bet · GE01KU30 · 1991-05-21 00:00:00 — Utskottet har övervägt att söka kompletterautredningen i denna del genom utfrågningar med berörda pesoner.Utskottet har dock inte funnit detta meningsfullt med hänsyntill den tid som gått och till de utfrågningar i saken som redanhållits av dels medborgarkommissionen, dels polis- ochåklagarmyndigheter.Vad härefter angår handläggningen av ansökningar omutförseltillstånd till av aktuell matriel fårutskottet anföra följande. Av intresse i det sammanhanget ärnaturligtvis i första hand den första ansökan från --denna inkom -- enligt vilken Boforsönskade sälja 22 st fältluftvärnskanoner till som mottagare. Mot bakgrund av denuppmärksamhet som inom () hade ägnats åtdet framförda thailändska önskemålet omen identisk leverans och med hänsyn till uppgifterna i detärendet om att AOS förklarat sig beredd att agera som mellanhandborde den som tog del av uppgifterna i bägge ärendena förståttatt koppla samman dessa. Att nu -- sedan omkring elva årförflutit -- närmare söka klarlägga hur handläggningen mera idetalj gått till, vilka personer som tagit del av ifrågavarandehandlingar m.m. anser utskottet inte möjligt. Utskottet finnerdet därför inte heller på denna punkt meningsfullt att sökakomplettera utredningen genom ytterligare utfrågningar.Utskottet delar medborgarkommissionens slutsats att ärendetshandläggning tyder på en anmärkningsvärd brist på vaksamhet inomregeringskansliet.5. BurmaUtskottet behandlar i detta avsnitt bl.a. frågan omvidareexport av krigsmateriel skett till Burma.Under senare år har vid olika tillfällen förekommit uppgifteri svensk och utländsk press om förekomsten av svenskkrigsmateriel i . Uppgifterna har bl.a. gällt ammunitiontill granatgevärssystemet resp. till 40 mmsystem hos gerillan i . Det har därvid påståtts att detvarit fråga om vidareexport från till av svenskammunition eller ammunition tillverkad i på svensklicens. Vidare har förekommit uppgifter om att under1990 skulle ha sålt tre patrullbåtar av Koncar-klassen utrustademed pjäser.Som underlag för utskottets granskning i denna del liggerbl.a. en inom KMI upprättad promemoria. Vidare harkompletterande upplysningar inhämtats vid utfrågningen medkrigsmaterielinspektören. Av utredningen framgår bl.a. följande.Regeringen beviljade tillstånd för utförsel avgranatgevär och ammunition () till . Ijanuari 1983 meddelade regeringen ett ytterligaretillståndsbeslut avseende ammunition av angivet slag. Därefterhar regeringen inte beviljat något tillstånd för utförsel avkrigsmateriel till . Leverans med stöd av de meddeladetillståndsbesluten skedde under år 1983.Enligt uppgifter i ovannämnda promemoria har utfördaundersökningar utvisat att ammunition (granater) till CarlGustaf-systemet som observerats hos gerillan i tillhördedet parti, som med regeringens tillstånd exporterats till dettaland och inte de ammunitionspartier som sålts till ellerlicenstillverkats i . I övrigt har inte framkommitnågot som ger belägg för de i massmedia framförda påståendena.I sammanhanget skall erinras om att utskottet tidigaregranskat frågan om regeringens meddeladeutförseltillstånd stod i överensstämmelse med gällanderiktlinjer. Vad som framkom vid den granskningen gav inte enligtutskottets bedömning vid handen att riktlinjerna för exportenskulle ha åsidosatts genom det beviljade utförseltillståndet (seKU 1983/84:30 s.40f. ).Utskottets granskning i denna del ger inte anledning tillnågot ytterligare uttalande.6. IrakUtskottet behandlar i förevarande avsnitt fråga omvidareexport av svensk krigsmateriel till via detitalienska företaget (i fortsättningenBreda).Som underlag för utskottets granskning i denna del liggerbl.a. en inom KMI upprättad promemoria. Vidare har utskottettagit del av uppgifter i vissa tillståndsärenden hosutrikesdepartementets handelsavdelning (UDH). Slutligen harkompletterande upplysningar inhämtats vid utfrågningen medkrigsmaterielinspektören.Av utredningen framgår bl.a. följande. träffadesmellan och ett licensavtal enligt vilket gavsrätt att tillverka luftvärnskanon. har pågrundval av denna licens även utvecklat en egen dubbelpipigversion. reglerades marknadsföringen av Bredas pjäseroch motsvarande produkt genom avtal mellan de bådaföretagen. Samarbetet var inte tillståndspliktigt ochunderställdes inte KMIs prövning.Bofors levererade 40-mm ammunition, reservdelar ochkomponenter till . När det gäller leveranser under1980-talet har regeringen fram tillfebruari 1985 meddelat ett antal utförseltillstånd förammunition (granater) samt därefter ett tillstånd -- även detavsåg ammunition -- . Ansökningshandlingarna i sistnämndaärende innehöll slutanvändarintyg av det fullständiga slag somnumera krävs av KMI. I de andra tillståndsärendena har intenågra fullständiga slutanvändarintyg ingivits.Under den kartläggning och granskning av svenska företags --då ännu gällande, äldre inte tillståndspliktiga -- licensavtalinom krigsmaterielområdet som KMI på regeringens uppdrag utfördei (jfr KU 1987/88:40 s.23 där en redogörelseför undersökningen finns intagen) framkom uppgifter om att Bredai några fall skulle ha vidarexporterat från inköpt 40 mmammunition (granater) till vissa andra länder. Med anledninghärav infordrade KMI omgående från närmare upplysningarom innehållet i de samarbetsavtal m.m. som förelåg mellan Boforsoch . Härvid framkom bl.a. att vidareexport till medall sannolikhet hade skett av granater ingående i en leveransför vilken regeringen meddelat tillstånd . Regeringenvidtog härefter ett antal åtgärder för att från Bredaskulle återköpa de granater tillhöriga nyssnämnda parti vilkafortfarande fanns kvar hos men som hade sålts vidare tillIrak. meddelade att granaternaåterkommit till Sverige.Frågan om eventuell annan vidareexport från () avgranater av aktuellt slag, till Bahrein, var vid tiden förKMIs licensutredning tillbaka föremål förförundersökning under ledning av regionåklagarmyndigheten iLinköping. nedlades den förundersökningen(brott ej styrkt). Frågan om vidareexport av angivet slagförekommit till Bahrein granskades vidare särskilt avmedborgarkommissionen, som i sin avgivna rapport redovisadesaken i ett särskilt avsnitt (se nedan). Någon förundersökningrörande frågan om eventuell vidareexport till inleddesaldrig men visst utredningsarbete -- bl.a. vissa polisförhör --företogs . Såvitt framgår av medborgarkommissionensrapport, som är , tog inte kommissionen uppfrågan om eventuell vidareexport till bakgrund till utskottets nu aktuella granskning återges idet följande ovannämnda avsnitt i medborgarkommissionens rapportAmmunition till Bahrein (SOU 1988:15 s.114f. ).I ansökningar om utförseltillstånd och 1982 uppgav Boforsdet italienska statliga bolaget (kallatBreda) som köpare för italienska statens räkning av 40 mmluftvärnsammunition till ett värde av ca 29 miljoner kronorresp. 35 miljoner kronor.Enligt förundersökningen har ifrågavarande ammunitionlevererats vidare från till Bahrein. Beslagtagnahandlingar utvisar att haft direkt kontakt med Bahreinsförsvar i dessa två ärenden.Bofors har lämnat följande förklaring: upplätBofors åt italienska försvaret en rätt att på licens tillverkaBofors luftvärnspjäs jämte ammunition till denna pjäs.Tillverkningslicensen överläts sedermera till . utvecklade med stöd av erfarenheterna frånlicenstillverkningen en dubbelpjäs, som har sålts till detitalienska försvaret men som också blivit en betydandeexportframgång. Någon ammunitionstillverkning har däremot inteförekommit hos utan man har förlitat sig på leveranserfrån bl.a. . träffades ett samarbetsavtal mellanBofors och som alltjämt är i kraft. har marknadsförtBofors ammunition tillsammans med sina pjäser. Det har aldrig krävts slutanvändarintyg närBofors levererat ammunition till . har uppfattat detsom ett tyst medgivande från krigsmaterielinspektören att tillBreda levererad ammunition antingen varit avsedd för detitalienska försvarets behov eller för vidareförsäljning i"vapenpaket" till andra länder efter de italienskamyndigheternas bedömande.Kommissionen har varken i förundersökningsprotokolleteller eljest funnit något stöd för påståendet att det förelegatett tyst medgivande av den innebörd som hävdat.Utskottet får anföra följande. Till en början bör härerinras om några uttalanden av utskottet vid 1987/88 årsgranskning. Utskottet konstaterade då att -- till följd avtidigare regler och riktlinjer för krigsmaterielexport -- vapenoch vapensystem med svenskt ursprung genom vidareexport ochgenom licenstillverkning i icke ringa utsträckning kan finnasäven i delar av världen dit exporttillstånd inte beviljats,vilket förhållande utskottet fann djupt otillfredsställande.Utskottet betonade i sammanhanget att dessa fall måste hållasisär från sådana fall där misstankar föreligger om olagautförsel från (KU 1987/88:40 s.41).Vad angår den nu aktuella granskningen har som tidigareframgått några slutanvändarintyg inte förelegat i de ovannämndautförselärendena . Detta är meddagens synsätt anmärkningsvärt. Som utskottet vid 1987/88 årsgranskning konstaterade var det emellertid i tidigare praxissnarare regel än undantag att sådana intyg inte begärdes vidvapenexport till åtskilliga länder (KU 1987/88:40 s.40). Denskärpning av reglerna om slutanvändarintyg som förordades redantill följd av en översyn av riktlinjerna vid 1981/82 årsriksmöte kom att tillämpas fullt ut först omkring årsskiftet1984/85.Som tidigare framgått har någon ammunitionsexport inte sketttill med undantag för en mindre leverans år1989. I det ärendet förelåg dock ett fullständigtslutanvändarintyg.Utskottet vill här slutligen erinra om den skärpning avkontrollen på förevarande område som beslutade om påvåren 1988 (prop. 1987/88:154 om förbud mot utförsel avkrigsmateriel, m.m., UU 1987/88:30, rskr. 331) och som bl.a.innebar följande. Användningen av slutanvändarintyg skärptesytterligare. Särskilda regler infördes för marknadsföringen avkrigsmateriel och för rätten att ingå avtal med någon utom riketom utveckling av krigsmateriel och om ändringar av tidigareingångna licensavtal. Härtill kom bl.a. en utvidgning avkontrollen på området av försäljnings- ochförmedlingsverksamhet.Vad som i övrigt förekommit i ärendet ger inte anledning tillnågot ytterligare uttalande.13. och Gulfkrigeta) InledningI detta avsnitt tar utskottet upp till granskning vissa frågorom regeringens åtgärder under det s.k. . Utskottetvill som bakgrund till de olika frågeställningar som behandlaslämna följande kortfattade bakgrundsbeskrivning.Den 2 augusti 1990 invaderade armé grannlandet Kuwait.Förenta nationernas säkerhetsråd fördömde invasionen redan sammadag och stämplade den som utgörande ett brott mot internationellfred och säkerhet. antog säkerhetsrådet enresolution (nr 661/1990) om internationella ekonomiskasanktionsåtgärder mot . Regeringen beslutade följande dagatt följa säkerhetsrådets beslut. Under det fortsattahändelseförloppet antog säkerhetsrådet ytterligare tolvresolutioner, vilka alla stöddes av Sverige.I början av november 1990 väcktes inom regeringskansliettanken på att söka förmå att släppa de då kvarhållnasvenskarna genom att statsministern skulle skriva ett personligtbrev till president . Ett sådant brevöverlämnades av statsministern till chargé d'affaires den22 november.Den 29 november 1990 antog säkerhetsrådet en resolution(nr 678/1990) varigenom godkändes att de länder som samarbetademed (i fortsättningen FN-alliansen) fick använda "allnecessary means" mot , om detta land inte senast den 15januari 1991 åtlydde säkerhetsrådets resolutioner avseendeirakiskt tillbakadragande från . I resolutionen uppmanadesvidare alla stater att lämna "appropriate support" till deaktioner som vidtogs i enlighet med denna och tidigareresolutioner i ärendet.Under hänvisning till nyssnämnda resolution framfördeStorbritanniens regering till regeringen enbegäran om svenskt deltagande med ett bemannat fältsjukhus iSaudiarabien. Genom beslut beslöt regeringenatt ställa ett sjukhus med en styrka av högst 525 personer tillförfogande i för att vårda sårade under Gulfkriget.Sjukhuset var grupperat och kunde ta emot patienter i fullomfattning den 12 februari 1991.Sedan den i resolution 678 intagna tidsfristen passerats gickFN-alliansens styrkor till anfall mot Irakoch mot irakiska mål i . upphördestridshandlingarna vid Persiska viken.De fyra huvudfrågor som varit föremål för utskottetsgranskning -- och som i det följande behandlas under var sittavsnitt -- framgår av följande fyra särskildaunderlagspromemorior, vilka upprättats inom regeringskansliet.1. PM upprättad inom angående vissafolkrättsliga aspekter.2. PM upprättad inom UDs handelsavdelning (KMI) angåendeutförseltillstånd för krigsmateriel till de stater somdeltagit i de av FN sanktionerade militära åtgärderna mot Irak.3. PM upprättad inom försvarsdepartementet angående detsvenska fältsjukhuset.4. PM upprättad inom statsrådsberedningen angående beredningenav statsministerns brev till president.Till komplettering av det skriftliga underlaget i ärendet harhållits utfrågningar med statsminister (punkt4), utrikesminister (punkterna 1--4),krigsmaterielinspektör (punkt 2) samtstatssekreteraren i försvarsdepartementet (punkt 3).Utskrifterna från dessa utfrågningar utgör bilagorna B12,B9, B4 resp. B7. Vidare har utrikesministern vid ensluten utfrågning lämnat kompletterande upplysningar ianslutning till punkt 4. Utskriften från utfrågningen -- i intesekretessbelagda delar -- återges i bilaga B13.Här skall anmärkas att krigsmaterielinspektören en utfrågning i ett annat granskningsärende (avsnitt 12)något berört punkt 2 (se bilaga B1).b) Vissa folkrättsliga aspekterI promemorian från UD (bilaga A17.1) har lämnats enkortfattad redogörelse för vad bl.a. säkerhetsrådets ovannämndaresolution nr 678/1990 medförde för vidkommande. Enligtpromemorian innebar resolutionen en juridiskt bindande uppmaningför att överväga och om möjligt lämna "appropriatesupport" till insatsen vid Persiska viken.Under den offentliga utfrågningen med utrikesminister -- som åtföljdes av folkrättsrådgivaren vid UD,departementsrådet (se bilaga B9) -- harutrikesministern bl.a. redogjort för regeringens syn på fråganom neutralitet under kriget. Enligt utrikesministernupphörde neutralitet då anslötsig till den första resolutionen om att vidta sanktioner motIrak. Under utfrågningen har utrikesministern vidare redovisatregeringens syn på frågan hur resolution nr 678/1990 var attbedöma i förhållande till artikel 42 om militärtvåld och närmast efterföljande artiklar. Den frågan har förövrigt tidigare ingående diskuterats vid eninterpellationsdebatt i (se prot. 1990/91:63 s.1ff. ).Utskottet finner att vad som sålunda och i övrigt i dennadel förekommit inte givit utskottet anledning till någotsärskilt uttalande.c) Krigsmateriel till länder som deltog i FN-alliansenI promemorian från UDH (KMI) -- bilaga A17.2 -- lämnasen redogörelse för huvuddragen i gällande regelsystem förutförseltillstånd för krigsmateriel m.m. Vidare lämnas uppgifterom de bedömningar som lett fram till regeringensställningstagande att det -- trots den aktuella konflikten --var möjligt att fortsätta med export av krigsmateriel tillsådana länder som deltog i FN-alliansen vilka utgjorde Sverigestraditionella mottagarländer.Vid den offentliga utfrågningen med krigsmaterielinspektörenSven (se bilaga B4) har denne utförligt belyst de ipromemorian upptagna frågeställningarna. följande framkommit.Regeringen har då den haft att ta ställning till frågan omutförseltillstånd i de aktuella tillståndsärendena haft att göraen avvägning mellan de försvarspolitiska skäl som talar förexport och de utrikes- och neutralitetspolitiska skäl somkan tala mot export till vissa länder. Sistnämnda prövning ärbl.a. tillkommen för att undvika att genom sinvapenexport till vissa länder skall dras in i konflikter på ettsätt som försvårar möjligheter att upprätthålla entrovärdig neutralitetspolitik. Regeringen har inte ansett attnågot av de s.k. villkorliga hindren för export förelegat.Regeringen har till stöd för denna bedömning bl.a. hänvisat tillföljande omständigheter.Regeringen konstaterade att det förelåg en helt uniksituation. Det rörde sig om ett grovt folkrättsbrott från Irakssida att ockupera en annan av FNs medlemsstater. Dettafolkrättsbrott ledde till sanktionsåtgärder från Förentanationerna enligt beslut av säkerhetsrådet, varvid de permanentasäkerhetsrådsmedlemmarna varit eniga eller -- vad gäller --inte motsatt sig FN-besluten. Den stödde allade 13 resolutioner som säkerhetsrådet antog.Regeringen har efter det att konflikten bröt ut den 2 augusti1990 medgett att vapenexport till de "traditionellamottagarländer" som ingick bland de stater som sedermeratillhörde FN-alliansen i princip fick fortsätta, men att varjeärende på vanligt sätt skulle prövas för sig. Enligt vadutrikesministern uttalat vid den offentliga utfrågningen skulle-- om frågan uppkommit -- gängse principer ha tillämpats förandra länder.Utskottet anser inte att det finns någon anledning tillerinran mot detta ställningstagande. I sammanhanget bör erinrasom att detta föregicks av samråd i utrikesnämnden. Utskottetvill tillägga följande. Det är enligt utskottets meningangeläget att de erfarenheter som den föreliggande situationengivit upphov till, såvitt bl.a. gäller frågan om vilken inverkanpå tillämpningen av riktlinjesystemet som de folkrättsliganeutralitetsreglerna och principer haft, tas tillvara i det pågående beredningsarbetet med att utforma nyariktlinjer för krigsmaterielexport. Som exempel på en fråga somdärvid kan vara av intresse att få belyst är Sverigeshandlingsfrihet i en situation som den vilken uppkom sedanSverige godkänt resolution nr 678/1990.Granskningen i denna del ger inte anledning till någotytterligare uttalande från utskottets sida.d) Det svenska fältsjukhusetI promemorian från försvarsdepartementet (bilaga A17.3)finns en noggrann redovisning av vad som förekommit i denna del.Kompletterande upplysningar i saken har lämnats vid utfrågningenmed statssekreteraren , som åtföljdes av expeditions-och rättschefen (se bilaga B7).Utskottets granskning i denna del har inte gett anledningtill något särskilt uttalande.e) Statsministerns brev till presidentI en promoria från statsrådsberedningenlämnas följande redogörelse för beredningen av brevet.I början av november väcktes inom tanken attsöka förmå att släppa de då kvarhållna svenskarna genom attstatsministern skulle skriva ett personligt brev till Irakspresident underlag för ett sådant brev utarbetades inomutrikesdepartementet, och överlämnades till statsrådsberedningenomkring den 13 november.Efter föredragning för statsministern senare i samma veckabeslutade denne att avvakta med ett eventuellt brev till SaddamHussein till efter i den 19--21 november.Under toppmötet i förde statsministern samtal omsituationen i och om de kvarhållna utlänningarna med ettantal kollegor från andra länder. Därefter utarbetades ettutkast till brev från statsministern till samråd med kabinettssekreteraren fastställdes denslutliga texten till brevet . Brevet skrevs ut istatsrådsberedningen, undertecknades av statsministern ochöverlämnades personligen av denne till chargé d'affairesden . Brevet hemligstämplades med hänvisning tillSekrL 2:1.Den 26 november kom beskedet från att de kvarhållnasvenskarna skulle få resa hem. efter det attsvenskarna hade anlänt till hävdeshemligstämpeln, och brevets innehåll offentliggjordes.Som bilaga till betänkandet har fogats det på engelskaavfattade brevet och en inofficiell översättning till svenska,bilaga A17.4.Vid de offentliga utfrågningarna med statsministern och med utrikesministern (bilagornaB12 resp. B9) har bl.a. följande framkommit.Brevet byggde på ett svar i avutrikesministern på en fråga om en konferens om (prot. 1990/91:23, s. 1 ff.). I svaret tecknas enligt vadutrikesministern framhållit en bild av svenskMellanösternpolitik, en politik som tidigare ställtsig bakom. På sina håll kom brevet att missuppfattas. Det harframställts som att där görs en koppling i den meningen attIrak--skulle ha orsakats avIsrael--. Brevet innebär emellertid intetill någon del en förändring i den svenska synen påMellanösternkonflikten. Såväl statsministern somutrikesministern gör den bedömningen att brevet var nödvändigtför att förmå president att frige gisslan. Vid denkompletterande, slutna utfrågningen (bilaga B13) har StenAndersson närmare redovisat bl.a. ansträngningar påflera olika sätt för att få loss gisslan och överväganden isamband därmed samt att brevet var ett sista -- som det då kundebedömas -- nödvändigt led i en lång rad av åtgärder.Det har vidare framkommit att brevet avfattats i samråd mellanstatsrådsberedningen och . Utrikesministernhar för sin del förklarat, att det i och för sig hade varitönskvärt att en föredragning av brevet hunnit ske iutrikesnämnden. Statsministern har bl.a. framhållit att fråganunderställts genom frågesvaret . Detvar också angeläget att sända brevet då dethade största möjligheten att få positiv effekt och att integenom ett sammanträde med nämnden fördröja avsändandet avbrevet. Statsministern har betonat det starka tryck som fanns påregeringen att handla, inte minst från gisslans och derasanhörigas sida. Sedan regeringen väntat på att olika åtgärderskulle ge resultat, men dessa ansträngningar visat sig vara utanframgång, bedömde statsministern att brevet skulle sändas den 22november.Sten har förklarat att -- när det i brevet sägs attSverige är ett neutralt land -- uttrycket i detta sammanhang kanleda till missförstånd. Det skall dock ses i belysning bl.a. avfortsättningen om att vid många tillfällen bidragit tillfredsansträngningarna i . inställning tillIraks ockupation av kunde inte missförstås,missförstånden uppstod mer i . I och Irakhade man alldeles klart för sig var stod och står.Statsministern har erinrat om att han i brevet uttalar stöd förFNs resolutioner; när det talas om neutralitetspolitiken handlardet om traditionella neutralitetspolitik -- här hadeFN-besluten tagit över.Utskottets bedömningUtskottet vill erinra om att regeringen, inför Sverigesinträde i FN 1946, räknade med att vetorätten i säkerhetsrådetskulle möjliggöra svensk neutralitet i de flesta krigsfall. Ihändelse av enighet i rådet var emellertid villigt attlåta neutraliteten träda tillbaka för det kollektivasäkerhetssystemets krav. gav statsministern ochutrikesministern uttryck för detta i båda kamrargenom följande uttalande (FK prot. nr 32, s. 5 resp. AK prot. nr34, s.4).Vi äro villiga att ansluta oss till en samfälldtrygghetsorganisation och i händelse av en framtida konfliktavstå från neutraliteten i den utsträckning, organisationensstadgar det påfordra.Innebörden av detta är bl.a., som det sägs i promemorian den 2april 1991 från (bilaga A17.1), attSverige inte var neutralt och inte kunde, juridiskt sett, varaneutralt i konflikten mellan och . Med dessakonstateranden får -- från de synpunkterutskottet har att beakta -- framhålla följande.Utskottet har tidigare i olika sammanhang granskatskriftväxling till eller från statsministerns kansli ochhandläggningsfrågor i anslutning till detta, däriblandutrikesnämndens medverkan och information till oppositionen samtvad som är frågor för regeringen (se t.ex. KU 1975:12, s.17f., KU 1975/76:50, s. 36f., KU 1982/83:30, s. samtKU1983/84:30, s. 30f.). Här kan också erinrasom att utskottet i betänkandet KU 1976/77:36, med stöd av ettyttrande från utrikesutskottet, berört utrikesnämndensverksamhet samt olika former för insyn i ochinflytande över utrikespolitiken utöver dem som uttryckligenföreskrivs i grundlagen. Information till ochdeltagande från dess sida i sådana frågor förekommer såledesockså i en rad andra berednings- och samrådsformer, däriblandpartiledaröverläggningar som kan ägnas åt brådskandeutrikespolitiska ärenden (jfr avsnitt 1 c).Ett brev som det från statsministern tillIraks president är inte att anse som ett regeringsärende i denmeningen att beslut i frågan måste fattas av regeringensamfällt.