bet · GF01LU6 · 1991-11-12 00:00:00 — Utskottet vill därför hänvisa tillvad justitieministern anförde då hon besvarade eninterpellation om den ekonomiska brottsligheten. Hon framhöll därvid attriksåklagaren och fått i uppdrag att utreda olika frågor omsådan brottslighet. Uppdraget omfattar såväl en kartläggning av det aktuellaläget när det gäller myndigheternas insatser mot den ekonomiska brottslighetensom förslag till åtgärder från statsmakternas ochmyndigheternas sida. Enligt justitieministern ingår det i uppdraget bl.a. attbelysa om det behövs förändringar av polisens och åklagarnas utbildning ochvilka förändringar som kan behöva göras i fråga om samverkan mellan olikapersonalkategorier. Justitieministern var inte beredd att föregripariksåklagarens och slutsatser och förslag men underströksamtidigt det angelägna i att den ekonomiska brottsligheten bekämpas.Med hänvisning till det anförda anser utskottet att motion L308 inte börföranleda någon vidare åtgärd, och utskottet avstyrker såledesbifall till motionen.När det gäller önskemålet i motion L310 om revision i konkurs vill utskottetunderstryka att till konkursförvaltare endast får utses personer som har de föruppdraget nödvändiga kvalifikationerna. Kravet innebär att konkursförvaltarenbl.a. skall ha de kunskaper och erfarenheter som erfordras för att han skallkunna bedöma konkursboets tillstånd och orsakerna till gäldenärens obestånd.Samtidigt vill utskottet framhålla att en med särskild sakkunskap utfördgranskning av gäldenärens förhållanden vid konkursutbrottet kan vara avbetydelse för förvaltarens utredningsarbete. Om en sådan granskning kommer tillstånd får förvaltaren också ett bättre underlag för sina överväganden i frågaom huruvida det finns förutsättningar för företagets fortsatta drift. Somframgår av redovisningen ovan överväger insolvensutredningen för närvarandefrågor rörande rekonstruktion av företag som kommit på obestånd. Utskottetutgår från att därvid också spörsmålet om behovet av särskild revision kommeratt aktualiseras. I avvaktan på resultatet av insolvensutredningens arbetefinns det därför inte anledning för att ta något initiativ i saken.Utskottet avstyrker således bifall till motion L310.Utskottet övergår härefter till den fråga som tas upp i motion L912.Otvivelaktigt förhåller det sig så att en konkurs sällan ger borgenärernautdelning för deras fordringar. För gäldenärer som är fysiska personer ellersom drivit rörelse i form av handelsbolag innebär nuvarande ordning att deockså efter en konkurs svarar för de skulder som inte till fullo betalats urkonkursboet. Om gäldenären däremot är ett aktiebolag eller en ekonomiskförening anses den juridiska personen upplöst i och med konkursens avslutandeoch borgenärernas kvarstående fordringar kan då inte drivas in. Sommotionärerna påpekar finns det inte några hinder mot attfordringar på en fysisk person som försatts i konkurs överlåts till en nyborgenär som sedan kan avkräva gäldenären betalning. I vad mån det mera allmäntförekommer att inkassoföretag och liknande företag systematiskt köper uppkonkursborgenärers fordringar undandrar sig utskottets bedömning. Oavsettfrågans räckvidd vill utskottet emellertid framhålla att det ovan redovisadeförslaget till skuldsaneringslag som framlagts av insolvensutredningenkan minska de problem som motionärerna aktualiserat. Enligt förslaget skallunder vissa förutsättningar en fysisk person kunna få sina skulder nedsattaefter beslut av tingsrätt. Möjligheten till skuldsanering skall stå öppen förbl.a. fysiska personer som tidigare drivit näringsverksamhet och försatts ikonkurs. Förslaget är motiverat av bl.a. att denna grupp ofta har en betydanderestskuld som blir en övermäktig skuldbörda. Regeringens ställningstagandebör inte föregripas genom några uttalanden från sida med anledningav den nu aktuella motionen. Utskottet avstyrker därmed bifall till motionL912.Statlig lönegaranti vid konkursGällande rättSom berörts tidigare skall de genom försäljningen av konkursboets egendominflutna medlen delas ut till borgenärerna. Man skiljer därvid mellanprioriterade och oprioriterade fordringar, allteftersom fordringen är resp.inte är förenad med förmånsrätt enligt förmånsrättslagen.Förmånsrättslagen skiljer mellan särskild och allmän förmånsrätt. Särskild(eller speciell) förmånsrätt gäller vid utmätning och konkurs samt avser vissegendom. Som exempel kan nämnas att särskild förmånsrätt i lös egendom som hörtill näringsverksamhet följer med företagshypotek. Särskild förmånsrätt i fastegendom följer t.ex. med inteckning eller utmätning. Allmän (eller generell)förmånsrätt gäller endast vid konkurs och avser all egendom som ingår igäldenärens konkursbo. Allmän förmånsrätt har t.ex. fordringar på skatt (undervissa förutsättningar) samt vissa fordringar på lön. Förmånsrättslagen reglerarden inbördes företrädesrätten mellan särskilda förmånsrätter resp. allmännaförmånsrätter. Enligt en särskild bestämmelse i lagen har i princip särskildförmånsrätt företräde framför allmän förmånsrätt.Ett viktigt skydd för förmånsberättigade lönefordringar erbjuder lagen(1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs, som tillkom i anslutning tillförmånsrättslagen. Lönegarantilagen kan allmänt sägas innebära att statengaranterar prioriterade lönefordringar enligt 12 eller 13 § förmånsrättslagen,dvs. fordringar på lön och aktuell pension resp. fordran på framtida pension,och för de övertagna fordringarna själv -- med motsvarande förmånsrätt --inträder i konkurrensen med övriga borgenärer.Enligt 12 § förmånsrättslagen följer allmän förmånsrätt med arbetstagaresfordran på sådan lön eller annan ersättning på grund av anställningen som ejförfallit till betalning tidigare än innan konkursansökan gjordes ochpå lön eller ersättning under skälig uppsägningstid, högst . Termenlön anses inrymma allt som kan hänföras till avlöningsförmån på grund avanställning. Även ersättning för avtalsenliga omkostnader i tjänsten räknashit. Som exempel kan nämnas resekostnadsersättning och traktamente samtersättning för hållande av egen bil eller annan utrustning.I paragrafens tredje stycke finns en undantagsregel som innebär attarbetstagare som själv eller jämte närstående ägde väsentlig andel igäldenärens företag och som hade väsentligt inflytande över dess verksamhetinte har förmånsrätt enligt bestämmelsen för lön eller pension. Vad som sagtsnu gäller även om gäldenären är juridisk person utan att vara näringsidkare.Av nämnda undantagsregel framgår att arbetstagare som t.ex. har en postaktier i ett bolag som går i konkurs inte utan vidare är utesluten frånförmånsrätt enbart på grund av aktieinnehavet. Inte heller utesluter enställning som medfört väsentligt inflytande över företaget, t.ex. såsomverkställande direktör, i och för sig förmånsrätt.I förarbetena till undantagsregeln har uttalats att det, för att väsentligandel skall anses föreligga, bör krävas att andelen är relativt betydande,t.ex. kan dock en mindre andel vara till fyllest, t.ex. omaktierna i övrigt är starkt spridda.Högsta domstolen () har prövat frågan om innebörden av uttrycket väsentligandel i rättsfallen NJA 1983 s. 713 I och II, vilka gällde bl.a. huruvidaarbetstagare som ägt av aktierna i konkursföretaget (I) resp. arbetstagaresom jämte syskon ägt av aktierna (II) ansetts äga väsentlig andel iföretaget. HD uttalade -- med hänvisning till bl.a. uttalanden i förarbetena --att som en riktpunkt synes kunna anges att en andel i de flesta fall fårbetraktas som väsentlig om aktierna är så fördelade att arbetstagaren med hjälpav sitt (och närståendes) aktieinnehav allmänt sett får antas ha påtagligamöjligheter att driva igenom sin vilja på bolagsstämman. Denna förutsättningkan enligt HD i varje fall inte anses vara för handen om någon annan aktieägarehar en betydligt större andel av aktierna än den för vilken arbetstagarensvarar, inte heller om två eller flera andra aktieägare har aktieposter avungefär samma storlek som arbetstagarens. HD fann mot den angivna bakgrundenatt i ingetdera fallet väsentlig andel kunde anses föreligga.Med väsentligt inflytande bör enligt uttalanden i förarbetena förstås attvederbörandes inflytande på verksamheten i dess helhet var så betydande att detekonomiska resultatet varit i väsentlig grad beroende av hans förmåga,handlande eller ståndpunktstagande.MotionsmotiveringI motion 1990/91:L309 av och () hänvisastill ovannämnda rättsfall från högsta domstolen. Motionärerna menar attdomstolens tolkning ger möjligheter för intressenter i ett företag att genom enlämplig disposition av aktieinnehavet utesluta att någon av aktieägarna skallanses ha väsentlig andel. Ett sätt att undvika alltför orimliga effekter avsystemet kan enligt motionärerna vara att antingen väsentligt aktieinnehaveller väsentligt inflytande för arbetstagaren borde vara tillräckligt för attvederbörande skall vara undantagen förmånsrätt.Motionärerna hänvisar vidare till uttalanden i förarbetena attundantagsregeln är tillämplig även på juridiska personer som inte ärnäringsidkare, t.ex. stiftelser och ideella föreningar. Detta gerstyrelseledamöter i t.ex. en ideell förening möjlighet att åberopa förmånsrättför lönefordran i föreningens konkurs, vilket enligt motionärerna kandiskuteras.Motionärerna påpekar också att vissa slag av lönefordringar eller fordringarsom är att jämställa med lön är ganska tidsödande att handlägga i konkursenutan att förmånsrätt för anspråket egentligen är motiverad ur social synvinkel.Motionärerna nämner som exempel att arbetsgivare tillhandahåller fri bil ochfri bensin åt arbetstagaren eller att arbetsgivaren betalar bensinen menarbetstagaren själv håller bil.Motion L309 tar vidare upp det faktum att förmånsrätt följer även medfordringar på övertidsersättning som inarbetats under uppsägningstid.Konkursförvaltaren kan i fall där verksamheten fortsätter efterkonkursutbrottet beordra personalen till övertidsarbete för att exempelvissäkerställa viss produktion eller utförsäljning av varulager. Följden häravblir enligt motionärerna att innehavare av fordran med säkerhet iföretagshypotek i regel får större utdelning än vad som annars blivit fallet,medan staten bestrider kostnaden för förfarandet.Motionärerna pekar även på ett antal frågor som rör konkursförvaltarensdisposition av personalen. Motionärerna menar att arbetstagarens skyldighet attstå till arbetsgivarens förfogande för att vara berättigad till uppsägningslön,utnyttjas av vissa konkursförvaltare på så sätt att arbetstagaren utför arbeteunder uppsägningstiden för annans räkning men betalas av lönegarantimedel.Enligt motionärerna måste syftet med lönegarantilagstiftningen i dettahänseende vara att eventuell arbetsinsats skall ske förkonkursboets förkovran.Enligt motionen är lönegarantilagstiftningen väl generös och en översyn ihögsta grad befogad. Vid en sådan översyn bör vissa ändringar göras iförmånsrättslagen i enlighet med vad som anförts i motionen. Ett klartuttalande bör göras beträffande vad som gäller i fråga om ideella föreningaroch liknande organisationer. Vissa inskränkningar av de förmånsberättigadefordringarna är enligt motionärerna också önskvärda. Det bör vidare övervägasom inte övertid under uppsägningstid skall utgöra massafordran.Konkursförvaltaren bör inte heller få använda konkursgäldenärens anställda tillarbete utanför konkursboet.Sammanfattning av remissyttrandenPå lagutskottets begäran har yttranden över motion 1990/91:L309 avgetts avriksskatteverket (RSV), som inhämtat synpunkter från kronofogdemyndigheterna iStockholms, , och , samt avkronofogdemyndigheten i , , , (), Sverigesakademikers centralorganisation (), i (LO),Föreningen , ochAckordscentralen Stockholm.RSV har -- sammanfattningsvis -- inget att invända mot att de spörsmålsom tas upp i motionen övervägs ytterligare. Dessa överväganden bör därvidfrämst gälla vissa principiella frågor som rör rätten till lönegaranti, framförallt när ett fåmansbolag med enstaka anställda försätts i konkurs. Vidare bördet enligt RSV övervägas en ändring beträffande lönegarantianspråk frånpersoner med ledande ställning i stiftelser och ideella föreningar och om intede förmåner som bör omfattas av lönegarantin kan avgränsas på ett enklare ochmer entydigt sätt.Kronofogdemyndigheten i anser också att vissainskränkningar i de förmånsberättigade fordringarna är önskvärda. Däremot ansermyndigheten, till skillnad från motionärerna, att båda de nuvarandeförutsättningarna för undantagsregelns tillämpning -- väsentlig andel ochväsentligt inflytande -- bör bibehållas, liksom att förvaltaren bör kunnautnyttja personalen för arbete i ett annat företag, dock under förutsättningatt vederlag utgår som kan flyta in i konkursboet. Myndigheten anser vidare attlönegarantilagstiftningen bör kopplas till sjukförsäkrings- ocharbetslöshetslagstiftningen med de begränsningar som gäller vid utbetalning avsådana ersättningar.Sveriges industriförbund och LO tillstyrker en översyn av reglerna.Industriförbundet anser att översynen kan ske inom ramen för någon av depågående utredningarna på konkursområdet. TCO och anser däremotinte att de problem som motionärerna redovisar motiverar en översyn.Föreningen ifrågasätter omfattningen av de anspråksom lönegarantin kan avse. Vidare anser föreningen att väsentligt andelsinnehavensamt skall vara diskvalificerande för förmånsrätt och att förmånsrätt förlönefordringar i stiftelser och föreningar bör ses över särskilt.Konkursförvaltarkollegiernas förening tillstyrker en utredning som syftartill bl.a. att begränsa och förtydliga möjligheten att erhålla lönegaranti förpersoner tillhörande närstående- och ägandekretsen.Ackordscentralen delar de åsikter som framförs i motionen om enöversyn av regelsystemet. Ackordscentralen anser att lönegarantisystemetsnuvarande utformning medför att onödigt många krisdrabbade företag försätts ikonkurs. Lönegaranti bör enligt Ackordscentralen kunna utgå även vid offentligtackord, varigenom ackordsinstrumentet skulle bli vanligare med ett minskatantal konkurser som följd. Ackordscentralen vill därför att regeringen vidtaråtgärder för att utreda förutsättningarna för lönegaranti vid offentligtackord.En fullständig redovisning av remissyttrandena finns i bilaga 2 tillbetänkandet.Pågående arbeteÅr 1982 tillkallades en särskild utredare för att göra en översyn av denstatliga lönegarantin vid konkurs. Utredaren arbetade under namnetlönegarantiutredningen. I betänkandet (SOU 1986:9) Ny lönegarantilag ladeutredaren fram förslag till ett nytt förfarande för prövning avlönegarantiärenden. Uppgiften att betala ut garantibelopp borde vidare enligtutredningen flyttas över från länsstyrelserna till kronofogdemyndigheterna.Utredaren avstod dock från att föreslå detta med hänvisning till att dedåvarande ekonomiadministrativa rutinerna hos kronofogdemyndigheterna integjorde en överflyttning möjlig. I regeringens proposition 1990/91:150 medförslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /92, m.m.(kompletteringspropositionen) anförde chefen för arbetsmarknadsdepartementetatt det efter den omorganisation av kronofogdemyndigheterna som skett sedanlönegarantiutredningen lade fram sitt betänkande nu inte längre fanns någrahinder mot att en sådan rationalisering av lönegarantihanteringen genomfördes,som utredningen ansåg lämplig. En omorganisation som innebär attutbetalningsfunktionen förs över från länsstyrelserna tillkronofogdemyndigheterna borde därför enligt departementschefen genomföras.Riksdagen har godkänt de riktlinjer som sålunda föreslogs (1990/91:FiU37, rskr.390). Förslagen i betänkandet Ny lönegarantilag bereds vidareinom arbetsmarknadsdepartementet.Lönegarantiutredningen avlämnade sitt slutbetänkande (SOU 1988:27)Lönegarantin och förmånsrättsordningen -- om lönegarantins betydelse för detökade antalet konkurser. I betänkandet redovisades bl.a. förslag om förändringi förmånsrättsordningen som syftade till att minska den attraktionskraft somkonkursen enligt utredaren hade fått på grund av den statliga lönegarantin.Till grund för förslaget låg tanken att garantin, som bara gäller vid konkurs,i ett samhällsekonomiskt perspektiv snedvridit valet av form för rekonstruktionav företag som går dåligt. Enligt utredaren hade förmånsrättsordningenbetydelse för vilken eller vilka kategorier av förmånsberättigade borgenärersom tjänade på en rekonstruktion genom konkurs. Utredaren ansåg att syftet attstimulera till rekonstruktioner utan konkurs bäst tillgodosågs genom en ändringav förmånsrättsordningen på så vis att fordringar på vad utredaren benämndeproduktiv lön gavs bästa förmånsrätt, före bl.a. företagshypotek. Med produktivlön avsågs lön för sådant arbete som lagts ned på egendom som omfattas avföretagshypotek och därigenom typiskt sett var till nytta för den som innehadeföretagshypoteket.Enligt utredaren skulle den föreslagna ändringen av förmånsrättsordningenminska antalet rekonstruktioner av företag genom konkurs. Emellertid fick manenligt utredaren även räkna med sådana rekonstruktioner. Det fannsdärför skäl att uppmärksamma att lönegarantin på ett spekulativt sätt kundeutnyttjas maximalt när konkursboets rörelse såldes och de anställda fick nyaanställningar hos köparen av rörelsen. För att förhindra ett sådant utnyttjandeav lönegarantin föreslogs i betänkandet att tillsynsmyndigheten förbättrade sinkontroll av lönegarantilagens tillämpning vid företagsöverlåtelser. Ibetänkandet föreslogs en särskild bestämmelse härom itillämpningsbestämmelserna till lagen.Som tidigare nämnts tillkallade justitieministern år 1988insolvensutredningen (Ju 1988:02). I direktiven till utredningen (dir.1988:52) anförs bl.a. att frågan om rekonstruktion av näringsverksamhet harsamband med förmånsrättslagstiftningen på det sättet att borgenärer som ansersig ha betryggande säkerhet för sina fordringar ofta saknar intresse att tainitiativ till åtgärder när de ser att gäldenären har hamnat i en besvärligekonomisk situation. I direktiven framhålls vidare att det ibland påstås attborgenärer med säkerhet i företagshypotek, vilka ofta är professionellakreditgivare, saknar tillräckliga incitament att aktivt följa upp sinkreditgivning. Direktiven hänvisar i det sammanhanget till attlönegarantiutredningen berört just den frågan i sitt slutbetänkande (SOU1988:27) Lönegarantin och förmånsrättsordningen. Enligt direktiven tillinsolvensutredningen finns det anledning att mot den angivna bakgrunden merförutsättningslöst se över i första hand de delar av förmånsrättsordningen somberörs av rekonstruktionsfrågorna. De förslag som lönegarantiutredningen lagtfram bör, framhålls det vidare, bedömas i ljuset av de överväganden som kankomma att göras av insolvensutredningen i det sammanhanget.Lönegarantiutredningens betänkande bör därför överlämnas till utredaren för attbeaktas i utredningsarbetet.Vid regeringssammanträde har regeringen genomtilläggsdirektiv (dir. 1991:93) gett insolvensutredningen i uppdrag att ocksåöverväga vissa andra lönegarantifrågor.Utskottets övervägandenEnligt utskottets mening fyller lönegarantisystemet en viktig funktion somskydd för arbetstagarnas lönefordringar när arbetsgivaren kommit på obestånd.Lönegarantin har självfallet särskilt stor betydelse då -- som fallet är förnärvarande -- antalet konkurser och företagsnedläggningar ökar. I den praktiskatillämpningen har det emellertid visat sig att gällande bestämmelser ger upphovtill avgränsningsproblem och andra svårigheter. Som framhålls i motion L309 harsålunda utformningen av undantagsregeln i 12 § tredje stycket förmånsrättslagenmedfört tillämpningssvårigheter när det är fråga om rätten till lönegaranti förarbetstagare som också är delägare i företaget eller som eljest har ettväsentligt inflytande över det. Oklart är vidare vad som gäller i fråga ompersoner med ledande ställning i stiftelser och ideella föreningar. I motionenpåpekas också att handläggningen av lönegarantianspråk för vissa lönefordringaroch därmed jämställda fordringar är tidsödande samt att förmånsrätten för dessafordringar egentligen inte är motiverad av sociala skäl.I sammanhanget vill utskottet vidare framhålla att statens utgifter förlönegarantin stigit kraftigt . Utgiftsstegringarna är givetvisen följd av det ökande antalet konkurser men även andra omständigheter torde hamedverkat till att kostnaderna ökat. De i motionen påtalade förhållandena utgörexempel på sådana omständigheter. I massmedia har också gjortsgällande att lönegarantisystemet i betydande omfattning missbrukas.Mot bakgrund av det anförda anser utskottet i likhet med flertalet av deinstanser som yttrat sig över motionen att en översyn av lönegarantireglernaoch förmånsrätten för lönefordringar är motiverad. Som berörts ovan skallinsolvensutredningen enligt sina direktiv se över de delar avförmånsrättsordningen som berörs av rekonstruktionsfrågorna. harockså regeringen genom tilläggsdirektiv givit insolvensutredningen vidgadearbetsuppgifter. I tilläggsdirektiven framhålls bl.a. att lönegarantin utgörett viktigt skydd för de anställda när företaget går i konkurs men att detvisat sig att reglerna också kan missbrukas. Det har enligt direktiven ävengjorts gällande att konkursdrabbade företag drivs vidare med hjälp avlönegarantimedel på ett sätt som skadar andra företag i branschen.Justitieministern framhåller i tilläggsdirektiven att hon ocharbetsmarknadsministern är överens om att åtgärder måste sättas in för att manskall komma till rätta med de avigsidor och missbruk av lönegarantireglerna somkan förekomma. Enligt vad justitieministern inhämtat frånarbetsmarknadsministern har denne för avsikt att föreslåregeringen att lägga fram förslag om ändringar i lönegarantireglerna. Förslagenkommer att beröra bl.a. storleken på de belopp som skall kunna utbetalas frånlönegarantin och vem som skall besluta i fråga om lönegarantimedlen. Itilläggsdirektiven anförs vidare att det bör överlämnas tillinsolvensutredningen att beakta sådana aspekter på lönegarantinstillämpning som avser effekterna för de konkursdrabbade företagen och andraföretag i samma bransch när det gäller möjligheterna att konkurrera på likavillkor. Av direktiven framgår även att utredningen särskilt bör uppmärksammavilka följder det får för konkurrensen mellan olika företag i en viss branschatt företag kan drivas vidare med lönegarantimedel . att användningen av lönegarantimedel medför problem i dettahänseende bör utredningen enligt direktiven föreslå de ändringar som kanbehövas för att motverka eller komma till rätta med problemen.Mot bakgrund av den lämnade redogörelsen utgår utskottet från att de spörsmålsom tagits upp av motionärerna kommer att övervägas av insolvensutredningen ochunder det arbete som förestår inom . Något särskilttillkännagivande från sida med anledning av motionen är alltså intepåkallat. Utskottet avstyrker därför bifall till motion L309. beträffande översyn av konkurslagen m.m.att avslår motionerna 1990/91:L301, 1990/91:L303, 1990/91:L304,1990/91:L308, 1990/91:L310 och 1990/91:L912,2. beträffande arbetstagares lönefordringar i konkursatt avslår motion 1990/91:L309.Stockholm den 12 november 1991På lagutskottets vägnarMaj-Lis LööwI beslutet har deltagit: (), (), PerStenmarck (m), (), (), (), (), (), (), (), (nyd), (), (), () och ().Remissyttranden över motionerna 1990/91:L301, L303 och L304 På lagutskottets begäran har yttranden över motionerna avgetts avriksskatteverket, , kronofogdemyndigheten i ,kronofogdemyndigheten i , , , föreningsbankers förbund, ,, Föreningen ,och Ackordscentralen () har i sin tur inhämtat yttrande över motionerna frånkronofogdemyndigheterna i och , och län.Yttrandet från kronofogdemyndigheten i är likalydande medmyndighetens yttrande till lagutskottet och har därför utelämnats isammanställningen. Det föreligger vidare ett särskilt yttrande till RSV frånlänskronodirektören vid kronofogdemyndigheten i län.Remissinstanserna har därvid anfört följande.RSVMotionärerna uttrycker farhågor över att KFMs värderingar av tillgångar ikonkurs- och utsökningsärenden inte är tillräckligt tillförlitliga. RSV anseratt det inte finns anledning till sådana farhågor.