.Till betänkandet har fogats en reservation (m, fp, c och mp)beträffande ställningstagandet i fråga om det allmännasskadeståndsansvar och en reservation beträffande motiveringen(m, fp och c) såvitt avser ställningstagandet till frågan omersättning till . 1990/91:L204 av m.fl. (m) vari yrkas2. att som sin mening ger regeringen till känna --med hänvisning till vad som anförts i motion 1990/91:K216 -- vadi motionen anförts om ökad rätt till skadestånd från detallmänna vid felaktig myndighetsutövning.1990/91:L601 av och (m,fp) vari yrkas att hos regeringen begär ett skyndsamtförslag till ekonomisk gottgörelse för /91:L602 av m.fl. (fp) vari -- medhänvisning till vad som anförts i motion 1990/91:K205 -- yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om det offentligas ansvar för fel begångna motenskild.1990/91:L604 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag till lagändring i enlighet med vadi motionen anförts så att strikt ansvar ej skall utkrävas avpolis med hund i tjänst.1990/91:L606 av m.fl. (fp) vari yrkas1. att beslutar att i 3 kap. skadeståndslagen(1972:207) skall införas en ny paragraf, 3 §, av följandelydelse: 3 § Skadeersättning utgår även i annat fall än somavses i den mån den skadelidandes möjligheter att försörja sigallvarligt har äventyrats genom skadan eller ersättningsbehovetannars, med hänsyn till hans ekonomiska villkor ochomständigheterna i övrigt, framstår som särskilt angeläget,2. att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om tilläggsdirektiv för kommittén (Ju1989:03) med uppdrag att se över reglerna om det allmännasskadeståndsansvar.1990/91:L610 av m.fl. (m) vari -- med hänvisningtill vad som anförts i motion 1990/91:Sk811 -- yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om skadeståndsregler vidfelaktig myndighetsutövning i enlighet med vad i motionenanförts.1990/91:L611 av m.fl. (c, m, fp) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av provisoriska regler iskadeståndslagen.1990/91:L612 av m.fl. (mp) vari yrkas1. att hos regeringen begär förslag om hurersättning skall kunna utgå till enskilda som drabbats avmyndighetsutövning som inte befunnits lagstridig men varskonsekvenser likväl vid en samlad bedömning framstår somorimliga för den enskilde,2. att som sin mening ger regeringen till känna attHalvar Alvgards rättegångskostnader på . börefterskänkas.1990/91:L615 av m.fl. (fp) vari -- medhänvisning till vad som anförts i motion 1990/91:N291 -- yrkasatt hos regeringen begär förslag om att företag ochderas ägare hålls skadeslösa vid domstolsprocesser mellanföretagare och myndigheter där myndigheten är den förlorandeparten.1990/91:L620 av och Hans Nyhage (m) variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om kompensation till /91:L621 av och () variyrkas att beslutar ändra lagen om tillsyn av hundaroch katter i enlighet med vad som anförts i motionen.1. Det allmännas skadeståndsansvar1.1 Gällande ordningGenom införandet av skadeståndslagen (1972:207) vidgadesarbetsgivarens skyldighet att ersätta skada som hansarbetstagare vållar i tjänsten. Enligt 3 kap. 1 §skadeståndslagen (SkL) skall den som har arbetstagare i sintjänst ersätta person- eller sakskada som arbetstagaren vållargenom fel eller försummelse i tjänsten. Arbetsgivaren svararockså för ren förmögenhetsskada i de fall då arbetstagarenvållat skadan genom brott. Med ren förmögenhetsskada avsesenligt SkL (1 kap. 2 §) sådan ekonomisk skada som uppkommer utansamband med att någon lider person- eller sakskada.Den vidgade skadeståndsskyldigheten för arbetsgivare omfattarinte endast enskilda arbetsgivare utan också det allmänna. staten bedriver ekonomisk verksamhet svarar staten enligt3 kap. 1 § SkL på samma sätt som enskilda arbetsgivare förarbetstagarnas fel och försummelser. Innefattar verksamhetenmyndighetsutövning sträcker sig statens och kommunernas ansvarlängre än andra arbetsgivares. Sålunda svarar det allmänna intebara för person- och sakskada utan också för renförmögenhetsskada när fel eller försummelse begåtts vidmyndighetsutövning (3 kap. 2 § SkL). Däremot utgår i principinte ersättning för ideell skada enligt sistnämnda lagrum.Tidigare fanns vissa särskilda begränsningar av det allmännasskadeståndsansvar i 3 kap. 3--5 §§ SkL. Dessa begränsningsreglerär inte längre gällande.Det grundläggande villkoret för det allmännasskadeståndsansvar enligt 3 kap. 2 § SkL är att felet ellerförsummelsen skall ha vållats vid myndighetsutövning.Uttrycket "vid myndighetsutövning" omfattar enligt förarbetenatill SkL (prop. 1972:5 s. 502) alla sådana beslut och åtgärdersom antingen självständigt utgör myndighetsutövning, dvs. denoffentliga verksamhet som är ett uttryck för samhällets maktöver medborgarna, eller står i ett nära samband medmyndighetsutövningen. Uttrycket innefattar sålunda åtgärder somingår endast som ett led i myndighetsutövningen men som ärreglerade av offentligrättsliga föreskrifter och indirekt kan fårättsliga konsekvenser för den enskilde. Uttrycket innefattaräven vissa andra handlingar som står i ett mycket näratidsmässigt och funktionellt samband med myndighetsutövningen.Rekvisitet "vid myndighetsutövning" i 3 kap. 2 § SkL har ettflertal gånger satts på sin spets i rättspraxis. Från senare årkan nämnas NJA 1987 s. 535 -- det s.k. Trifoliumfallet -- därhögsta domstolen fann att ett av , som innehöll felaktiga uppgifter om enkonsumentvara, inte i sig innefattade myndighetsutövning därföratt meddelandet varit avsett främst som en information tillkonsumenter. Domstolen uttalade vidare att pressmeddelandet inteheller haft ett så nära samband med utövande avmaktbefogenheter gentemot producenter och andra näringsidkareatt de felaktiga påståendena kunde anses ha lämnats vid verketsmyndighetsutövning. Den skadeståndstalan som ett företag, somtillverkade produkten i fråga, förde mot staten för fel ellerförsummelse vid myndighetsutövning kunde därför inte bifallas.I ett avgjort rättsfall har högsta domstolen ånyo haftanledning att pröva rekvisitets innebörd (NJA 1990 s. 705).Målet gällde en skrivelse som en husägare fått från enhälsovårdsinspektör. I skrivelsen angavs att fastighetenutgjorde sanitär olägenhet, då den befunnits ha för högaradondotterhalter. Enligt skrivelsen rekommenderadesfastighetsägaren att installera värmeåtervinningssystem somskulle kunna sänka radondotterhalten, varjämte han uppmanadesatt ta kontakt med kommunens förmedlingsorgan för hjälp medansökan om lån till installationen.Högsta domstolen anförde att skrivelsen innefattade endast ettråd från hälsovårdsnämndens sida och hade i sig ingenrättsverkan gentemot husägaren. Genom att fastighetenklassificerades som sanitär olägenhet var, uttalade domstolenvidare, skrivelsen emellertid ägnad att ge fastighetsägarenuppfattningen att han var skyldig att vidta åtgärder för attsänka radondotterhalten och att nämnden annars kunde tänkasingripa med föreläggande eller förbud. Nämnden skulle för övrigtockså ha haft befogenhet att ingripa på sådant sätt, om sanitärolägenhet verkligen hade uppstått i fastigheten. Högstadomstolen slog fast att vid angivna förhållanden -- ochoberoende av om nämnden inte avsett att fullfölja ärendet genomatt i sista hand tillgripa maktmedel -- måste den felaktigauppgiften anses ha lämnats vid myndighetsutövning.Fastighetsägarens skadeståndstalan mot staten för fel ellerförsummelse vid myndighetsutövning bifölls därför.SkL gäller om annat inte är föreskrivet. Vid sidan av SkLfinns vissa specialregler som ålägger det allmänna ett längregående skadeståndsansvar. Dels är det fråga om regler som gälleroavsett om en skada uppstått vid myndighetsutövning eller ej,t.ex. skadeståndsreglerna i miljöskadelagen och datalagen, delsfinns det regler som ålägger det allmänna ett ansvar för fel --i objektiv mening -- som begåtts vid myndighetsutövning. Somexempel härpå kan nämnas lagen (1974:515) om ersättning vidfrihetsinskränkning. Här förutsätts alltså inte som enligt SkLsregler att någon tjänsteman varit försumlig. Vidare utgårersättning inte bara för ekonomisk skada utan även för lidande.Ett annat exempel på regler om längre gående skadeståndsansvarför staten för fel som begåtts vid myndighetsutövning utgörs avvissa bestämmelser i jordabalken om fel begångna inominskrivningsväsendet. I fråga om felaktiga beslut ombetalningssäkring har genom lagstiftning som trätt i kraft den 1januari 1990 införts förbättrade möjligheter till ersättning förden som lider ren förmögenhetsskada till följd av sådana beslut(prop. 1989/90:3, SkU1).När staten driver affärsmässig verksamhet och därmed kanjämställas med en privat näringsidkare gäller i princip sammaallmänna civilrättsliga regler i rättsförhållandet mellan statenoch en enskild person som i rättsförhållanden mellannäringsidkare eller mellan näringsidkare och konsumenter. Vidavtalsförhållanden i allmänhet är det en huvudregel attdröjsmålsskador och andra förmögenhetsskador i princip skallersättas fullt ut. Finns det särskilda regler för vissarättsområden träder de i stället för de allmänna civilrättsligaprinciperna. SkLs bestämmelser är tillämpliga endast om inteannat är föreskrivet i författning eller föranleds av avtaleller i övrigt följer av regler om skadestånd iavtalsförhållanden.Villkor som rör rättsförhållandet mellan myndigheter ochenskilda kan ha karaktären av avtal mellan resp. myndighet ochden enskilde och/eller vara reglerade i författningar, vilketinnebär att staten ensidigt bestämt dessa villkor.I den mån villkoren har avtalskaraktär kan dessa prövas medstöd av civilrättslig och näringsrättslig lagstiftning. Dencivilrättsliga regleringen tar i första hand sikte på enskildafall och ger anvisningar för lösning av konkreta tvister medanden näringsrättsliga lagstiftningen främst skyddarkonsumentkollektivet som sådant och möjliggör en sanering avmarknaden för framtiden.Regeringen, eller myndighet efter regeringens bemyndigande,kan utfärda författningar som innehåller villkor för denverksamhet som myndigheten bedriver. I den mån föreskrifterna ien sådan författning saknar avtalskaraktär och sålunda är avoffentligrättslig art torde det inte vara möjligt att tillämpavare sig civilrättslig eller näringsrättslig lagstiftning vid entvist mellan myndigheten och den enskilde i frågor som reglerasi dessa föreskrifter. I propositionen med förslag tillgeneralklausul på förmögenhetsrättens område anfördedepartementschefen (prop. 1975/76:81 s. 113 f.) att 36 §avtalslagen bör vara tillämplig på bestämmelser som rörförhållanden mellan offentliga myndigheter och enskilda, i denmån bestämmelserna har avtalskaraktär, men inte på debestämmelser som ingår i författningar utan att ha karaktär avavtal.Inom kommunikationsområdet bedriver statliga verk, som regel imonopolställning, verksamhet som omfattas av särskildaskadeståndsregler och sålunda inte av SkLs bestämmelser eller avallmänna civilrättsliga regler. Dessa särskildaskadeståndsregler gäller för , postverket ochteleverket. har ett avtalsrättsligt skadeståndsansvartill följd av "normalvillkor i järnvägstrafik" som järnvägarnatillämpar och som förhandlats fram mellan järnvägensrepresentanter och . Grundläggande bestämmelserom postverkets och skadeståndsansvar finns i avverken ensidigt utfärdade bestämmelser, postverketsansvarighetskungörelse resp. allmänna villkor förteleabonnemang. För en närmare redogörelse för reglerna hänvisastill lagutskottets betänkande 1988/89:LU2.1.2 Pågående utredningsarbeteKommittén (Ju 1989:03) för att se över reglerna om detallmännas skadeståndsansvar tillkallades 1989. Kommittén harenligt sina direktiv (dir. 1989:52) till huvuduppgift att göraen förutsättningslös och allsidig analys av i vilkenutsträckning det allmänna bör svara för skador som uppkommer förenskilda i samband med myndighetsutövning. Kommittén bör därvidundersöka bl.a. om det allmännas ansvar enligt skadeståndslagenför fel eler försummelser vid myndighetsutövning bör vidgas såatt det inte krävs ett lika nära samband medmyndighetsutövningen som . Vidare bör kommitténundersöka om det på vissa särskilda rättsområden bör införas ettstrikt skadeståndsansvar för det allmänna i samband medmyndighetsutövning. En annan uppgift för kommittén anges varaatt undersöka om ersättning som det allmänna skall betala tillenskilda på grund av skador som uppkommit i samband medmyndighetsutövning bör bestämmas under hänsynstagande till andraomständigheter än sådana som har rent ekonomisk betydelse. Idirektiven anförs att det utöver de särskilt angivna uppgifternafinns åtskilliga andra frågor om det allmännas skadeståndsansvarsom behöver prövas och att utredningen bör vara oförhindrad attta upp sådana frågor och lägga fram de förslag som utredningenfinner påkallade. Utredningsarbetet skall vara avslutat föreutgången av år 1992.Den särskilde utredare (1989:02) som haft i uppdrag att seöver formerna för postens och kundvillkor harnyligen lagt fram ett betänkande (SOU 1990:100) "Avtalsvillkoreller föreskrifter. En rättslig översyn av postens ochteleverkets kundvillkor". I betänkandet föreslås bl.a. attprivaträttsliga avtalsvillkor bör användas i postens ochteleverkets affärsverksamhet medan föreskrifter bör användas näraffärsverken utför uppgifter som innefattar myndighetsutövning.Förslagen innebär att avtalslagens bestämmelser och detcivilrättsliga regelsystemet i övrigt, t.ex. allmännaskadeståndsregler, skall gälla för de avtal som posten ochteleverket sluter med sina kunder. Vidare innebär förslagen attdet näringsrättsliga regelsystemet nästan undantagslöst blirtillämpligt på kundvillkoren i postens och televerketsaffärsverksamhet. Enligt utredaren bör som en konsekvens avförslagen bl.a. postens ansvarighetskungörelse och televerketsföreskrifter om allmänna villkor för teleabonnemang, vilkainnehåller regler om skadeståndsansvar för affärsverken,upphävas.Utredningsmannen anger att grundtanken i betänkandet -- utifrån verksamhetens innehåll kan hänföra olikaverksamheter till området för privaträttsliga villkor resp.föreskrifter -- bör tillämpas inte bara för postens ochteleverkets rättsförhållanden utan ligga till grund för enöversyn av övriga affärsverk.1.3 MotionsmotiveringarMotiveringen till motion L204 yrkande 2 av m. (m) återfinns i motion K216 angående fördjupad demokrati ochökad rättssäkerhet. Motionärerna redovisar förändringar somenligt dem är nödvändiga för att öka medborgarnas inflytande ochrättssäkerhet, bl.a. att ge enskilda en ökad rätt tillskadestånd från det allmänna vid felaktig myndighetsutövning. Imotionen nämns den pågående utredningen om det allmännasskadeståndsansvar och motionärerna anför vissa principer som enkommande lagstiftning på området bör ha.Enligt motionen bör det allmänna vid oriktigt handlande fåansvara för skador som uppkommer för enskilda även i fall dånågon oaktsamhet inte föreligger (strikt ansvar). Vidare börenskilda få ersättning för skada som har sin grund i oriktigaråd och upplysningar från myndigheter utan att det föreliggernågot direkt samband med myndighetsutövning. Dessutom bör enligtmotionärerna ersättning kunna utgå för den kränkning som denskadelidande utsatts för även om han inte kan styrka att hanåsamkats någon direkt ekonomisk skada. Slutligen finns detenligt motionen anledning att strama upp de villkor -- bl.a.beträffande skadeståndsskyldighet -- under vilka den offentligaaffärsverksamheten skall verka. Det saknas enligt motionärernaskäl för att låta denna verksamhet -- ofta i form avmonopolföretag -- bedrivas under gynnsammare villkor än somgäller för jämförbara näringsidkare.Även i motion L602 av m.fl. (fp) -- varsmotivering finns i K205 om författningen -- nämns den pågåendeutredningen om det allmännas skadeståndsansvar. Enligtmotionärerna är det inte bara omfattningen av offentligatjänstemäns straffansvar som är betydelsefull utan också t.ex.den enskilde medborgarens möjlighet att få skadestånd om någonoffentlig tjänsteman orsakat skada. Motionärerna framhåller detangelägna i att utredningen om det allmännas skadeståndsansvarskyndsamt utför sitt uppdrag och att regeringen därefterlägger fram ett samlat lagstiftningsförslag.I motion L606 av m.fl. (fp) anförs attgällande skadeståndsregler skärps så att det allmänna får bäraett strikt ansvar för skador för enskilda som uppkommer vidoriktigt handlande från det allmännas sida och att detta ansvarinte begränsas till vissa särskilda rättsområden.Motionärerna anför att , i avbidan på resultatet avutredningen om det allmännas skadeståndsansvar, börinföra en viss provisorisk reglering i skadeståndslagen. Dennaskulle utgöra en slags skadeståndsrättslig säkerhetsventil, somskulle tillämpas om den skadelidandes ersättningsbehov medhänsyn till hans ekonomiska villkor och omständigheterna iövrigt framstår som särskilt angeläget.I motion L606 anförs vidare att det i skadeståndshänseende börråda likställighet mellan staten då den driver affärsverksamhetoch enskilda näringsidkare. Även staten bör omfattas avexempelvis såväl köplagen som konsumenttjänstlagen. Denna frågabör efter tilläggsdirektiv från regeringen utredas av kommitténsom ser över det allmännas skadeståndsansvar.Motiveringen till motion L610 av m.fl. (m)återfinns i motion Sk811 som handlar om rättssäkerhet vidbeskattning. Motionärerna anför att om någon drabbas avfrihetsberövande, husrannsakan eller bevis- ellerbetalningssäkring som visar sig sakna laglig grund, staten måstesvara för skadestånd till så stort belopp att fullkostnadskompensation erhålls. Hänsyn måste därvid tas till dengoodwillförsämring som kan bli följden av en negativmediabevakning.I motion L611 av m.fl. (c, m, fp) anförs att deti två hänseenden är mycket angeläget att det görs någotomedelbart beträffande det allmännas skadeståndsansvar, nämligeni fråga om ansvaret vid mycket allvarliga åtgärder ochbeträffande rekvisitet "vid myndighetsutövning" i 3 kap. SkL.Motionärerna hänvisar till att det vid vissa mycket allvarligaingrepp mot den enskilde eller dennes egendom, t.ex.frihetsberövanden och betalningssäkring, finns bestämmelser omstrikt skadeståndsansvar. Enligt motionärerna kan det förekommaandra lika allvarliga ingrepp, men där den enskilde i brist påspecialreglering om strikt skadeståndsansvar står utan möjlighetatt erhålla skadestånd. Motionärerna menar att vid allvarligamyndighetsingripanden skadestånd bör utgå oavsett om fel ellerförsummelse förekommit, så som gäller vid frihetsberövande ellerbetalningssäkring.Frågan om strikt skadeståndsansvar bör enligt motion L611övervägas av den pågående utredningen. I avvaktan på dessresultat är det viktigt att det införs en säkerhetsventil ilagstiftningen så att skadestånd kan medges vid allvarligamyndighetsingripanden mot enskilda. En sådan säkerhetsventil kanantingen formuleras som en allmän regel om striktskadeståndsansvar vid allvarliga myndighetsåtgärder eller ingå ien generell billighetsregel angående skadestånd vidmyndighetsutövning. Alternativt bör kommittén snabbutredafrågan.Beträffande rekvisitet "vid myndighetsutövning" anförs imotion L611 att det i praxis fått mycket omdiskuterade effekter.Man hänvisar bl.a. till det s.k. Trifoliumfallet. Motionärernamenar att det -- utan att det för den skull är fråga ommyndighetsutövning eller ens ett nära samband med sådan -- finnsen rad fall där det allmänna förtroendet för myndigheten medföratt uttalanden m.m. får en annan genomslagskraft och förväntasha en annan vederhäftighet än om motsvarande uttalanden görs aven näringsidkare. Antingen bör den pågående utredningensnabbutreda frågan hur rekvisitet bör formuleras eller riksdagenbesluta en provisorisk regel så att ordalydelsen blir "i sambandmed myndighetsutövning" eller liknande.Enligt motion L612 av m.fl. (mp) bör riksdagenhos regeringen begära förslag om hur ersättning skall kunna utgåtill enskilda som drabbats av myndighetsutövning som intebefunnits lagstridig men vars konsekvenser likväl vid en samladbedömning framstår som orimliga för den enskilde (yrkande 1).I motion L615 av m.fl. (fp) -- varsmotivering återfinns i motion N291 om livskraftiga småföretag --anförs att om myndigheterna gör fel skall företag och derasägare hållas skadeslösa vid domstolsprocesser där myndigheten ärden förlorande parten.1.4 behandlingMotioner om det allmännas skadeståndsansvar med sammainriktning som de nu aktuella vid myndighetsutövning harbehandlats av vid ett flertal tillfällen tidigare ochdärvid avslagits. Sålunda prövades frågorna isamband med behandlingen av proposition 1989/90:42, variföreslogs slopande av de särskilda begränsningsreglerna för detallmännas skadeståndsansvar i 3 kap. 3--5 §§ SkL.I sitt av godkända betänkande i ärendet (bet.1989/90:LU10) anförde utskottet att direktiven till utredningen(Ju 1989:03) om det allmännas skadeståndsansvar helt låg i linjemed vad utskottet tidigare uttalat i fråga om en allmän översynav det allmännas skadeståndsansvar. Vad som anförts i motionernagav inte utskottet anledning att ompröva sin tidigareinställning till inriktningen av utredningsarbetet. När detgällde statens skadeståndsansvar i affärsmässig verksamhet bordeenligt utskottet en förbättring av de enskildas möjligheter attfå ersättning för sina skador åstadkommas inom ramen förnuvarande ansvarighetsregler. Utskottet uttalade därvid sintillfredsställelse med att regeringen tillkallat den särskildeutredaren (1989:02) med uppdrag att se över formerna förpostverkets och kundvillkor.Senast behandlade utskottet motioner om det allmännasskadeståndsansvar . I sitt av godkändabetänkande (bet. 1989/90:LU14) uttalade utskottet att detsaknades anledning för att ompröva sitt tidigareställningstagande.2. Ersättning till samband med införandet av mervärdeskatt på handeln medbegagnade bilar företogs från skattemyndigheternas sida enriksomfattande kontrollaktion, benämnd "Bil -79", som omfattadei princip såväl skatte- som taxeringsrevision. Som ett led idenna aktion företogs revision hosAlvgards i (bilbolaget). varhuvudaktieägare i bilbolaget.På grund av vad som framkom vid revisionen inleddelänsåklagaren förundersökning för utredning huruvida skattebrottskett i samband med bilbolagets affärer. anhöllsi av länsåklagaren såsom på sannolika skäl misstänktför grovt skattebedrägeri. Beslut fattades vidare omhusrannsakan i bl.a. bostad och hos bilbolaget.På kvällen som dessa tvångsmedel tillgripits hölllänsåklagaren och polismästaren en presskonferens med anledningav åtgärderna. försattes på fri fot efter tvådagar, men anhölls på nytt för samma misstanke några månadersenare, . Han försattes på fri fot dagen därpå.I juni 1981 ansökte taxeringsintendenten om eftertaxering avHalvar Alvgard för vissa taxeringsår och besvärade sig vidareöver ett visst års taxering. För att säkerställa betalning avfordran på skatt beslutade länsrätten ombetalningssäkring på egendom svarande mot visstbelopp. Beslutet om betalningssäkring hävdes omkring ett årsenare. Någon tid därefter återkallades ansökningarna omeftertaxering. Efter återkallelsen lade länsåklagaren i oktober1982 ned förundersökningen mot då misstanke omskattebrott inte längre ansågs föreligga.På grund av vissa av de åtgärder som vidtagits mot HalvarAlvgard under revisionen och förundersökningen yrkade han hosjustitiekanslern () ersättning av staten med närmare 2milj.kr.