bet · GE01LU29 · 1991-04-18 00:00:00 — Vårdnad och umgänge med barn I betänkandet behandlar utskottet sju motioner som rör olikafrågor om vårdnad och umgänge med barn. I två motioner (mp)begärs att en parlamentarisk utredning om barnets rätt skalltillsättas. En motion (mp) avser handläggningen av mål omvårdnad och umgänge. I två motioner (s, c) begärs en översyn avumgängesreglerna, och i den förstnämnda begärs även att reglernaom underhållsbidrag jämte kostnaderna för umgängesresor utreds.Krav på utredning av kostnaderna för umgängesresor framförs iytterligare en motion (v). Slutligen rör en motion (s) frågan omsekretesskyddet för barn.Utskottet avstyrker bifall till samtliga motioner. Tillbetänkandet har fogats fyra reservationer. 1990/91:L404 av m.fl. (mp) vari -- medhänvisning till vad som anförts i motion 1990/91:So226 -- yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om tillsättandet av en parlamentarisk utredningom barnets rätt.1990/91:L405 av m.fl. (mp) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om tillsättande av en parlamentarisk utredningom barnets rätt.1990/91:L407 av () vari yrkas1. att hos regeringen begär sådan ändring iföräldrabalken att rätten åläggs en uttalad skyldighet attutreda frågor om vårdnad och umgänge,2. att hos regeringen begär sådan ändring iföräldrabalken att rätten under förberedelsen av målet skallanstränga sig att uppnå en förhandlingslösning för barnetsbästa,3. att hos regeringen begär sådan ändring iföräldrabalken att motiveringen i interimistiska beslut blirutförligare och klarare för parterna.1990/91:L412 av och () variyrkas att hos regeringen begär att en översyn avungängesreglerna företas och erforderliga förslag tilllagändringar framläggs.1990/91:L413 av m.fl. (s) vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom sekretessskyddet för barn.1990/91:L414 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna behovet avatt underhållsbidrag, de underhållsskyldigas situation ochumgängesrätten utreds.1990/91:L420 av m.fl. (v) vari -- med hänvisningtill vad som anförts i motion 1990/91:So622 -- yrkas attriksdagen hos regeringen begär en utredning om fria kontaktresorför barn och föräldrar som bor på skilda håll på grund avskilsmässor.Allmän bakgrundDen svenska familjerätten har varitföremål för en fortlöpande reformering. Utvecklingen på områdethar präglats av bl.a. strävanden att tillgodose barnetsintressen i relationen till föräldrarna. ändradesföräldrabalkens (FB) regler om vårdnad om barn (prop. 1973:32,bet. LU 20). Reformen innebar bl.a. att frågan om vem av makarnasom bär skulden till söndringen inte får tillmätas betydelse vidavgörandet av vem av dem som efter skilsmässan skall fåvårdnaden om barnen. med dessa ändringar infördesbestämmelser som syftade till att stärka fäders möjligheter attfå vårdnaden om sina barn i de fall föräldrarna inte är giftamed varandra. Bestämmelserna innebär att föräldrarna likställsnär det gäller rätten att efter särskild prövning få vårdnadenom sina barn.Ett annat viktigt steg i reformarbetet togs då detinfördes en möjlighet för föräldrar, som inte är gifta medvarandra eller som har skilt sig, att efter prövning av domstolfå gemensam vårdnad om sina barn. Vidare utmönstrades termernabarn i äktenskap och barn utom äktenskap ur lagstiftningen somett led i avvecklingen av den särreglering som gällt för barntill föräldrar som inte varit gifta med varandra. I dettalagstiftningsärende begärde på hemställan avlagutskottet att förslag till nya regler om underhållsbidragskulle läggas fram med förtur (prop. 1975/76:170, bet. LU 33).Riksdagens begäran ledde till att det företogs engenomgripande reform av underhållsreglerna i FB som bl.a.innebar att dessa -- liksom bestämmelserna om bidragsförskott --anpassades till de nya vårdnadsreglerna (prop. 1978/79:12, bet.LU9).I början av år 1983 fattade beslut om ändringar ibl.a. FBs bestämmelser om vårdnad och umgänge (prop.1981/82:168, bet. LU 1982/83:17). Ett av syftena medlagändringarna var att stärka barnens rättsliga ställning. Genomlagändringarna blev det bl.a. möjligt för makar att utansärskilt domstolsbeslut efter en skilsmässa gemensamt utövavårdnaden om sina barn. Vidare förenklades förfarandet i fall dåogifta föräldrar som bor tillsammans med sina barn vill fågemensam vårdnad om barnen. I de ändrade bestämmelserna slogsockså fast att barnets vårdnadshavare har ansvar för att barnetsbehov av umgänge med den andre föräldern tillgodoses.Under våren 1983 antog också ändringar i FBsbestämmelser om verkställighet av allmän domstols avgöranden omvårdnad och umgänge (prop. 1982/83:165, bet. LU 41).Ett ytterligare steg i reformarbetet togs dåriksdagen fattade beslut om vissa ändringar i bl.a. FBs reglerom vårdnad och umgänge (prop. 1990/91:8, bet. LU13).Lagändringarna, som trätt i kraft , syftarsärskilt till att underlätta en utveckling mot att föräldrarna istörre utsträckning än hitintills skall ta ett gemensamt ansvarför barnet och själva komma överens om hur vårdnads- ochumgängesfrågor skall lösas. De nya reglerna innebär att att s.k.samarbetssamtal skall erbjudas föräldrar i alla kommuner. Vidarekan domstolen i ett mål om vårdnad eller umgänge ta initiativtill att samarbetssamtal kommer till stånd. Även FBsbestämmelser om gemensam vårdnad har ändrats. Gemensam vårdnadskall numera kunna komma i fråga inte bara när föräldrarna ärense om det utan också då ingen av dem utesluter dennavårdnadsform. Ogifta föräldrar kan få gemensam vårdnad genom enanmälan till socialnämnden i samband med att faderskapetfastställs. Vidare har termen faderskapserkännande bytts ut mottermen faderskapsbekräftelse. För sådana fall då gemensamvårdnad inte är aktuell utan endera föräldern skall anförtrosvårdnaden skall domstolen liksom tidigare avgöra frågan om vemsom skall ha vårdnaden efter vad som är bäst för barnet. Genomen ny bestämmelse har slagits fast att domstolen vid bedömningenav vad som är bäst för barnet skall fästa avseende särskilt vidbarnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna.Reglerna om umgänge har kompletterats med en föreskrift om attvårdnadshavaren skall lämna sådana upplysningar om barnet somkan främja umgänget. Vidare har en erinran förts in isocialtjänstlagen om att socialnämnden också efter det att entvist om vårdnad eller umgänge har avgjorts skall tillgodose detbehov av stöd och hjälp som kan föreligga. När det gällerförfarandet i vårdnadsmål har den ändringen genomförts attinterimistiska beslut i stället för att avse vårdnaden skallkunna ta sikte på vem barnet skall bo tillsammans med. En annannyhet är att vårdnadsutredningar skall utföras av entjänsteman vid socialnämnden och att de skall överlämnas tilldomstolen utan ställningstaganden från nämndens sida. Domstolenkan ge vissa riktlinjer för vårdnadsutredningen och sätta ut entid inom vilken utredning bör vara slutförd. Domstolen harskyldighet att vaka över att utredningen bedrivs skyndsamt.År 1977 tillsattes utredningen (Ju 1977:08) om barnens rättmed uppdrag att överväga olika åtgärder för att stärka barnsrättsliga ställning. Utredningen skulle enligt direktiven självkartlägga problemområdet och ange i vilka ämnen lagändringarborde komma i fråga. Utredningens första delbetänkande (SOU1978:10) Om förbud mot aga resulterade i att det i FB infördesförbud mot aga av barn. I sitt andra delbetänkande (SOU 1979:63)Om föräldraansvar m.m. lade utredningen fram förslag till bl.a.regler om vårdnad, umgänge och överlämnande av barn. Vissa avförslagen kom att ligga till grund för de ändringar i FB somgenomfördes . Betänkandet innehöll också förslag omtalerätt och representation för barn i mål om vårdnad m.m. Åren1982 och 1984 fick utredningen tilläggsdirektiv för sitt arbete.Sålunda skulle utredningen bl.a. undersöka om -- och i så fall ivilken utsträckning -- barn skall ha talerätt i mål om vårdnadm.m. Utredningen skulle även utreda huruvida domstolarna vidhandläggningen av sådana mål bör tillföras barnpsykologisksakkunskap. Utredningen, vars återstående uppgifter överförtstill förmynderskapsutredningen (Ju 1984:07), avgav i början avår 1987 sitt tredje och sista delbetänkande (SOU 1987:7) Barnetsrätt 3. Om barn i vårdnadstvister -- talerätt för barn m.m.,vari bl.a. de angivna frågorna behandlas. Betänkandet harremissbehandlats och övervägs inom , såvittavser vissa frågor som inte togs upp i samband med de underhösten 1990 genomförda lagändringarna.På begäran av (bet. SoU 1985/86:29) tillkalladeregeringen en kommitté (S 1986:05) med uppgiftatt göra en översyn av reglerna för underhållsbidrag ochbidragsförskott. Kommittén, som har avslutatsitt arbete, har avgivit betänkandena (SOU 1990:8 och 1990:48)Samhällsstöd till underhållsbidragsberättigade barn del I--III.Vad gäller frågor om underhållsbidrag och de underhållsskyldigassituation har kommittén inte ansett sig ha möjlighet attbehandla dessa frågor inom den givna tidsramen. Kommittén hardärför i skrivelse överlämnat frågorna tillstatsrådet för övervägande i annat sammanhang.Strävandena mot ett större hänsynstagande till barnetsintresse, som präglat det svenska lagstiftningsarbetet, harockså kommit till uttryck på det internationella planet. Sålundaantog generalförsamling den 20 november 1989en konvention om barnets rättigheter. Konventionen godkändes avriksdagen (prop. 1989/90:107, bet. SoU28, rskr.350). Konventionen innehåller bestämmelser avsedda atttillförsäkra barn grundläggande rättigheter och att bereda barnskydd mot övergrepp och utnyttjande och rör bl.a. frågor omvårdnad och umgänge.MotionsmotiveringarI motionerna 1990/91:L404 av m.fl. (mp) och1990/91:L405 av m.fl. (mp) begärstillkännagivande om tillsättande av en parlamentarisk utredningom barnets rätt. I motionerna kritiseras det nuvaranderegelsystemet, och motionärerna menar att lagarna som rör barnger ett splittrat intryck. Reglerna är svåröverskådliga, ochrisk föreligger för att olika reglers syften kan strida motvarandra och att tillämpningen i det enskilda fallet kan bligodtycklig. Motionärerna anser att det finns anledning attutreda dessa frågor, vilket bör göras i form av en bredparlamentarisk utredning med inriktningen att barnet skallsättas i centrum. I motionerna anges ett stort antal områden somutredningen bör behandla, bl.a. omsorg om barnet, barnspersonliga integritet, barns talerätt i vid bemärkelse, barnsskadeståndsskyldighet, tillvaratagande av barns intressen iallmänhet samt barn och miljö. En tanke som utredningen särskiltbör uppmärksamma är enligt motionärerna om de grundläggandereglerna som värnar barnens rätt kan samlas i en särskildbarnbalk.Anita () kritiserar i motion 1990/91:L407 denbestämmelse i FB, vari stadgas att rätten skall se till attfrågor om vårdnad och umgänge blir tillbörligt utredda.Motionären menar att uttrycket tillbörligt utredda för enpassiv domare. I motionen yrkas därför en sådan ändring avbestämmelsen att rätten åläggs en uttalad skyldighet att utredafrågor om vårdnad och umgänge (yrkande 1). Det bör vidare,enligt motionären, införas en bestämmelse i FB av den innebördenatt rätten under förberedelsen av målet skall anstränga sig föratt uppnå en förhandlingslösning för barnets bästa (yrkande 2).I motionen begärs också sådana ändringar i FB att motiveringenav interimistiska beslut blir utförligare och klarare förparterna (yrkande 3). Enligt motionären händer det alltför oftaatt interimistiska beslut om vårdnad och umgänge är synnerligenknapphändiga.I motion L412 av och () tas uppolika frågor om umgängesrätt. Motionärerna framhåller att deändringar som vidtogs i syfte att stävja s.k.umgängessabotage, dvs. när vårdnadshavare systematiskt ochsynbarligen utan grundad anledning förhindrar kontakt mellanbarn och umgängesförälder, i och för sig var värdefullaändringar. Enligt motionärerna anser sig dock vårdnadshavareninte sällan ha goda skäl för sådant handlande, och de framhålleratt i vissa speciella fall bör umgängesrätten i störreutsträckning än begränsas eller i vart fall omgärdas medstörre förbehåll. Det gäller främst om umgängesföräldernförgripit sig mot ett barn, och huvudregeln bör då vara attumgänget avbryts. I motionen framhålls vidare att en annan form-- och sannolikt den vanligaste -- av umgängessabotage är närumgängesföräldern inte följer de överenskomna reglerna församvaro med barnet. Enligt motionärerna bör åtgärder vidtas såatt barnens möjligheter till umgänge med umgängesföräldern idessa fall bättre kan tillgodoses. Motionärerna kritiserar ocksåden schabloniserade bedömningen av umgängesfrågor och framhålleratt hänsynen till barns skilda förhållanden och behov talar fören flexibel och individuell anpassning av umgängets omfattningoch formerna för detta. I motionen begärs att en översyn avumgängesreglerna företas i enlighet med det anförda. Inom ramenför denna översyn bör även de speciella problem beaktas som kanuppkomma i förhållanden där föräldrarna har mycket olikakulturella utgångspunkter.Kaj m.fl. (s) tar i motion L413 upp frågan omsekretesskyddet för barn. Enligt motionärerna är den hösten 1990beslutade bestämmelsen om vårdnadshavarens uppgiftsskyldighettill umgängesföräldern inte tillräcklig. I de vanligtförekommande fallen då vårdnadshavaren och umgängesföräldern äri konflikt med varandra kommer vårdnadshavaren enligtmotionärerna inte att lämna några upplysningar om barnet. Motdenna bakgrund anser motionärerna att nuvarande sekretesskyddför barn måste ändras. Gällande sekretesskydd får genomanknytningen till vårdnadsinnehav till följd att den frånvårdnaden skilde föräldern drabbas på ett orättfärdigt sätt.Exempelvis är vid barns sjukhusvistelse, skolgång och utbildninginformationen till umgängesföräldern starkt begränsad ellerdelvis omöjliggjord. Även icke vårdnadshavande förälder måsteenligt motionärerna ha möjlighet att engagera sig i sina barnsliv. Motionärerna begär därför ett tillkännagivande om att bådaföräldrarna bör vara jämställda i sekretessammanhang.I motion L414 av m.fl. (s) anförs attnuvarande regler för beräkning av underhållsbidrag är krångligaoch ger upphov till skiftande praxis. Enligt motionärerna bordefastställande av underhållsbidrag kunna göras enklare och merarättvist för alla inblandade parter. Det är därför enligtmotionärerna angeläget att frågorna om underhållsbidrag ochunderhållsskyldigas situation, som av 1987 årsunderhållsbidragskommitté överlämnats för att övervägas i annatsammanhang, verkligen blir utredda. I detta sammanhang bordeenligt motionärerna även frågor om umgängesrätten övervägas.Motionärerna framhåller att många umgängesföräldrar avbryterumgänget med sitt barn av skilda orsaker. Det kan vara fråga omhöga reskostnader för umgängesföräldern, men det kan också varaså att umgängesföräldern inte vill träffa sitt barn. Dettaförhållande är enligt motionärerna allvarligt, eftersom detleder till att barnet inte får någon kontakt med den eneföräldern. I motionen begärs ett tillkännagivande om behovet avatt frågor om underhållsbidrag, de underhållsskyldigas situationoch umgängesrätt utreds.Lars m.fl. (v) begär i motion L420 en utredning omfria kontaktresor för såväl barn som icke vårdnadshavandeförälder som bor på skilda håll i syfte att underlätta utövandetav umgängesrätten.Tidigare riksdagsbehandling av motionsspörsmålenMotionsyrkanden med liknande inriktning som yrkandena i de nuaktuella motionerna prövades av i sambandmed behandlingen av proposition 1990/91:8 om vårdnad ochumgänge. I sitt av godkända betänkande 1990/91:LU13avstyrkte utskottet bifall till de då förevarande motionerna medundantag för dem som avsåg kostnader vid umgängesresor.Beträffande den i motionerna L404 och L405 åter aktualiseradefrågan om en parlamentarisk utredning om barnets rätthänvisade utskottet till att utredningen om barnens rätt underåren 1977--1987 bedrivit ett utredningsarbete med i huvudsak deninriktning som förespråkades av motionärerna. Enlig utskottetkunde det inte komma i fråga att ytterligare en omfattandeparlamentarisk utredning med liknande uppdrag skall komma tillstånd.Vad gällde ett -- med yrkande 2 i motion L407 överensstämmande-- motionsönskemål om att domstolen skall verka förförhandlingslösningar framhöll utskottet att enligt förslageti propositionen domstol skall kunna ta initiativ tillsamarbetssamtal mellan föräldrarna. Utskottet fann en sådanordning lämplig, eftersom det är angeläget att alla möjligheteratt åstadkomma samförståndslösningar tas till vara.Förutsättningarna för frivilliga uppgörelser är också, fortsatteutskottet, goda även sedan ett domstolsförfarande har inletts.Utskottet hänvisade till en av gjordundersökning varav framgick att föräldrarna blir ense i mer änhälften av de fall där samarbetssamtal genomförs först efter detatt en vårdnads- eller umgängesprocess har påbörjats. När detgällde de närmare villkoren för att domstol i det enskildafallet skall initiera samarbetssamtal måste det enligt utskottetbeaktas att något obligatorium för föräldrarna att medverka isådana samtal inte kan komma i fråga. Ett tvång skulle behövaförenas med möjligheter till sanktioner i form av exempelvisvitesföreläggande eller hämtning. Utskottet ansåg att det undersådana förhållanden är föga troligt att samarbetssamtal skullevara en meningsfull åtgärd. Det torde inte heller varaändamålsenligt att förordna om samarbetssamtal när det står mereller mindre klart att någon av föräldrarna, eller båda, intekommer att infinna sig till samtalen. Någon skyldighet fördomstolen att alltid besluta om samarbetssamtal borde därförinte införas. Å andra sidan borde domstolens möjligheter att fåtill stånd samarbetssamtal inte begränsas enbart till fall dåföräldrarna samtycker till åtgärden. En lämplig avvägning varenligt utskottets mening den i propositionen angivnautgångspunkten, nämligen att förordnande om samarbetssamtal börmeddelas så snart det kan antas tjäna något syfte. Härigenomgavs domstolen möjlighet att ta erforderlig hänsyn tillomständigheterna i det enskilda fallet.Med det anförda tillstyrkte utskottet propositionen i aktuelldel. Enligt utskottet tillgodosåg ställningstagandetmotionärernas önskemål om förhandlingslösningar.Vad angick två motionsyrkanden -- likalydande med yrkandena 1och 3 i motion L407 -- om domstolens utredningsskyldighet ivårdnadsmål och motivering av interimistiska beslutframhöll utskottet att motionärens kritik avutredningsskyldigheten måste bygga på ett missförstånd. Syftetmed den aktuella regeln i 6kap. 19§ första stycket FB är --tvärtemot vad motionären hävdar -- att klarlägga att domstolenhar ett eget ansvar för att vårdnads- och umgängesfrågor blirtillfredsställande utredda. Denna rättens skyldighet kom enligtutskottet väl till uttryck genom bestämmelsens nuvarandelydelse. Beträffande de interimistiska besluten hänvisadeutskottet till (RB) bestämmelser. I fråga ombeslut som inte är slutliga, bl.a. interimistiska beslut, gälleratt de skall tas upp i domstols protokoll om de inte skallsättas upp särskilt, och enligt 17kap. 13§ RB skall de i denmån det erfordras ange de skäl varå de grundas. Utskottet utgickfrån att domstolarna givetvis följer RBs regler och fann inteskäl till några initiativ från sida.I fråga om umgängesreglerna erinrade utskottet om att deändringar i FB som trädde i kraft (prop.1981/82:168, bet. LU 1982/83:17) ger uttryck för en i väsentligaavseenden ny syn på frågan om umgänge med barn. Umgänget mellanbarnet och den förälder som inte har vårdnaden om barnet hadedittills betraktats som en rättighet för föräldern men blevgenom lagändringen betecknat såsom i första hand ett behov förbarnet, som det ankommer på vårdnadshavaren att tillgodose sålångt det är möjligt. Umgängesrätten skall således bestämmas medutgångspunkt i barnets behov av nära och goda relationer medbåda sina föräldrar. I den nya lagstiftningen, fortsatteutskottet, framhävs barnets intresse också på det sättet, attvid tvist rörande umgänget rätten har att besluta i frågan eftervad som är bäst för barnet.Enligt utskottet fick umgängesreglerna i sig anses ha en iväsentliga avseenden lämplig utformning. Däremot ansåg utskottetatt viss kritik kunde riktas mot den praktiska tillämpningen avbestämmelserna. Utskottet hade sålunda förståelse för attschablonmässiga umgängesbeslut -- såsom att barnet skall umgåsmed den inte vårdnadshavande föräldern vartannat veckoslut,varannan storhelg, vartannat sportlov och viss angiven periodunder sommaren -- kan orsaka svårigheter i praktiken. Stereotypabeslut av denna natur, påpekade utskottet, medger inte attumgänget anpassas till parternas växlandeförhållanden. Det var inte heller säkert att sådant umgängealltid är det bästa för barnet. Det fanns också risk för att enschabloniserad bedömning av umgängesfrågor leder till att ettbarn tillerkänns umgänge med en förälder trots attnågot umgänge över huvud taget inte bör förekomma med hänsyntill barnets bästa. Så kunde enligt utskottet exempelvis varafallet då den ena föräldern gjort sig skyldig till ettallvarligt brott mot barnet. Någon undantagslös regel om attumgänge i sådana situationer inte bör komma till stånd bordedock inte uppställas. Umgängesfrågan i dessa fall måste --framhöll utskottet -- liksom alltid annars bedömas medutgångspunkt i de särskilda omständigheterna i varje enskiltfall.I anslutning till det anförda påpekade utskottet att detförekommer att ett fastställt umgänge inte kommer till stånddärför att umgängesföräldern inte medverkar till umgänget.Enligt utskottet var självfallet ett sådant beteende integodtagbart, och i den allmänna debatten hadehöjts röster för en strängare syn på förälderns vägran ellerunderlåtenhet att efter bästa förmåga medverka till umgänget.Utskottet var för sin del inte berett att förorda någrasanktionsregler för sådana fall men ville kraftigt understrykabetydelsen av att den förälder som barnet skall umgås med ocksåverkligen bidrar till att umgänget kan genomföras. En konsekventunderlåtenhet från umgängesförälderns sida kan med hänsyn tillbarnets intressen vara en faktor som bör inverka på bedömningenav frågan om antalet umgängestillfällen.Utskottet ansåg således att en större flexibilitet ochanpassning till förhållandena i det enskilda fallet var önskvärdvid avgörande av umgängesfrågor. Det fanns därför starka skälför att vikten av en individuell prövning borde komma tillklarare uttryck än . Utskottet erinrade dock omatt högsta domstolen i rättsfallet NJA 1988 s. 559 tagit avståndfrån schablonmässigt bestämda umgängestider och framhållitbetydelsen av att prövningen företas under beaktande avomständigheterna i det särskilda fallet. Den vidare utvecklingenav praxis på området borde därför avvaktas innan spörsmålet omen mera allmän ändring av umgängesreglerna tas upp tillprövning. Med hänsyn till vad som anförts i propositionen ansågsig utskottet kunna utgå från att en utvärdering av rättspraxisi umgängesfrågor kommer till stånd i lämpligt sammanhang.Vad härefter gällde frågan om s.k. umgängessabotage erinradeutskottet om att utskottet vid upprepade tillfällen hade givituttryck åt uppfattningen att det ligger helt i barnets intresseatt dess behov av kontakt med båda föräldrarna tillgodoses genomett väl tilltaget umgänge med den förälder som inte harvårdnaden. Umgängets betydelse hade också kommit till uttryck iFB genom bestämmelsen om att vårdnadshavaren har ett ansvar föratt barnets behov av umgänge med den andra förälderntillgodoses. Självfallet, fortsatte utskottet, måste samhälletdärför se allvarligt på åtgärder från vårdnadshavarens sida somsyftar till att omintetgöra eller försvåra för barnet att umgåsmed den andra föräldern. Utskottet hänvisade till vad utskottethade uttalat då den nämnda regeln infördes , nämligen attden omständigheten att en vårdnadshavare konsekvent försökerförsvåra umgänget talar för att hans eller hennes lämplighet somvårdnadshavare kan behöva omprövas.