bet · GE01SoU13 · 1991-05-16 00:00:00 — Rättshjälp genom offentligt biträdebeviljas vid domstolshandläggning av psykiatriskatvångsvårdsfrågor efter samma princip som vidtvångsomhändertaganden enligt den sociala vårdlagstiftningen.I motion 1990/91:So32 av m.fl. (v) yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts dels om att tidigt tillsätta en kontaktperson (yrkande6), dels om möjligheten av att tillsätta en kontaktpersonenligt LVU (yrkande 7). Motionärerna anser att en stödpersonbör utses efter det att tvångsvården påbörjats, underförutsättning att patienten inte motsätter sig det. Om intedetta särskilt markeras i lagstiftningen, är risken uppenbar attett tillsättande drar ut , framhåller motionärerna.Vidare anser motionärerna att det bör övervägas om intestödpersoner även bör kunna utses med stöd av en ny bestämmelsei LVU.I motion 1990/91:So42 av m.fl. (c) hemställs omett tillkännagivande om stödperson samt om ersättning till denne(yrkande 9). En god man, som har ett särskilt intresse förpatienten och dennes psykiska hälsa, bör även kunna fungera somstödperson, anser motionärerna. Stödpersonens rätt tillersättning för sina kostnader bör regleras i en särskildordning, anförs det vidare i motionen.I motion 1989/90:So440 av och (båda fp) hemställs om ett tillkännagivande omkontaktperson för psykiskt sjuka. Socialberedningen har betonatatt kontaktperson enligt socialtjänstlagen erbjuds personer isamband med utskrivning från psykiatrin eller som ett led i enbehandling för att undvika intagning på sjukhus, anförmotionärerna. De menar att vissa psykiskt sjuka kan komma atthamna i gränslandet mellan dessa två kategorier.Även med goda möjligheter till juridiskt biträde viarättshjälpen bör en stödperson i många fall kunna ha viktigauppgifter att fylla i samband med psykiatrisk tvångsvård, anförsdet i propositionen. Detta torde gälla inte bara i direktanslutning till den rättsliga prövningen avtvångsvårdsförutsättningarna, utan över huvud taget i olikasituationer under pågående tvångsvårdsperiod. Ofta finns ettbehov av personligt stöd -- praktiskt och psykologiskt -- undertvångsvård. För patienten kan det vara psykologisktbetydelsefullt att en utomstående person håller en fortlöpandekontakt med honom . Uppgiften för en stödpersonbör vara att svara för personligt bistånd, som patienten behöverpå grund av frihetsbegränsningen vid tvångsvård. Insatserna börkunna avse tiden från det förordnande erhålls till desstvångsvården upphör. En rätt för stödpersonen att besökapatienten där denne vårdas läggs fast. En regel om skyldighetför stödpersonen att iaktta tystnadsplikt beträffande uppgifterom patientens hälsotillstånd eller personliga förhållanden iövrigt, som han fått kännedom om i sin verksamhet somstödperson, införs. Vid val av stödperson bör patientensuppfattning tillmätas stor betydelse. Alla patienter, som tas inför tvångsvård, skall informeras om sin rätt att få hjälp av enstödperson. Rekryteringen av stödpersoner bör ske bland personersom är särskilt intresserade av hithörande frågor. Helst bör deha kunskaper om och erfarenheter från sjukvården ochsocialtjänsten. Sådana yrkeskategorier som t.ex. kuratorer ochsocialarbetare kan vara särskilt lämpade. I andra fall kan vissutbildning behöva anordnas för dem som åtar sig uppdrag somstödperson. För att främja rekryteringen bör uppdraget att varastödperson förenas med viss ekonomisk ersättning. Frågan omkostnaderna för arvoden och annan ersättning torde få lösasefter mönster från gällande system med ekonomisk ersättning tillkontaktpersoner enligt socialtjänstlagen. Det innebär attsjukvårdshuvudmännen skulle svara för dessa kostnader. För attuppnå enhetlighet i fråga om ersättningsprinciper m.m. kan detvisa sig lämpligt med centralt utfärdade rekommendationer.Förtroendenämnden, eller annan nämnd som svarar förförtroendenämndsverksamheten, skall ha hand om uppgiften attutse stödpersoner.Utskottets bedömningEnligt utskottets mening bör en stödperson kunna fylla enviktig funktion för den som har intagits för psykiatrisktvångsvård. Det är således enligt utskottet positivt att det ipropositionen föreslås att en sådan stödperson alltid skallförordnas när patienten begär det. Genom propositionens förslagfår motion 1989/90:So440 (fp) anses vara tillgodosedd. Motionenavstyrks därför.Utskottet delar inställningen i motion So32 (v) att det imånga fall kan vara en fördel att en stödperson tillsätts i etttidigt skede av tvångsvården. Detta strider inte heller motpropositionens förslag. Stödpersonen skall vara förordnad tilldess tvångsvården upphör. Alla patienter, som tas in förtvångsvård, skall självfallet informeras om sin rätt att fåhjälp av en stödperson. Med det anförda får motion 1990/91:So32(v) yrkande 6 anses vara i huvudsak tillgodosedd. Utskottetavstyrker därför motionsyrkandet.Som tidigare nämnts finns bestämmelser om tillsättande avkontaktperson i bl.a. LVU. har dock inte anledning attta något initiativ till ändring av den lagen i det nu aktuellalagstiftningsärendet. Utskottet avstyrker sålunda motion1990/91:So32 (v) yrkande 7.Vid val av stödperson bör patientens uppfattning tillmätasstor betydelse enligt propositionen. Utskottet delar dennainställning. Inget hindrar att en god man för patienten utsestill stödperson, om detta bedöms lämpligt och patienten inte harannan uppfattning. Enligt propositionen är detsjukvårdshuvudmännen som skall svara för kostnader för arvodenoch annan ersättning till stödpersoner. Utskottet anser i likhetmed föredraganden att rekommendationer om kostnaderna börmeddelas centralt. Utskottet anser att motion 1990/91:So42 (c)yrkande 9 i huvudsak är tillgodosedd. Motionsyrkandet avstyrkssålunda.DomstolsprövningBeslutsfunktionerna i LSPV utövas av överläkaren och/ellerutskrivningsnämnden inom dess verksamhetsområde samtpsykiatriska nämnden. är dels första instansi vissa ärenden, dels överprövningsinstans. Sådana beslut avläkare som kan överklagas prövas av utskrivningsnämnden.Utskrivningsnämndens beslut överklagas hos psykiatriska nämnden,som är sista instans. uppgår antaletutskrivningsnämnder till 34. Varje utskrivningsnämnd har etteget geografiskt avgränsat verksamhetsområde.Utskrivningsnämnderna är statliga myndigheter. Nämnderna skallsammanträda på det sjukhus där patienten finns, om intesärskilda skäl föranleder annat. Nämnderna har inga särskiltanvisade kanslilokaler. Flera nämnder har upprättat kanslier ianslutning till sjukhusen och på mer än en plats. Ledamöterna iutskrivningsnämnderna förordnas av regeringen för högst fyra åri sänder. Samtliga ledamöter har uppdraget som bisyssla.Landstingen såsom sjukvårdshuvudmän betalar kostnader för arvodem.m. Fem ledamöter ingår iutskrivningsnämnderna. Ordföranden skall vara eller ha varitinnehavare av ordinarie domartjänst. Vidare ingår en läkare, sombör ha specialistkompetens inom gruppen psykiska sjukdomar, ochen person som är särskilt insatt i sociala frågor. Därutöveringår två lekmän. Vid lagändringen fick nämnderna enstärkt funktion som tillsynsorgan i fråga om LSPV-vården.Nämnderna kan således numera självmant ta upp en fråga omutskrivning eller utskrivning på försök och är således inteberoende av att någon aktualiserar frågan hos nämnden.Förfarandet vid en utskrivningsnämnd är oftast muntligt. Vid ettsammanträde skall överläkaren och patienten vara närvarande, ominte särskilda skäl föranleder annat. Förs talan av någon annanän patienten, skall den som för talan beredas tillfälle attnärvara, om inte särskilda skäl föranleder annat. Ett ärende,som handläggs i patientens frånvaro, får inte avgöras utan attnämndens ledamöter skaffat sig personlig kännedom om patienten.Om denne är utskriven på försök, får emellertid ärendet avgöras,om minst en av ledamöterna har sådan kännedom. Från kravet påpersonlig kännedom får göras undantag, om det finns synnerligaskäl. uppgår antalet ärenden iutskrivningsnämnderna till ca 17 000 . I detta antal ingårdock rättshjälpsärenden och administrativa ärenden.Psykiatriska nämnden har hela landet som verksamhetsområde. ingår sex ledamöter. Nämnden handlägger ca 400ärenden årligen.De allmänna förvaltningsdomstolarna, dvs. länsrätterna,kammarrätterna och regeringsrätten, handlägger i huvudsak målenligt skatte-, taxerings- och uppbördsförfattningarna och målom administrativa frihetsberövanden av unga och av missbrukareenligt LVU och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissafall (LVM). Länsrätten prövar också bl.a. mål om återkallelse avkörkort m.m. enligt körkortslagen (1977:477). Vidare handläggerlänsrätten bl.a. mål om bistånd enligt socialtjänstlagen och omtvångsisolering på sjukhus enligt smittskyddslagen (1988:1472).Sedan den 1 juli 1986 är länsrätten också överinstans i frågorom enskilds rätt till särskilda omsorger enligt nyaomsorgslagen. Länsrätten beslutar även om verkställighet av domeller beslut rörande vårdnad m.m. av barn. Det finns en länsrätti varje län. Normalt består länsrätten vid avgörande av mål aven lagfaren domare samt nämndemän. Ett länsrättsavgörande kanöverklagas till kammarrätt. Kammarrätternas antal är fyra. Frånkammarrätt kan överklagande ske till regeringsrätten. Det krävsdock prövningstillstånd för att regeringsrätten skall ta upp ettöverklagande.I propositionen föreslås att organisationen medutskrivningsnämnder och psykiatriska nämnden skall upphöra.Rättslig prövning av frågor om psykiatrisk tvångsvård skallgöras av de allmänna förvaltningsdomstolarna med länsrätternasom första instans. Länsrätten skall vara domför i densammansättning som anges i 17 § lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar -- lagfaren domare och nämndemän -- ominte en lagfaren domare ensam enligt regleringen i 18 § ärbehörig. Dessa domstolar tar också över utskrivningsnämndernasoch psykiatriska nämndens uppgifter att besluta i vissa fall omvård på vårdhem eller specialsjukhus enligt övergångsregleringentill den nya omsorgslagen.DomstolsorganisationenI motion 1990/91:So35 av och (båda s) hemställs att beslutar att dennuvarande organisationen med utskrivningsnämnder ochpsykiatriska nämnden bibehålls. Motionärerna påpekar att vissadelar av propositionen baseras på ett gammalt material och inte har tagit hänsyn till den utveckling som skett inompsykiatrin det senaste årtiondet. Antalet tvångsvårdade personerhar minskat väsentligt, och utskrivningsnämnderna har därvidvarit en bidragande faktor. Vidare anförs i motionen att det ären avsevärd skillnad på å ena sidan LVU- och LVM-ärenden, somlänsrätterna handlägger , och de ärenden som rör LSPV åandra sidan. Om sistnämnda ärenden överförs till länsrätternakommer kunnandet om psykiska sjukdomar hos beslutande instansatt bli mindre. Vidare anser motionärerna att det enligtpropositionsförslaget synes bli lättare att hålla förhandling ipatientens frånvaro. Förslaget tycks leda till försämradrättssäkerhet för patienten. Utan läkarledamot i länsrätten ärrisken dessutom stor att prövningen kommer att domineras av enformalistisk juridisk bedömning. Slutligen anför motionärernaatt psykiatrimålen kan antas bli cirka fler än övrigasociala mål tillsammans. Om endast 35 milj.kr. tillförs den nyaorganisationen finns risk för stora problem vid länsrätterna.I motion 1990/91:So42 av m.fl. (c) yrkas attriksdagen beslutar att nuvarande instansordning rörande beslutoch prövning av tvångsvård alltfort skall gälla (yrkande10). De förändringar som anses nödvändiga bör ske genom attförfarandereglerna och organisationen hos utskrivningsnämndernautvecklas, anser motionärerna. Nämnderna handlägger ett stortantal ärenden, vilka har gett nämnderna stor kunskap om ochinsyn i vårdarbetet på de olika psykiatriska klinikerna. Genompropositionsförslaget torde länsrätterna få ett väsentligttillskott av ärenden, som dels är av brådskande karaktär, delskräver muntlig förhandling på sjukhus. Förslaget medförpraktiska problem och kan leda till brister urrättssäkerhetssynpunkt. Det kommer dessutom att förorsaka starktökade samhällskostnader.I motion 1989/90:So539 av och (båda c) hemställs om ett tillkännagivande om bibehållande avutskrivningsnämnderna (yrkande 3). Nämndernas sammansättningoch arbetssätt ger möjlighet till den helhetsbedömning avärendena som rättssäkerheten kräver, menar motionärerna.Nuvarande lagstiftning garanterar såväl den medicinska som denjuridiska och sociala kompetensen i nämnderna.I motion 1990/91:So500 av m.fl. (c) yrkastillkännagivanden om ett bevarande av nuvarande instansordningrörande beslut och prövning av psykiatrisk tvångsvård (yrkande4) samt om behovet av en omfattande kostnadsberäkning när detgäller konsekvenserna av lagförslagets olika delar (yrkande5). Motionärerna pekar på vissa nackdelar, som enligt derasmening följer med den föreslagna förändringen när det gällerdomstolsprövning. Samma höga krav ställs inte på länsrätten sompå utskrivningsnämnderna när det gäller att träffa patienten.Vidare kommer nära anhöriga att, enligt den nya lagen, saknabesvärsrätt. Den möjlighet som utskrivningsnämnderna har att taupp frågor om bl.a. utskrivning utan formell ansökan kommer inteatt gälla för länsrätten. Vidare anförs att lagförslaget i dennadel innebär ökad byråkrati och mindre möjlighet tillindividuellt hänsynstagande. Det påpekas också i motionen attutskrivningsnämnderna handlägger ca 17 000 ärenden . Ipropositionen beräknas tillkommande ärenden i länsrätten uppgåtill 7 000--8 000 samt tillkommande kostnader förlänsrätter och kammarrätter till 26 milj.kr. beräkningar är kostnaderna för en målfrekvenssom den sistnämnda 30 milj.kr. enbart beträffande löner,anförs det. Motionärerna anser därför att en betydligt meromfattande kostnadsberäkning måste göras, innan beslut fattas ifrågan.Föredraganden framhåller att utskrivningsnämnderna harfullgjort sina grannlaga uppgifter enligt LSPV på ett sätt somförtjänar all respekt. Det saknas anledning att misstronämndernas förmåga att inom sitt arbetsfält träffa sakligtvälgrundade avgöranden. På grundval av erfarenheterna från derasmångåriga verksamhet kan det sägas att nämnderna i praktikenfyller samma krav som en domstol när det gäller integritet ochoberoende i beslutsfattandet. Frågor om utskrivningsnämndernasverksamhet kommer emellertid i ett nytt läge om man bygger utden rättsliga prövningen i mål om psykiatrisk tvångsvård, anförsdet i propositionen.Föredraganden erinrar om att samtliga ledamöter i nämndernahar uppdraget som en tidsbegränsad bisyssla. Vidare förekommermellan utskrivningsnämnderna och sjukhusen en gemenskap tillvilken det inte finns någon motsvarighet på domstolssidan, ävenom denna avser endast kanslisidan och vissa ekonomiska frågor.Av betydelse i sammanhanget är också de åtaganden som Sverigegjort enligt internationella överenskommelser. Redan risken föratt en prövning i nämnd i ett visst fall inte skulle uppfyllakraven Europakonvention angåendet skydd för demänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna är ettmotiv för reformer. Det saknas anledning att i onödan ha ettregelsystem som i något hänseende ens kan tangera de yttregränserna för det konventionsmässigt tillåtna, eftersom det ärfråga om prövning av ett frihetsberövande, anförs det ipropositionen.Lagrådet har pekat på fördelarna med att den rättsligaprövningen görs av särskilda organ, som innehåller såväljuridisk som medicinsk sakkunskap och vars ledamöter får storerfarenhet av ärenden om psykiatrisk tvångsvård och en godinsikt i de förhållanden som bör inverka på bedömningen. Detfinns goda skäl som talar för att reformerna borde gå ut på attförfarandereglerna och organisationen hos utskrivningsnämndernautvecklades, anför lagrådet. Genom bestämmelsen att ordförandenskall vara eller ha varit innehavare av ordinarie domartjänstskapas garantier för att den rättsliga prövningen leds av enperson med auktoritet och en omfattande domarerfarenhet. ändå, främst med hänsyn till internationellaåtaganden, finner att den rättsliga prövningen bör överflyttastill domstol, instämmer lagrådet i att denna prövning i förstainstans bör ankomma på länsrätt.Föredraganden anför bl.a. följande (s. 179 f.).En lösning med bibehållen nämndorganisation skulle emellertidförutsätta en väsentlig utveckling av förfarandereglerna ochorganisationen hos nämnderna. En utbyggnad av nämnderna skullekomma att stå i strid med det allt oftareframförda önskemålet att undvika specialdomstolar och särskiltsådana vilka liksom utskrivningsnämnderna och psykiatriskanämnden verkar inom ett mycket begränsat kompetensområde.Utskrivningsnämnderna och psykiatriska nämnden är --frånsett övervakningsnämnderna -- de enda organ utanfördomstolsväsendet som beslutar om frihetsberövande som inte ärrent tillfälligt.-- -- --Enligt min mening finns det mot denna bakgrund starka skäl somtalar för att frågor om psykiatrisk tvångsvård i fortsättningenhandläggs vid domstol i stället för vid nämnd.Beträffande frågan om muntlig förhandling anförs att det är avstor vikt för möjligheterna att åstadkomma fullödig utredningatt målen om tvångsomhändertagande i allmänhet avgörs eftermuntlig förhandling i patientens närvaro. Om förhandlingen hållspå det sjukhus där patienten är intagen, bör påfrestningen förpatienten ofta kunna begränsas. Föredraganden förutsätter attsjukvårdshuvudmännen kan tillhandahålla lokaler så att principenom offentlighet vid förhandlingar kan upprätthållas, dock medmöjlighet att besluta om förhandling inom stängda dörrar.Länsrätten skall således hålla muntlig förhandling, om det inteär uppenbart obehövligt. Presumtionen är stark för muntligförhandling. Den föreslagna bestämmelsen blir tillämplig i allamål om psykiatrisk tvångsvård, dvs. såväl ansöknings- sombesvärsmål. I specialmotiveringen anförs bl.a. följande (s.278).Det kan vara uppenbart obehövligt att hålla en muntligförhandling om en sådan hållits i ett föregående målrörande samme patient och nya omständigheter av vikt intetillkommit efter förhandlingen. Detsamma gäller om patienten pågrund av sitt psykiska tillstånd inte kan närvara vid en muntligförhandling eller inte vill att en sådan skall hållas. En annantänkbar situation är då målet gäller sådana frågor somkorttidspermission eller förstörande eller försäljning avegendom.Rätten bör som regel kalla patienten till personliginställelse, anförs det vidare. Patientens psykiska tillståndkan emellertid föranleda undantag från detta krav.Det föreskrivs därför att patienten skall vara närvarande vidförhandlingen om det är möjligt med hänsyn till hans psykiskatillstånd. Det kan vara lämpligt att chefsöverläkarenunderrättar rätten om patienten, enligt läkarens uppfattning,inte kan närvara personligen, anförs det i propositionen.Enligt gällande ordning får ansökan om utskrivning göras avpatienten och vissa närstående samt förmyndare, gode män ellerförvaltare. Ett beslut om tvångsvård berör i första handpatienten själv, påpekas det i propositionen.Intressemotsättningar av olika slag kan finnas mellan patientenoch anhöriga till honom. Enligt föredragandens uppfattning bördärför i lagstiftningen inte tas in någon motsvarighet tillnuvarande regler om att annan än patienten kan begära atttvångsvården skall upphöra. Detta utesluter inte att t.ex.närstående kan biträda patienten på olika sätt med åtgärder isyfte att tvångsvården skall upphöra. Givetvis skall enförvaltare eller god man, som avses i , kunnahemställa om tvångsvårdens upphörande, om en sådan åtgärd intehar gjorts inom föreskriven tid.Föredraganden uppskattar att det totala antalet mål ompsykiatrisk tvångsvård för hela landet i vart fall inte kommeratt överstiga mellan 7 000 och 8 000 . Länsrätterna harredan en organisation som är väl anpassad för prövning avfrihetsberövanden och för en skyndsam handläggning. Det börfinnas goda möjligheter för länsrätterna att klara en ökadmåltilldelning av nämnda storlek, sägs det i propositionen. Denföreslagna ordningen kan i viss utsträckning medföra ökatskrivbordsarbete för läkarna. Detta bör emellertid ses som ennödvändig följd av patienternas ökade rättssäkerhet och fårdärför accepteras, anförs det vidare.Beträffande de ekonomiska konsekvenserna anförs bl.a. följande(s. 231).Mot bakgrund av de uppskattningar som kan göras om målantaloch tidsåtgång m.m. för psykiatrimålen kan beräknas attkostnadsökningen för löner åt domare, handläggare och biträdensamt för förvaltnings- och administrationskostnader m.m. i deallmänna förvaltningsdomstolarna kan komma att uppgå till 26milj.kr. .-- -- --Utöver vad som nämnts uppkommer en ökad kostnad på grund avnämndemannamedverkan i tvångsvårdsmålen. Vidare uppkommer enökad kostnad för utlåtanden av sakkunniga som förordnas avrätten.-- -- --Med största sannolikhet kommer förvaltningsdomstolarna i demål som aktualiseras där att förordna offentligt biträde istörre utsträckning än som skett inom nuvarande prövningssystem.Sammanfattningsvis bedömer föredraganden att reformenbeträffande handläggning hos de allmänna förvaltningsdomstolarnaav psykiatriska tvångsvårdsfrågor kan föra med sig en ökadbelastning på statsbudgeten i storleksordningen kring 35milj.kr. per år.Även när det gäller frågan om domstolsprövning harjustitieutskottet yttrat sig till socialutskottet.Justitieutskottet hänvisar till om medborgerligaoch politiska rättigheter, som för del trädde i kraftår . Enligt denna konvention skall var och en som berövatsfriheten tillförsäkras rätt att föra talan i domstol så attdomstolen utan dröjsmål kan fatta beslut i frågan omfrihetsberövandet är lagligt och beordra hans frigivning i annatfall. har gjort ett motsvarande åtagande genom atttillträda delar socialministerns bedömning att det kanantas att reglerna om förfarandet i utskrivningsnämnderna ochpsykiatriska nämnden i de flesta fall tillämpas på ett sådantsätt att skillnaderna gentemot en prövning i tingsrätt ellerlänsrätt blir föga märkbara. Redan risken att en prövning i ennämnd i ett visst fall inte skulle uppfylla åtagandenenligt (eller andra konventioner) äremellertid ett motiv för reformer. Det kan t.o.m. hävdas att detsaknas anledning att i onödan ha ett regelsystem som i någothänseende ens kan tangera de yttre gränserna för detkonventionsmässigt tillåtna, anför justitieutskottet ochhänvisar till vad socialministern anför i propositionen. I ochför sig skulle problemen kunna lösas genom attnämndorganisationen byggs ut. Detta skulle emellertid i sin turkomma i konflikt med det allt oftare framfördaönskemålet att undvika specialdomstolar. Härtill kommer attutskrivningsnämnderna och psykiatriska nämnden -- frånsettövervakningsnämnderna -- är de enda organ utanfördomstolsväsendet som beslutar om frihetsberövanden som inte ärrent tillfälliga. Det kan också nämnas, anför justitieutskottet,att frågan om att överföra övervakningsnämndernas verksamhettill tingsrätterna övervägs avdomstolsutredningen (dir. 1989:56). Sammantaget delarjustitieutskottet propositionens bedömning att frågorna ompsykiatrisk tvångsvård i fortsättningen bör prövas av domstol.Justitieutskottet anser vidare att en sådan prövning lämpligenbör ske i de allmänna förvaltningsdomstolarna, där det redanfinns erfarenhet av liknande mål; nämligen mål enligt LVU ochLVM.Justitieutskottet anför också att det ställer sig naturligtatt det är svårt att med någon precision beräkna kostnaderna fören administrativ reform av ifrågavarande omfattning, somdessutom förenas med sakliga förändringar i regelsystemet. Dettafår enligt justitieutskottet accepteras. Justitieutskottettillägger att utskottets ställningstagande om domstolsprövninggrundar sig i första hand på överväganden om Sverigeskonventionsåtaganden. Det framstår mot den bakgrunden inte somrimligt att svårigheterna att mer exakt ange de totalakostnaderna skulle tillåtas leda till en utebliven förändring avorganisationen.Justitieutskottet föreslår att socialutskottet avstyrkerbifall till nu aktuella motionsyrkanden.Socialutskottets bedömningSocialutskottet instämmer i propositionens ochjustitieutskottets bedömning och anser därför att frågorna ompsykiatrisk tvångsvård i fortsättningen bör prövas av domstolsamt att denna prövning lämpligen bör ske i allmänförvaltningsdomstol.