bet · GE01FiU30 · 1991-05-30 00:00:00 — Om marknaden skallavgöra utvecklingen kan inte en uthållig och ekologiskt anpassadtillväxt tryggas.Utskottets förslag till inriktning av den ekonomiska politikenEnligt utskottets uppfattning måste utgångspunkten för enoffensiv ekonomisk politik vara att kombinera hög produktivitetoch kostnadseffektivitet med intressanta och stimulerandearbetsuppgifter. Först då kan en långsiktigt hållbar utvecklinguppnås, dvs. bra jobb som ger bra löner. Svensk industri måstekonkurrera med kompetens och kvalitet, inte med låga löner. Detnuvarande löneläget är sannolikt för högt inom delar avsammansättningsindustrin. Det vore emellertid fel att pressatillbaka lönerna för att dessa verksamheter återigen skall blilönsamma. Lika fel vore att tillåta arbetslösheten växa för attfolk återigen skall tvingas arbeta i en industri där framtidenär osäker.Utskottet vill kraftigt understryka att den ekonomiskapolitikens främsta mål måste vara att upprätthålla den fullasysselsättningen. Det värde som rätten till ett arbete innebär,såväl för den enskilde som för samhället i stort, får inteunderskattas. Det krävs därför en ekonomisk politik som förmårhävda sysselsättningen inte bara i ett långsiktigt perspektivutan också här och . Det som tidigare kalladesstabiliseringspolitik har gradvis genom den förda politikenkommit att inskränkas till enbart en fråga om val avarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Självfallet ärarbetsmarknadspolitiken en viktig förutsättning för den fullasysselsättningen, men den måste också kunna kompletteras medandra former av stabiliseringspolitiska insatser typregionalpolitik, finanspolitik och penningpolitik. Det behövs,som utskottet ser det, ett större utrymme för olikaekonomisk-politiska åtgärder i kampen mot arbetslösheten.Utskottet kan inte godta regeringens tal om "att inom ramen fören balanserad budget skapa utrymme för offensiva investeringarsom främjar den ekonomiska tillväxten". I ett läge med snabbtstigande arbetslöshet och påtagliga investeringsbehov kan detinte vara nödvändigt med besparingar för att viktigainfrastrukturinvesteringar skall komma till stånd.De centrala inslagen i de riktlinjer för den ekonomiskapolitiken som måste gälla för 1990-talets politik vill utskottetsammanfatta på följande sätt.Rätten till ett meningsfullt arbete genom en arbetsskapandenärings-och ekonomisk politik.Åtgärder mot den ekologiska krisen och en resursbevarande ochmiljöinriktad energipolitik.Uppvärdering av kvinnors kunskaper och erfarenheter genombrytande av den manliga maktstrukturen.Rättvis fördelningspolitik på alla samhällets områden.Särskilt beaktas låginkomsttagare.Inflationen bekämpas med en aktiv prispresspolitik.Försvar av och utveckling av den generella välfärdspolitiken.Demokratiska rättigheter i arbetslivet och bättre arbetsmiljömed minskad utslagning.Försvar av den nationella suveräniteten bl.a. genom riktadeframtidsinvesteringar för ett slagkraftigt och ändamålsenligtnäringsliv. Nej till inlämnande av en medlemsansökan till EG.Regeringens och de borgerliga partiernas förslag tillinriktning av den ekonomiska politiken är med några få undantagidentiska. Utskottet avvisar därför även de förslag tillutformning av den ekonomiska politiken som redovisas ipropositionen och i motionerna Fi36 (m, fp), Fi37 (c), Fi64 (c)och Fi65 (c).I motionerna Fi39 (mp), Fi53 (mp), Fi67 (mp) och Fi68 (mp)framförs flera synpunkter på miljöpolitikens utformning somutskottet i många stycken kan dela. Som utskottet ser det äremellertid förslagen nu på samma sätt som i partietsjanuarimotion till inriktning av den ekonomiska politiken oftavagt utformade och saknar i flera avseenden en tillräckliginsikt om sådana centrala frågor som sysselsättningspolitikenoch inflationens orsaker. Mot den bakgrunden avvisas ävenförslagen till inriktning av den ekonomiska politiken i härnämnd motion.Utskottet tillstyrker med det anförda motion Fi38 (v) i vadavser de yrkanden som anger riktlinjerna för den ekonomiskapolitiken.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följandelydelse:1. beträffande de allmänna riktlinjerna för den ekonomiskapolitikenatt med avslag på regeringens förslag i proposition1990/91:150 bilaga I:1 mom.1 och motionerna 1990/91:Fi36yrkande 1, 1990/91:Fi37 yrkandena 1, 4 och 5, 1990/91:Fi39yrkandena 1, 3 och 7, 1990/91:Fi53, 1990/91:Fi64 yrkande 3,1990/91:Fi65 yrkande 3, 1990/91:Fi67 och 1990/91:Fi68 godkännervad som förordas i motion 1990/91:Fi38 yrkandena 1, 3, 10 och 11samt som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört,3. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken(mom.1)() anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 43börjar med "befinner" och på s. 55 slutar med "somåterstår" bort ha följande lydelse:Kravet på samband mellan inriktningen av den ekonomiskapolitiken och miljöpolitikenUtskottet har i föregående avsnitt redovisat och bemött denkritik som riktats mot propositionens prognoser för den kommandeekonomiska utvecklingen. I denna prognos men också i övrigaställningstaganden i propositionen beaktas inte sambanden mellanekonomisk aktivitet och miljö. Utskottet måste tyvärr konstateraatt någon medveten ansvarstagande reaktion i form av kraftfullaåtaganden för en bättre miljö inte visats vare sig från densocialdemokratiska regeringens eller från de borgerligapartiernas sida. En del åtgärder har haft motsatt effekt. Somexempel kan nämnas att regeringen och liberalernatvingat fram en momsbeläggning av kollektivtrafiken trotsmedvetenheten om att detta leder till en kraftig ökning avkoldioxidutsläppande vägtrafik. och utgördock--när det gäller dessa frågor--i viss utsträckningett undantag. Dessa partier har visat ambitioner att försökakoppla ihop den ekonomiska politiken med ekologin.Den 23 april presenterade regeringen sinkompletteringsproposition. hade moderatasamlingspartiet och liberalerna presenterat sittgemensamma program . Utskottet konstateraratt i båda dokumenten är huvudinriktningen klart utstakad: mertillväxt utan hänsyn till negativa effekter på miljön. I de trepartiernas dokument återfinns bara några vaga och till intetförpliktande ord om ekonomiska styrmedel för att klaramiljöproblemen. Därmed talar också det mesta för attkretsloppstänkandet och den nödvändiga övergången tillmiljövänlig teknik inte kommer till stånd i erforderligomfattning.I näringsutskottets yttrande till finansutskottet(1990/91:NU14y) över bl.a. motionerna Fi67 (mp) och Fi68 (mp)framgår tydligt de stora partiernas ovilja att identifierasambandet mellan utformningen av energipolitiken ochinriktningen av den ekonomiska politiken. Motionerna avstyrksmed motiveringen att de bör behandlas i ett energipolitisktsammanhang och inte tillsammans med riktlinjer för denekonomiska politiken. I dessa motioner behandlas enligtutskottets mening på ett konstruktivt sätt kopplingen mellanekonomisk politik och energipolitikens frågor. I motion Fi67(mp) visas åskådligt hur en helhetssyn på resurstillgången ochresursutnyttjandet i samhället kan medverka till en bärkraftigekonomisk utveckling. I motion Fi68 (mp) poängteras kopplingenmellan energipolitiken och den ekonomiska politiken. Slutsatsenär att energipolitiken bör utformas så att aktörerna påenergimarknaden leds i rätt riktning genom adekvata ekonomiskastyrmedel. Som utskottet ser det är det mot denna bakgrund ensjälvklarhet att motionerna Fi67 och Fi68 tillstyrks.Utformningen av den ekonomiska politiken inför 1990-taletSom nämnts är det i regeringens proposition och i här aktuellaborgerliga partimotioner och även i viss utsträckning ivänsterpartiets partimotion de rent ekonomisk-politiska målensom står i förgrunden vid utformningen av riktlinjer för denekonomiska politiken. Detta synsätt med krav på ständigt växandemateriella resurser innebär att den nödvändiga restaureringen avvår miljö endast kan komma till stånd om den totala produktionenav varor och tjänster med i stort sett nuvarande inriktningständigt ökar. Som utskottet ser det är detta ett oacceptabeltsätt att närma sig en lösning på de miljöpolitiska problemen. Demiljöpolitiska målen måste i stället sättas i främsta rummet.Detta sätter ovillkorligen gränser för bl.a. produktionensomfattning och inriktning. innebär denna prioriteringav miljömålen restriktioner för med vilka medel de traditionellamålen för den ekonomiska politiken--dvs. fullsysselsättning, fast penningvärde, balans i utrikeshandeln,regional balans och jämn fördelning avlevnadsstandarden--kan uppnås. Det måste även framhållas attnär miljömålen sätts i främsta rummet måste ocksåplaneringshorisonten förlängas. Det räcker inte längre, som iden traditionella uppläggningen av den ekonomiska politiken, attse hur utvecklingen gestaltar sig framåt itiden.Den inriktning av den ekonomiska politiken som utskottet villförorda står i överensstämmelse med de riktlinjer som anges imotionerna Fi39 (mp), Fi53 (mp) och Fi67 (mp).De viktigaste inslagen i en nyorientering av inriktningen avden ekonomiska politiken är följande:Minskad materiell förbrukning, vilket bl.a. innebär minskadanvändning av fossila bränslen (punktskatter m.m.), en mereffektiv energianvändning, åtgärder för att motverkakonsumtionsstimulerande reklam, åtgärder för att stimulera lokalproduktion och omläggning av jordbruket för att avlägsnakemikalieberoendet.Anti-inflationspolitik genom miljörelaterade åtgärder somsänkta arbetsgivaravgifter finansierade genom skatt på energi,miljöfarliga utsläpp, sänkt moms på restauranger och turism ochslopad moms på basmat. På samma sätt som införandet avmiljöavgifter kommer att beaktas i företagens kalkyler kommerhär nämnda åtgärder också att påverka kalkylerna och därigenombidra till en positiv miljö.Omstrukturering av den offentliga sektorn. Omstruktureringenställer höga krav på fördelningspolitiken. Politiken måste värnaom det sociala ansvaret för dem som har det svårt i samhället.Medel-och höginkomsttagarna får i ökad utsträckning självafinansiera sin konsumtion och sin sociala trygghet. att regressivitet bör införas i socialförsäkringssystemet.Sänkt lönearbetstid. 38 timmars arbetsvecka bör införas. Ensådan åtgärd mildrar arbetslösheten (50000 jobb räddas).Bättre effektivitet i marknadsekonomin genom införandet avmiljöinriktade skatter och avgifter.Miljöinriktade investeringar inom trafikområdet.En bättre miljöredovisning genom bättre nationalräkenskaper.Utförsäljning av statlig verksamhet. bör säljas uttill de län där vattenfallen finns. skogar börsäljas till dem som bor och verkar där skogarna finns. Motivsaknas för staten att äga Nordbanken.I propositionen anges beslutet att söka medlemskap i som enviktig del av den förda ekonomiska politiken.Utskottet vill bestämt motsätta sig att lämnar in enmedlemsansökan till EG. Det viktigaste motivet för attSverige skall stanna utanför EG är att denna sammanslutning inteuppfyller de demokratiska krav som måste ställas på en sådanorganisation. Vidare har EG en helt annan syn än den som ärgällande i vad gäller utformningen avsocialförsäkringssystem och alkohol-och narkotikapolitik.Den nuvarande målsättningen att nära nog fördubbla tillväxteninom EG-området kan få mycket stora negativa miljökonsekvenserför hela Europa.Utskottet vill emellertid framhålla att internationelltsamarbete är av allra största betydelse för vårt landsekonomiska utveckling. Det är därför av stor vikt att ettalleuropeiskt, ekonomiskt, socialt, ekologiskt och kulturelltsamarbete på lika villkor kommer till stånd. Samarbetet måsteske på lika villkor med respekt för ländernas särart ochhistoria. Som utskottet ser det är det nu nödvändigt att Sverigeav solidaritetsskäl verkar för överstatliga åtgärder motgränsöverskridande miljöförstöring. Utskottets ställningstagandeblir sålunda ett nej till det hårda och långtgåendeintegrationsarbete med en begränsad del av som regeringenförordar.Med det anförda tillstyrker utskottet motionerna Fi39 (mp)yrkandena 1, 3 och 7, Fi53 (mp), Fi67 (mp) och Fi68 (mp) ochavstyrker de riktlinjer för den ekonomiska politiken somförordas i de borgerliga motionerna och i vänsterpartietsmotion.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följandelydelse:1. beträffande de allmänna riktlinjerna för denekonomiska politikenatt med avslag på regeringens förslag i proposition1990/91:150 bilaga I:1 mom.1 och motionerna 1990/91:Fi36yrkande 1, 1990/91:Fi37 yrkandena 1, 4, och 5, 1990/91:Fi38yrkandena 1, 3, 10 och 11, 1990/91:Fi64 yrkande 3 och1990/91:Fi65 yrkande 3 godkänner vad som förordas i motionerna1990/91:Fi39 yrkandena 1, 3 och 7, 1990/91:Fi53, 1990/91:Fi67och 1990/91:Fi68 och som sin mening ger regeringen till kännavad utskottet anfört,4. (mom. 2)(), (), (),() och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 55börjar med "Som utskottet" och på s.56 slutar med"Motionsyrkandet avstyrks" bort ha följande lydelse:I propositionen förutsätts ett kraftigt trendbrott ilönebildningen . bedöms, som en effektav Rehnberggruppens arbete med det s.k. stabiliseringsavtalet,att timlönekostnaderna endast kommer att öka med 3,5%.Det är utskottets uppfattning att regeringens tilltro tillstabiliseringsavtalet är starkt överdriven. Det bordevara i praktiken omöjligt att det, som antas i propositionensprognoser, inte skulle bli någon löneglidning alls under åren1991 och 1992. Den positiva effekt på lönebildningen somRehnberggruppens arbete kan ha fått är att processen harförsenats och att medvetenheten om att ekonomidärigenom befinner sig i kris har ökat.Regeringen har ända försökt bemästra för storalöneökningar genom centraliserade förhandlingar och olika formerav inkomstpolitiska ingrepp. Detta har inte lyckats. I ställethar den förda politiken lett fram till en överhettadarbetsmarknad som framför allt kraftigtförsvårat avtalsrörelserna och bidragit till att pressa upplönekostnaderna. Som utskottet ser det, måste ensamhällsekonomiskt acceptabel löneutveckling bygga på en klararbetsfördelning mellan den politiska makten ocharbetsmarknadens parter. Statliga ingrepp i självalönebildningen skall inte förekomma vare sig i form av mer ellermindre tydliga påtryckningar på arbetsmarknadens parter eller iform av lagstiftning. Däremot bör staten inrikta sig på attskapa bästa möjliga förutsättningar för parternas förhandlingar.De sänkta marginalskatterna och det automatiska inflationsskyddsom har genomförts är här av stor vikt. Därtill börfinansieringen av arbetslöshetsförsäkringen förändras så attparterna får ekonomiska incitament att motverka storalöneökningar som urholkar konkurrenskraften och driver upparbetslösheten.Vad utskottet här anfört om lönebildningen bör av riksdagenges regeringen till känna.I motion Fi38 (v) yrkande 4 avvisas ett stabiliseringsavtalmed motiveringen att löneökningar som är väsentligt större än ivår omvärld inte utgör något huvudproblem för den ekonomiskapolitiken. Utskottet delar motionärernas uppfattning så tillvida att någon tvångslag för att säkerställa ettstabiliseringsavtal under inga omständigheter bör komma i fråga.Däremot har utskottet en helt annan syn på lönebildning än densom redovisas i motion Fi38 (v). Med hänvisning härtill avstyrksmotion Fi38 (v) yrkande 4.dels att utskottets hemställan under 2 bort ha följandelydelse:2. beträffande stabiliseringsavtaletatt med anledning av vad som anförts iproposition 1990/91:150 bilaga I:1 i denna del och med avslag påmotion 1990/91:Fi38 yrkande 4 som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört om stabiliseringsavtalet ochlönebildningen,5. (mom.2)() anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 55börjar med "Som utskottet" och på s.56 slutar med"Motionsyrkandet avstyrks" bort ha följande lydelse:När det gäller förklaringen till de ständigt pågåendeprisökningarna anser utskottet att höga vinstkrav,monopolprissättning, statliga och kommunala pålagor av skatt ochavgifter samt den nyliberala politikens gynnande av välbetaldaär huvudorsaken bakom dagens inflationsspiral. Mot denbakgrunden är det uppenbart att försök attskapa ett stabiliseringsavtal utgår från felaktiga premisser.Som bakgrund finns 1980-talets löne- och skatteomfördelning frånlågavlönade till högavlönade. Ett lönestopp utan några garantiermot prisökningar drabbar främst de lågavlönade. När dessutomRehnbergavtalen innebär inskränkningar i förhandlingsrätten tasett stort steg mot en direkt statlig lönepolitik. Utskottet villunderstryka att den fria förhandlingsrätten måste värnas. Underinga omständigheter kan en tvångslag eller tvångsmedling i någonform komma i fråga.Utskottet delar de farhågor för Rehnberggruppens arbete somframförs i motion Fi38 (v). Udden riktas mot de arbetandeslöneökningar och de lokala fackföreningarnas verksamhet.Utskottet ställer sig även avvisande till metoden att ökavinsterna i företagen på lönernas bekostnad och sedan hoppas atthögre vinster skall hålla tillbaka arbetslösheten.De negativa följderna av verksamhet,bl.a. risken för ännu större obalans mellan parterna på detlokala planet, är uppenbara. Medan de lokala fackföreningarnabakbinds i sitt fackliga arbete , kan arbetsgivarpartenförstärka sin ställning inför nästkommande avtalsförhandlingaroch genomföra sin decentraliserade förhandlingsstrategi.Utskottet delar uppfattning att Rehnberggruppensarbete måste avbrytas. Utskottet tillstyrker motionFi38 (v) yrkande 4.dels att utskottets hemställan under 2 bort ha följandelydelse:2. beträffande stabiliseringsavtaletatt med anledning av vad som anförts iproposition 1990/91:150 bilaga I:1 i denna del och med bifalltill motion 1990/91:Fi38 yrkande 4 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört,6. AP-fonderna (mom.3)(), (), (), FilipFridolfsson (m), (), () och KnutWachtmeister (m) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 56börjar med "Utskottet vill" och på s. 58 slutar med "avutskottet" bort ha följande lydelse:Löntagarfonderna är ett hot mot marknadsekonomin. De måstedärför avskaffas. Avvecklingen bör ske enligt den plan deborgerliga partierna upprättat.Enligt utskottets mening bör löntagarfondernas tillgångarfrämst användas för att stimulera det frivilliga individuellasparandet i svensk ekonomi. En omvandling bör ske av fondernastillgångar från kollektivt till individuellt ägande. Denenskilda äganderätten är en förutsättning för marknadsekonomin.Den utgör en viktig drivkraft för den ekonomiska tillväxten somi sin tur möjliggör ökad välfärd.Fondmedlen bör även på annat sätt användas för att stimuleratillväxten och sparandet i svensk ekonomi. Medel bör avsättasför att främja forskning vid främst universitet och högskolorinom områden som bidrar till en hållbar tillväxt.Genom att fondtillgångarna i första hand används för attstimulera individuellt riskvilligt sparande tas ett viktigt stegi riktning mot ett breddat enskilt ägande i näringslivet.Förslag har framförts om en fortsatt utbyggnad av AP-fondengenom att tillåta att hundratals miljarder används för att köpaaktier i svenskt näringsliv. Det skulle sannolikt innebäradödsstöten för enskilt direktägande i svenska börsnoteradeföretag. Utskottet avvisar sådana förslag.Som framhålls i motionerna Fi36 (m, fp) yrkande 3 och Fi37 (c)yrkande 7 bör därför ge regeringen till känna attriksdagen med bestämdhet avvisar förslag om en fortsattfonduppbyggnad av detta slag. Motion Fi38 (v) yrkande 9 avstyrksav utskottet.dels att utskottets hemställan under 3 bort ha följandelydelse:3. beträffande AP-fondernaatt med bifall till motionerna 1990/91:Fi36 yrkande3 och 1990/91:Fi37 yrkande 7 samt med avslag på motion1990/91:Fi38 yrkande 9 som sin mening ger regeringen till kännavad utskottet anfört om avveckling av löntagarfonderna och stoppför aktieköp,7. AP-fonderna (mom.3)() anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 58 sombörjar med "Utskottet har" och slutar med "av utskottet" bort haföljande lydelse:Det måste också konstateras att löntagarfonderna inte harblivit det offensiva redskap som förutskickades i fonddebattensbörjan. Fonderna har inte heller svarat mot de syften som angavsför deras verksamhet när band sig för enutslätad fondreform. Enligt utskottets mening krävs det nu en nyindustripolitik och en ny politik förinfrastrukturinvesteringar. Här skall AP-fonden ochlöntagarfonderna ha en central roll. Med dessa fonder som grundkan regeringen skapa en investeringspolitik som motverkarmarknadskrafterna och garanterar framtidsinvesteringar i Sverigeutifrån regionala och samhällsekonomiska utgångspunkter.Fonderna måste vidareutvecklas och användas som ett instrumentför att förverkliga den ekonomiska demokratin.Vad utskottet anfört med anledning av motion Fi38 yrkande 9 omAP-fonderna, investeringar och ekonomisk demokrati bör riksdagensom sin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 3 bort ha följandelydelse:3. beträffande AP-fondernaatt med bifall till motion 1990/91:Fi38 yrkande 9samt med avslag på motionerna 1990/91:Fi36 yrkande 3 och1990/91:Fi37 yrkande 7 som sin mening ger regeringen till kännavad utskottet anfört,8. Statsskuldspolitiken (mom.4), och (allam) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 58börjar med "Som utskottet" och på s. 59 slutar med "Fi45 (m)yrkande 1" bort ha följande lydelse:Utskottet anser i likhet med vad som anförs i motion Fi45 (m)att det övergripande målet för ochstatsskuldspolitiken bör vara att minimera kostnaderna förstatens upplåning. Av detta följer att det inte kan varariksgäldskontorets uppgift att genom avsteg från detta målstimulera hushållens sparande. Som framgick avbudgetpropositionen har upplåning hoshushållen i form av allemanssparande och sparobligationer blivitrelativt kostsam för staten. Utskottet anser därför att någondirektupplåning hos hushållen inte bör ske. Hushållens bidragtill statsupplåningen bör i stället lämnas i andra former, t.ex.via avkastningsfonder som administreras av kreditinstitut.Därigenom skulle det bli möjligt att genomföra rationaliseringaroch besparingar inom riksgäldskontoret.Utskottet anser att den statliga s.k. utlandslånenormen skallligga fast. Det innebär att staten inte skall nettolåna iutländsk valuta för att finansiera budgetunderskott eller föratt förvalta statsskulden. Utskottet delar emellertid inteuppfattningen att , inte ens i tider av växandebytesbalansunderskott, skall vara förpliktat att amortera nedutlandsskulden vid ett valutainflöde orsakat av en högräntenivå. Konsekvensen av detta blir väsentligt högreupplåningskostnader. anger attupplåningskostnaderna genom tillämpningen av utlandslånenormenblev sammanlagt ca högre under budgetåren1986/87--1989/90 än om ingen amortering hade skett påvalutaskulden under dessa år. bör därförenligt utskottets mening inte genomföra uppköp av obligationer iutländsk valuta utöver planmässiga amorteringar.Utskottet tillstyrker med det anförda de riktlinjer förstatsskuldspolitiken som föreslås i motion Fi45 (m) yrkande 1,vilket som sin mening bör ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 4 bort ha följandelydelse:4. beträffande statsskuldspolitikenatt med bifall till motion 1990/91:Fi45 yrkande 1som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört omriktlinjer för statsskuldspolitiken,9. Bemyndigande för den statliga upplåningen (mom.5), och (allam) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 59börjar med "Utskottet har" och på s. 60 slutar med "statligupplåning" bort ha följande lydelse:Utskottet delar motionärernas uppfattning att det äregendomligt att i utövandet av den svenskafinansmakten inte anger någon gräns för den upplåning somregeringen bemyndigas att ikläda staten. Som framgår av motionenskiljer sig i detta avseende från ett stort antal länderdär parlamenten beslutar hur mycket staten får låna under enviss tidsperiod eller hur stor statsskulden högst får vara.