bet · GE01NU29 · 1991-03-28 00:00:00 — Näringsrättslig reglering, m.m. 1990/91NU29ÄrendetI detta betänkande behandlas -- helt eller delvis -- tolvmotioner med yrkanden omminskad resp. ökad etableringskontroll,statlig kontroll av låssmeders vandel,översyn av lagen (1974:191) om bevakningsföretag,väktarutbildning i ,ändrade bestämmelser om tillfällig försäljning,bibehållande av fria affärstider,ändrade bestämmelser om ersättning för inkassokostnader,upphävande av lagen (1982:636) om anordnande av visstautomatspel,upphävande av den bestämmelse i lagen (1984:3) om kärntekniskverksamhet som förbjuder vissa förberedande åtgärder. Utskottet avstyrker motionsyrkandena, vilka nästan alla gällerfrågor som har tagit ställning till under desenaste åren.Reservationer har avgivits i fem av de nio ämnen som angesovan. I den övergripande frågan om vandelsprövning,tillståndskrav och andra former för etableringskontroll föreslåsdels en översyn med sikte på att onödiga inskränkningar ietableringsfriheten skall slopas (m, fp, c), dels övervägandenom ett utvidgat auktorisationssystem (mp). Den nya lag omtillfällig försäljning som träder i kraft den 1april 1991skulle enligt en linje (m, fp) ersättas med enbart bestämmelserom viss information till konsumenterna, enligt en annan (c)omfatta fler varuslag, bl.a. möbler. skulle slå fastatt fria affärstider skall bibehållas (m, fp, c).Automatspelslagen, som ger socialnämnderna möjlighet attkontrollera flipperspel och liknande, skulle upphävas (m) resp.göras mindre ingripande (fp). Kärntekniklagens förbud mot vissaåtgärder som innebär förberedelse till uppförande av enkärnkraftsreaktor skulle upphävas (m, fp). De motioner som behandlas här är följande:1990/91:N203 av () vari yrkas att riksdagenbegär förslag om vandelskontroll beträffande låssmeder på sättsom anges i motionen.1990/91:N220 av () vari yrkas att riksdagenupphäver lagen om anordnande av visst automatspel.1990/91:N224 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motion1990/91:L302 anförts om moderniserade regler förindrivningskostnader.1990/91:N249 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av kompetensbevis för företagare ochutvidgat auktorisationsförfarande.1990/91:N250 av () vari yrkas att riksdagen1. beslutar att 3 § lagen om tillfällig försäljning fårföljande lydelse:Om det behövs med hänsyn till varuförsörjningen i ett område,får regeringen i en förordning föreskriva att försäljning iområdet av kläder, skor, möbler, mattor, husgeråd eller sådanalivsmedel som inte är avsedda för förtäring på stället får skebara efter särskilt tillstånd av den kommun där området ligger.Sådana föreskrifter skall begränsas på sätt som framgår av 5 §.Regeringen får överlåta åt kommunerna att meddela föreskriftersom avses i första stycket.2. beslutar att 2 § lagen om tillfällig försäljning fårföljande lydelse:Vid försäljning som omfattas av denna lag skall genom en välsynlig skylt eller på annat verksamt sätt lämnas upplysning omnäringsidkarens namn, postadress och telefonnummer samt detnummer som näringsidkaren är registrerad under enligt lagen(1986:430) om mervärdeskatt.Om det pris som konsumenten sammanlagt skall betala överstiger300 kronor, skall informationen dessutom lämnas skriftligen tillkonsumenten.1990/91:N264 av Per () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär en översyn och samordning avlagen om bevakningsföretag och lagen om larminstallationer ienlighet med vad som anförts i motionen.1990/91:N265 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om etablering av utbildning av väktare tillSollefteå kommun.1990/91:N266 av () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omregler mot olovlig handel på allmän plats i ny ordningslag.1990/91:N291 av m.fl. (fp) såvitt gälleryrkandena att riksdagen2. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om vandelsprövning och tillståndskrav,6. med uttalande om stöd för de fria affärstiderna som sinmening ger regeringen till känna att affärstidsutredningen börläggas ned,7. hos regeringen begär förslag om ändring i lagen omtillfällig försäljning i enlighet med vad i motionen anförts.1990/91:N357 av Per m.fl. (m) såvitt gälleryrkandena att riksdagen5. hos regeringen begär en översyn av reglerna ometableringskontroll i syfte att begränsa användningen av denna,6. som sin mening ger regeringen till känna att utredningen omaffärstiderna bör läggas ned,7. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om värdet av fria affärstider.1990/91:N406 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag om en sådan ändring ikärnkraftspolitiken att forskning fortsättningsvis tillåts påkärnkraftsområdet också i vårt land.1990/91:N454 av m.fl. (m) vari hemställs attriksdagen1. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts angående rätten att fritt redovisa konkreta alternativ iden demokratiska debatten,2. beslutar att upphäva 6 § lagen om kärnteknisk verksamhet.Uppgifter i anslutning till vissa motionerEtableringskontroll m.m.Gällande regler om etablering m.m.Näringsutskottet lämnade i ett betänkande(1989/90:NU7) om etableringskontroll m.m. ganska utförligauppgifter om regelsystemet på detta område. Bortsett från desärskilda bestämmelserna om utländska engagemang i näringslivetgäller sammanfattningsvis följande.Rätten att etablera sig som näringsidkare och att driva näringär i princip fri i . , då 1864 årsnäringsfrihetsförordning upphävdes, är denna rätt dock intelängre lagfäst. Av olika skäl gäller vissa inskränkningar inäringsfriheten.För etablering inom vissa näringar krävs tillstånd av enmyndighet. Hänsyn till människors liv, hälsa, säkerhet ellerintegritet eller till stora ekonomiska värden har ansetts utgöraskäl för undantag från principen om näringsfrihet. Även riskenför brottslighet har i vissa fall bedömts motivera sådanainskränkningar. Exempel på reglering till skydd för liv ochhälsa är legitimering av läkare. Säkerhetskravet ligger bakomkravet på auktorisation av elinstallatörer. Intresset att skyddastora ekonomiska värden har tagit sig uttryck i tillståndskravför t.ex. banker, försäkringsbolag, finansbolag ochfastighetsmäklare. Integriteten kan hotas genom t.ex.inkassoverksamhet eller uppläggning av dataregister, vilket harföranlett regler om tillståndsprövning. Vidare har risken förbrottslighet inom vissa näringar ansetts motivera reglering. Hithör i viss mån lagen (1974:191) om bevakningsföretag.Konkurrenslagen (1982:729) har till ändamål att främja en frånallmän synpunkt önskvärd konkurrens inom näringslivet genomåtgärder mot skadliga konkurrensbegränsningar.Näringsfrihetsombudsmannen () har enligt sin instruktion(1988:1582) som en särskild uppgift att verka för att onödigaetableringshinder undviks.År 1986 infördes genom ändringar i lagen (1977:293) om handelmed drycker och i yrkestrafiklagen (numera 1988:263) en utökadvandelsprövning av näringsidkare inom restaurang- ochtransportbranscherna. Den innebär att benägenheten att fullgöraskyldigheter mot det allmänna har getts ökad vikt vidtillståndsprövningen beträffande verksamhet inom dessabranscher. Den s.k. eko-kommissionen, vars betänkande (SOU1984:8) låg till grund för denna ordning, hade föreslagit ettkontrollsystem avseende även bygg-, bil- och städbranscherna.I två skilda situationer kan en näringsidkare åläggasnäringsförbud. Konkurslagen (1987:672) föreskriver ettautomatiskt näringsförbud (6 kap. 1 §) för fysiska personer somhar försatts i konkurs. Lagen (1986:436) om näringsförbud medgeratt allmän domstol efter särskild prövning kan besluta omnäringsförbud. Ett sådant förbud skall enligt lagen tillgripassom sanktion först då samhället har uttömt andra möjligheter attkomma till rätta med en grovt oseriös näringsidkare. förnäringsförbud kan vara att näringsidkaren på närmare angivetsätt har grovt åsidosatt vad som ålegat honom inäringsverksamhet.Tidigare riksdagsbehandlingI det betänkande som har nämnts inledningsvis i föregåendeavsnitt har utskottet senast behandlat frågor ometableringskontroll m.m. Härvid lämnade utskottet ensammanfattning av synpunkter som hade framförts avnäringsfrihetsombudsmannen och olika organisationer vidutfrågningar i ämnet.Beträffande yrkanden om ökad etableringskontroll m.m. anfördeutskottet bl.a. följande. Ökningen av antalet konkurser gavanledning till farhågor. Därför borde regeringen föranstalta omen utredning med ett övergripande uppdrag att föreslå samordnadeåtgärder ägnade att hejda utvecklingen i fråga om konkurser.Utredningen borde överväga synpunkter som utskottet hade förtfram rörande utbildningsinsatser, tidigare reaktion på uteblivnaskatteinbetalningar, analys av revisorernas roll m.m. Riksdagengjorde ett uttalande till regeringen i enlighet med vadutskottet hade anfört. I en reservation (m, fp) yrkades avslagpå denna punkt.Med anledning av yrkanden om minskad etableringskontrollupprepade utskottet ett tidigare uttalande att frågan om behovetoch den närmare utformningen av olika system företableringskontroll borde kunna behandlas inom ramen för detfortgående arbetet med avreglering och regelförenkling. Någotgenerellt uttalande mot etableringskontroll ville utskottet inteförorda. En samlad översyn av gällande etableringsreglerbegärdes i en reservation (m, fp).Utredning av vissa frågor rörande konkurserMed åberopande av den framställning från som harredovisats i föregående avsnitt har regeringen beslutat omtillkallande av en kommitté (I 1990:02) med uppgift att utredavissa frågor rörande konkurser m.m. Kommittén består av f.d.generaldirektör (ordförande) och fyrariksdagsledamöter.I utredningsuppdraget ingår följande:1. Kommittén skall studera dels utvecklingen av antaletkonkurser och konkursfrekvensen totalt och inom olikanäringsgrenar, dels hur konkurserna samvarierar med företagetsstorlek, ålder samt företagarens utbildning och erfarenhet ochdels vilka ekonomiska effekter konkurserna har för olikaintressentgrupper.2. Med studien som grund skall orsakerna till konkursernaanalyseras närmare.3. Kommittén skall vidare, med utgångspunkt i resultatet avanalyserna, bedöma behovet av insatser för att begränsakonkursfrekvensen. Till detta hör att analysera behovet avrekonstruktionsåtgärder innan företag blivit insolventa, dvs.närmast sådana förebyggande åtgärder som syftar till förnyelseav företag i kris.4. Om det finns behov av åtgärder som kan begränsakonkursfrekvensen, skall kommittén föreslå sådana. pröva effektiviteten hos olika former avkontrollinriktade åtgärder och åtgärder som syftar till attförbättra förutsättningarna vid företagsetablering.Bedömningen av behovet av insatser för att få till stånd enlägre konkursfrekvens och utformningen av insatserna bör bl.a.göras med beaktande av statsmakternas strävanden i fråga omavreglering och regelförenkling liksom statsmakternas insatserför att främja nyetablering av livskraftiga företag. Dessainsatser motiveras av att nyetableringen tillmäts ha storbetydelse för tillväxt, effektivitet och konkurrens inäringslivet.Bland förutsättningar för utredningsarbetet nämns bl.a. detpågående arbetet med att förenkla de statliga reglerna förnäringslivet. Härom anförs:Det är en grundläggande förutsättning för vårt ekonomiskasystem att det i regel finns frihet att etableranäringsverksamhet. Ett huvudskäl till detta är den viktstatsmakterna velat fästa vid att konkurrensen hålls obunden,bl.a. av hänsyn till konsumenterna. Legala hinder för tillträdetill en marknad ger de redan etablerade företagen en skyddadposition. Detta verkar konkurrensbegränsande och kan leda tillminskad priskonkurrens liksom minskad press tillrationalisering. Ett annat viktigt skäl att vara återhållsam medetableringsinskränkningar är de begränsningar i medborgarnasfria val av yrke och näring som dessa medför. Frågan ometableringsinskränkningar får dock vägas mot önskemålen, utifrånallmänna samhällsintressen och konsumentintressen, om attpåkalla skydd mot mindre nogräknade affärsmetoder och motnäringsidkare som brister i kompetens eller ansvarstagande.Detta gäller särskilt på områden där hälso- ellersäkerhetsrisker föreligger. Mot denna bakgrund är det väsentligtatt nyetableringar inte försvåras annat än i särskilt tvingandefall.Statlig kontroll av låssmeders vandelEn motion liknande motion 1990/91:N203 (m) och med sammeupphovsman avslogs av efter att -- isamband med behandlingen av motioner om etableringskontroll m.m.-- ha avstyrkts av näringsutskottet (1989/90:NU7). Utskottetlämnade följande sakupplysningar:Sveriges låssmedsmästares riksförbund [SLR], som organiserar165 låssmedsföretag, kräver för medlemskap att sökanden harvisat yrkesskicklighet, har god vandel och åtar sig att följabranschtekniska regler. God vandel anses normalt visad genom attett villkor om branscherfarenhet är tillgodosett.För auktorisation krävs härutöver att medlemmen uppfyller despeciella krav som har ställts upp av , en ideell organisation med polisen,försäkringsbolag, postverket samt affärs-, spar- ochföreningsbanker som medlemmar. Bland dessa krav kan nämnas attverksamheten bedrivs med hederliga metoder, att lagar ochförordningar följs och att någon inom företaget inneharmästarbrev i låssmedsyrket.Utskottet hänvisade till sitt förslag tidigare i sammabetänkande om en utredning av frågor med anknytning tillkonkursutvecklingen. Vad som anförts i detta sammanhang var,sade utskottet, tillämpligt även på motionen rörandelåssmederna. I en reservation (m, fp, c) avstyrktes motionenutan hänvisning till den tilltänkta utredningen. SLRs system förmedlemskap och auktorisation ansågs tillgodose de intressen sommotionärerna ville värna om.BevakningsföretagGällande bestämmelserEnligt lagen (1974:191, omtryckt 1989:148) ombevakningsföretag avses med sådant företag den som yrkesmässigtåtar sig att för annans räkning bevaka fastighet, anläggning,viss verksamhet, offentlig tillställning eller något annatsådant eller också att bevaka enskild person för dennes skydd.För att ett bevakningsföretag skall få bedriva verksamhet av denart som nämnts krävs auktorisation. Lagen gäller dock intebevakning som utförs av statlig eller myndighet. Dengäller inte heller när en enskild person utför bevakning påuppdrag som en myndighet har meddelat honom med stöd av lag. Detsistnämnda undantaget omfattar bl.a. ordningsvaktsverksamhet --enligt lagen (1980:578) om ordningsvakter -- på frilansbasis.Frågan om auktorisation prövas av i det län därföretagets ledning har sitt säte. Auktorisation får beviljas endast om det kanantas att verksamheten dels blir bedriven på ett sakkunnigt ochomdömesgillt sätt och i övrigt i överensstämmelse med god sedinom branschen, dels inte kommer att få en från allmän synpunktolämplig inriktning. All personal hos ett auktoriseratbevakningsföretag skall vara godkänd vid prövning med avseendepå laglydnad, medborgerlig pålitlighet samt lämplighet i övrigtför anställning i ett sådant företag. Detsamma gällerföreståndaren för verksamheten och ledamöterna i företagetsstyrelse.I övrigt finns bestämmelser bl.a. om inspektionsrätt förlänsstyrelsen, om rätt för att förelägga ettauktoriserat bevakningsföretag att vidta rättelser etc. och omåterkallelse av auktorisation.Den som är godkänd för anställning i ett auktoriseratbevakningsföretag och har till uppgift att utförabevakningstjänst kallas väktare.Kompletterande bestämmelser finns i förordningen (1989:149) ombevakningsföretag. Denna innehåller bl.a. följande.Bevakningsföretag skall i sin årliga redogörelse tilllänsstyrelsen meddela uppgift om den utbildning för personalensom anordnas. skall efter samråd med berördaarbetsmarknads- och branschorganisationer lämna närmareföreskrifter om utbildningen av väktare.Rikspolisstyrelsens kursplan för grundutbildning av väktareomfattar en introduktionsdel, en fortsättningsdel och enyrkesträningsdel, totalt . Därutöverfinns ett antal specialkurser, oftast om 24 timmar.I lagen (1983:1097) med vissa bestämmelser om larmanläggningarm.m. föreskrivs bl.a. att installation av anläggningar som äranslutna till särskilda larmmottagare får bedrivas endast eftertillstånd av polismyndighet. Tillstånd kan under vissaförutsättningar återkallas. Installationsföretagets ledningskall kontrolleras med avseende på laglydnad m.m., och företagetfår rätt att inhämta polisregisterutdrag beträffande personersom söker anställning i företaget.Tidigare riksdagsbehandlingMotion 1990/91:N264 (s) har samma lydelse som en motion år1989 med samme upphovsman; denne har också tidigareföreslagit en översyn av lagen om bevakningsföretag (se NU1981/82:25, NU 1982/93:30, NU 1985/86:11, 1988/89:NU12).År 1985 remitterade näringsutskottet en motion i ämnet tillett antal myndigheter, organisationer och företag. Slutsatsenblev att en sådan översyn som hade begärts inte var motiverad. Ihuvudfrågan, om auktorisationskravets räckvidd, vidhöllutskottet sin tidigare deklarerade uppfattningatt det inte var motiverat att staten skulle på föreslaget sättreglera den bevakningsverksamhet som företag bedriver 1989 behandlades i anslutning till en propositionom ändring i lagen om bevakningsföretag. Utskottet anförde:När en motion med motsvarande innehåll prövades komutskottet efter en beredning som innefattade grundligremissbehandling fram till att motionen inte gav anledning tillnågon åtgärd från sida. På flera punkter räknade utskottet med att initiativskulle tas av regeringen eller berörda myndigheter. Förslagen iden nu behandlade propositionen 1988/89:63 är ett uttryck föratt så har skett. Ytterligare bör nämnas att länsstyrelsernasorganisationsnämnd () har genomfört en konferensmed bl.a. representanter för länsstyrelserna, varvid frågor omauktorisation och tillsyn av bevakningsföretagen och omgodkännandeprövning beträffande bevakningspersonal behandlades.Allmänna råd på detta område håller nu på att utarbetas. Fördenna uppgift har bildats en arbetsgrupp med företrädare förLON, och länsstyrelserna.Utskottet finner det inte heller nu motiverat med en sådanallmän utredning rörande lagen om bevakningsföretag m.m. som harföreslagits.Tillfällig försäljningGällande bestämmelserRiksdagen antog förslag till en ny lag(1990:1183) om tillfällig försäljning. Denna lag, som träder ikraft den 1april 1991, ersätter den gällande lagen(1975:985) om tillfällig handel och innebär att sådan handeldelvis avregleras. I princip skall tillfällig försäljning varafri. Om det behövs med hänsyn till varuförsörjningen i ettområde, skall emellertid kommunen efter regeringens bemyndigandekunna införa krav på tillstånd i området. Tillståndskravet skallkunna omfatta tillfällig försäljning av kläder, skor och sådanalivsmedel som inte är avsedda för förtäring på stället.De näringsidkare som bedriver tillfällig försäljning skallvara skyldiga att lämna konsumenten upplysning om sitt namn, sinpostadress och sitt telefonnummer.Tidigare riksdagsbehandlingVid behandlingen (1990/91:NU14) av förslaget till lag omtillfällig försäljning förekom motionsyrkanden motsvarande demsom nu föreligger. De avstyrktes alla av näringsutskottet ochavslogs av riksdagen.Beträffande regleringens omfattning anförde utskottet:I likhet med regeringen anser utskottet vidare att dentillfälliga handeln bör avregleras i möjligaste mån. För attkonsumenterna skall kunna erbjudas ett stort utbud av varor ochtjänster till så låga priser som möjligt är det väsentligt meden väl fungerande konkurrens inom handeln. Det är också viktigtatt det genom en sund konkurrens skapas förutsättningar förförnyelse inom handeln. Det är ett faktum att dentillfälliga handeln i vissa fall kan utgöra ett hot motkonsumenternas långsiktiga intresse av tillgång till en godkommersiell service. Detta torde gälla främst på mindre orter.Mot denna bakgrund tillstyrker utskottet regeringens förslag attkommunerna skall kunna införa krav på tillstånd för tillfälligförsäljning i områden där en sådan försäljning kan hotavaruförsörjningen.Utskottet instämmer i regeringens bedömning att regleringenbör begränsas til kläder, skor och livsmedel. Tillsammans medboendekostnaderna utgör kostnaderna för inköp av dessa varor detyngsta posterna i budgeten hos ett normalhushåll. Som sägs ipropositionen skulle en mer omfattande reglering, i linje medvad som föreslås i motion 1990/91:N1 (c), bli schablonartad ochsnarare vara ägnad att bevaka strukturen inom vissa branscher.I reservationer föreslogs dels att tillståndskravet skulle tasbort (m, fp), dels att det skulle omfatta även försäljning avmöbler, mattor och husgeråd (c).I frågan om vidgad informationsskyldighet var utskottetsställningstagande enhälligt; det uttrycktes sålunda:Konsumenternas behov av upplysningar om vem som svarar för enviss försäljning torde vara särskilt framträdande när den skervid ett tillfälligt försäljningsställe. Utskottet finner däremotinget bärande motiv för att den föreslagnainformationsskyldigheten skall kompletteras med en skyldighetför näringsidkaren att redovisa sitt registreringsnummer i frågaom mervärdeskatt. Givetvis bör olika handelsformer konkurrera pålikvärdiga villkor. Näringsidkare skall inte genom undanhållandeav skatter och avgifter kunna konkurrera ut seriöst verkandehandlare. Om det krävs ytterligare åtgärder frånkontrollsynpunkt beträffande t.ex. inbetalning av mervärdeskattbör emellertid, menar utskottet, i första hand de generellaföreskrifter som finns på området skärpas.Om handel på allmän plats uttalade utskottet, likaledesenhälligt:Torghandel får bedrivas endast om den har sanktionerats avkommunen. För försäljning i övrigt på allmän plats krävs förnärvarande tillstånd dels enligt lagen om tillfällig handel,dels (av polismyndigheten) enligt allmänna ordningsstadgan(1956:617). I fortsättningen skall endast det senaretillståndskravet gälla. har införutskottet tagit upp frågor kring denna typ avtillfällighetsförsäljning, bl.a. med avseende på gatuförsäljningi . Som har redovisats i det föregående harordningsstadgeutredningen gjort en översyn av allmännaordningsstadgan och lämnat förslag till en ny ordningslag.Utredningens betänkande bereds inomregeringskansliet. Enligt uppgift avses en proposition i ärendetbli avlämnad till . De frågor somKöpmannaförbundet har aktualiserat inför utskottet torde delviskomma att beröras i denna proposition.AffärstiderBakgrundAffärstiderna i detaljhandeln var reglerade under åren1910--1971, senast enligt en lag (1966:668) som upphörde attgälla vid utgången av . En tid meddeladeregeringen att den inte avsåg att föreslå att lagens giltighetskulle förlängas. Motioner om sådan förlängning avslogs avriksdagen. Frågan om en förnyad reglering utreddes i mitten av1970-talet av affärstidskommittén; dess betänkande (SOU 1977:72)ledde inte till någon lagstiftning. upptogsbibehållande av fria affärstider bland åtgärder mot krångel ochonödig byråkrati vilka regeringen (fp) presenterade förriksdagen. tillkännagav regeringen (s), i samband medatt den lade vissa skrivelser i ämnet till handlingarna, som sinuppfattning att fria affärstider skulle bibehållas.1989 års affärstidsutredning (särskild utredare: direktör ) har haft till uppgift att kartlägga och analyseraeffekterna av fria affärstider i detaljhandeln; något förslagskulle utredningen inte framlägga. Utredningens resultat harpublicerats i betänkandet (SOU 1991:10, bilagedel SOU 1991:11)Affärstiderna, vilket remissbehandlas.Våren 1989 och har på näringsutskottetsförslag (1988/89:NU16, 1989/90:NU23) avslagit motionsyrkanden omatt skulle dels anmoda regeringen att lägga ned 1989års affärstidsutredning, dels göra ett uttalande om att friaaffärstider borde bibehållas. Motionsyrkandena har fått stöd ireservationer (m, fp, c).1989 års affärstidsutrednings resultatSammanfattningen i betänkandet (SOU 1991:10) Affärstidernainnehåller följande redogörelse för faktiska förhållanden, m.m.(s. 11 f.):ÖppethållandeAndelen butiker med öppethållande har ökat markantsedan affärstiderna släpptes fria .