bet · GE01LU23 · 1991-03-26 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet tre motioner på detfastighetsrättsliga området. En motion rör frågan omförhandlingsrätt för arrendatorsorganisationer och en motiongäller tillståndsplikten för utländska medborgare vid förvärv avbostadsarrende. I den tredje tas upp spörsmål om bl.a. utländskaförvärv av fast egendom.Utskottet tillstyrker bifall till de två motionerna omarrendefrågor. Motionen om utländska förvärv av fast egendomavstyrks av utskottet. 1990/91:L502 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär en översyn av bestämmelserna ombostadsarrende i enlighet med vad som anförts i motionen.1990/91:L503 av och () variyrkas att begär att regeringen framläggerförslag om lagstiftning beträffande markutnyttjandet i ienlighet med vad som anförts i motionen.1990/91:L504 av och () vari yrkasatt hos regeringen begär en översyn av bestämmelsernai lagen (1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m.såvitt avser tillståndskravet för utlänningars förvärv avbostadsarrende som avser koloniträdgårdar.1. Förhandlingsrätt för arrendatorsorganisationer1.1 Allmän bakgrundArrende föreligger när någon upplåter jord till nyttjande motersättning. Upplåtelse kan ske i form av jordbruksarrende,bostadsarrende, anläggningsarrende eller lägenhetsarrende.Regler om dessa arrendeformer finns i 7--11 kap. jordabalken(JB).Bostadsarrende föreligger när jord upplåts på arrende förannat ändamål än jordbruk samt arrendatorn enligtarrendeupplåtelsen har rätt att på arrendestället uppföra ellerbibehålla ett bostadshus och det inte är uppenbart attupplåtelsens huvudsakliga syfte är att tillgodose något annatändamål än att bereda bostad åt arrendatorn och honom närstående(10 kap. 1 § JB). Bostadsarrende är förenat medbesittningsskydd, dvs. en principiell rätt till förlängning avavtalet vid arrendetidens utgång. En förutsättning för attbesittningsskydd skall föreligga är att det, då arrendeavtaletsenast kan sägas upp från jordägarens sida, på arrendeställetfinns ett bostadshus som har åsatts taxeringsvärde (10 kap. 4 §p. Av uttalanden under förarbetena till arrendereglernaframgår att bostadsarrende inte kan upplåtas åt en juridiskperson. bostadsarrende kom till 1968 och syftadetill att förbättra den rättsliga ställningen för ägare tillfritidshus och permanentbostäder som disponerade marken medarrenderätt (sommarstugearrenden och arrendevillor).Om en juridisk person, t.ex. en förening, arrenderar markenoch sedan i sin tur upplåter nyttjanderätten till en eller flerafysiska personer för bostadsändamål är reglerna ombostadsarrende tillämpliga på rättsförhållandet mellanhuvudarrendatorn och underarrendatorerna. Däremot kanarrendeavtalet mellan jordägaren och huvudarrendatorn intebedömas som ett bostadsarrende. Enligt en särskild bestämmelse i10 kap. 1 § JB skall dock reglerna om bostadsarrende gälla itillämpliga delar också för huvudarrendet under förutsättningatt arrendatorn är en förening som har till huvudsakligt ändamålatt upplåta bostadsarrende till sina medlemmar. Bestämmelsen hartillkommit mot bakgrund av att denna typ avarrendeförhållanden är vanligen förekommande vid upplåtelse avkoloniträdgårdar.Som tidigare berörts bygger arrendereglerna på attarrendeavtalet träffas mellan jordägaren och arrendatorn.Detsamma gäller när fråga om ändringar av arrendeavgiften ochandra villkor aktualiseras. Några formella hinder finns inte motatt jordägaren och arrendatorn kommer överens om att avgifts-och andra villkorsändringar regleras genom avtal mellanjordägaren och en förening som företräder arrendatorernasintressen. Någon skyldighet för jordägaren att förhandla medannan än arrendatorn finns emellertid inte. På arrendeområdetsaknas alltså motsvarighet till systemet med kollektivaförhandlingar rörande bostadslägenheter enligthyresförhandlingslagen (1978:304).Hyresförhandlingslagen anger under vilka förutsättningar och ivilka former kollektiva hyresförhandlingar rörandebostadslägenheter får bedrivas. Förhandlingarna förs mellan åena sidan hyresvärden och hans organisation och å andra sidanorganisation av hyresgäster. Förhandlingarna grundas på enskriftlig förhandlingsordning, som normalt avses komma tillstånd genom avtal mellan de förhandlande parterna. som företräder hyresgästerna bör enligtuttalanden i förarbetena vara en rättskapabel förening somåtnjuter förtroende bland de berörda hyresgästerna och harförutsättningar för att kunna tillvarata deras intressen.De förhandlande parterna skall kunna påkalla förhandlingangående samtliga boendeförhållanden som berör hyresgästernagemensamt. När det gäller hyran föreskriver lagen s.k. primärförhandlingsskyldighet för hyresvärden, dvs. hyresvärd, som ärbunden av förhandlingsordning, är skyldig att påkallaförhandling med hyresgästorganisationen när han vill höja hyran.Han kan således i en sådan fråga inte gå förbihyresgästorganisationen och träffa avtal direkt med de enskildahyresgästerna.Förhandlingsöverenskommelse om hyran m.m. blir bindande för deenskilda hyresgästerna bara under förutsättning att en s.k.förhandlingsklausul har tagits in i hyreskontrakten. En sådanklausul innebär att överenskommelser som träffas vid dekollektiva förhandlingarna blir gällande för hyresgästen. Dettagäller även för hyresgäster som inte är medlemmar i denförhandlande organisationen eller är oorganiserade;förhandlingsrätten avser i princip samtliga bostadslägenheter iden eller de berörda fastigheterna.Hyresförhandlingslagen innebar i väsentliga stycken ettlagfästande av det frivilliga förhandlingssystem som hadeutvecklats av partsorganisationerna på hyresmarknaden.Lagregleringen motiverades med att hyreslagen -- som byggde merpå ett individualistiskt avtalssystem -- inte avspeglade denbetydelsefulla roll som kollektiva förhandlingsöverenskommelserkommit att spela och att tiden var inne att anpassalagstiftningen till denna rättsutveckling.1.2 MotionsmotiveringI motion L502 av m.fl. (s) hänvisas till enbörjan till att hyran och andra hyresvillkor förbostadslägenheter fastställs genom förhandlingar mellanfastighetsägare och deras organisationer på ena sidan ochhyresgästorganisationer på den andra sidan. Förhandlingssystemethar tillämpats och har enligtmotionärerna visat sig innebära betydande praktiska vinster.Genom att uppträda kollektivt har hyresgästerna kunnat hävda derättigheter hyreslagstiftningen ger dem. Förhandlingssystemethar för en sund utveckling på hyresmarknaden utaningripande från myndigheternas sida. Ordningen har vidareframstått som en god väg mot fördjupad boendedemokrati.Enligt motionärerna är bostadsarrendatorer i flera avseendenatt jämställa med hyresgäster. För bostadsarrenden saknasemellertid bestämmelser motsvarande dem ihyresförhandlingslagen. I de fall där bostadsarrendatorernaslutit sig samman i en organisation med syfte att tillvarataderas intresse, vilket inte är ovanligt bland dem som arrenderarsommarställen av en och samme jordägare, är denne, till skillnadfrån en fastighetsägare i ett hyresförhållande, inte skyldig attförhandla med organisationen.Detta förhållande har enligt motionärerna i flera fall letttill problem för arrendatorerna. Trots att deras organisationhar uttryckt önskemål om att få förhandla för arrendatorernasräkning har jordägaren träffat avtal med varje enskildarrendator som inneburit olika arrendeersättningar och olikaarrendevillkor i övrigt. Arrendatorerna har i dessa fall haftsvårt att ensamma göra sin rätt gällande gentemot jordägaren,och de har inte kunnat hävda sina gemensamma intressen.Enligt motionärernas mening finns det mot denna bakgrundanledning att se över de gällande bestämmelserna förbostadsarrende i jordabalken i syfte att få till stånd enordning motsvarande den på hyresområdet för de fall dåbostadsarrendatorerna slutit sig samman i en organisation medsyfte att tillvarata arrendatorernas intressen. Som förebild kanenligt motionärerna tjäna det system för frivilligaförhandlingar mellan jordägaren och en enskild koloniföreningeller den centrala koloniföreningsorganisationen som utvecklatsi fråga om koloniträdgårdar och som visat sig ha betydandefördelar.2. Utländska förvärv av fast egendom m.m.2.1 Allmän bakgrundEn lagfäst kontroll av utländskt inflytande över mark ochnaturtillgångar har funnits i . En meringående reglering tillkom dock först i och med lag omvissa inskränkningar i rätten att förvärva fast egendom m.m. Detgrundläggande syftet med lagen var att bevara Sverigesnaturtillgångar i inhemsk ägo och att trygga vårsjälvbestämmanderätt på det ekonomiska området. Genomlagstiftning skärptes bestämmelserna om utländskamedborgares möjligheter att förvärva fritidsfastigheter.1916 års lag -- i de delar den avsåg kontroll över utländskaförvärv av fast egendom och gruvrättigheter -- ersattes den 1januari 1983 av lagen (1982:618) om utländska förvärv av fastegendom m.m. Den nya lagen innebar att bestämmelsernamoderniserades och förenklades. Sakligt sett genomfördesemellertid endast smärre ändringar i förhållande till 1916 årslag.Enligt gällande bestämmelser får utländska medborgare förvärvafast egendom här i landet endast efter särskilt tillstånd(förvärvstillstånd). Undantag gäller bl.a. i familjerättsligasituationer och vid exekutiv auktion. Också för andrarättssubjekt -- i lagen benämnda kontrollsubjekt -- föreliggertillståndsplikt. Kontrollsubjekt är bl.a. utländska bolag,svenska aktiebolag som inte har utlänningsförbehåll ibolagsordningen, svenska handelsbolag, om någon av bolagsmännenär kontrollsubjekt, och -- med vissa undantag -- svenskaekonomiska föreningar vars verksamhet regleras av lagen(1987:667) om ekonomiska föreningar, bostadsrättslagen(1971:479), lagen (1975:417) om sambruksföreningar eller äldrelagstiftning som motsvarar lagen om ekonomiska föreningar ellerbostadsrättslagen. Genom lagstiftning utökades kretsentillståndspliktiga med svenska stiftelser och svenskabostadsrättsföreningar som har till huvudsakligt ändamål attupplåta fritidsbostäder åt medlemmar.Tillstånd enligt lagen krävs inte bara för förvärv av fastegendom utan också för förvärv av tomträtt och bostadsarrende.Förutsättningarna för förvärvstillstånd regleras i 1 kap.8--11 §§ i den nya lagen. Föreskrifterna innebär attförvärvstillstånd i princip skall meddelas om hinder inte mötermed hänsyn till landets försvar eller säkerhet, egendomenslämplighet för avsett ändamål eller andra allmänna intresseneller med hänsyn till förvärvarens förhållanden.Förvärvstillstånd får inte meddelas om tillstånd skulle havägrats vid en prövning enligt lagen (1975:1132) om förvärv avhyresfastighet m.m. eller -- vilket är av större intresse här --jordförvärvslagen (1979:230).För fritidsbostäder gäller vidare en särskild bestämmelse.Enligt denna skall förvärvstillstånd vägras om förvärvet avseren fritidsfastighet som är belägen inom ett område därefterfrågan på fritidsfastigheter är så betydande att på grunddärav risk föreligger för en stegring av fastighetsvärdena.Detta särskilda krav gäller dock inte om förvärvaren tidigarevarit svensk medborgare eller på annat sätt har en särskildanknytning till . Denna särskilda bestämmelse för förvärvför fritidsändamål infördes lag ochöverfördes sakligt sett oförändrad i den nya lagen. Bakgrundentill regleringen var att utländska medborgare i ökad omfattninghade förvärvat fritidsfastigheter i och detta kundemedföra risk för prisstegringar i särskilt attraktivafritidsområden, vilket i sin tur innebar försämrade möjligheterför dem som var bosatta i att skaffa sig fritidshus.Frågor om förvärvstillstånd prövas av och ivissa fall av regeringen.Enligt jordförvärvslagen får förvärvstillstånd vägrasbl.a. om det är av allmänt intresse att egendomen tas i anspråkför jordbrukets eller skogsbrukets rationalisering eller omförvärvet kan antas medföra en uppdelning av ett utvecklatlantbruksföretag till men av någon betydelse för företaget (4§). Allmänt sett syftar bestämmelserna i denna paragraf bl.a.till att skapa lämpliga och rationella företag. Beträffandejuridiska personer föreskrivs särskilda förutsättningar förförvärvstillstånd (5 §). Tillstånd får bl.a. lämnas om förvärvetmedför att egendom som redan tillhör förvärvaren blir merändamålsenlig. För fysiska personer gäller dessutom, somförutsättningar för förvärvstillstånd, vissa bosättningskrav,krav på brukande av egendomen och att behövliga yrkeskunskaperföreligger (6 §).Här skall också något beröras reglerna förfastighetsbildning.Fråga om fastighetsbildning prövas enligtfastighetsbildningslagen (1970:988), FBL, vid förrättning somhandläggs av fastighetsbildningsmyndighet. De grundläggandeförutsättningarna för all fastighetsbildning finns angivna i 3kap. Varje fastighet som nybildas eller ombildas skall medhänsyn till belägenhet, omfång och övriga förutsättningar varavaraktigt lämpad för sitt ändamål (1 § första stycket). Vilkaändamål som helst får inte läggas till grund förfastighetsbildning. Bör ändamålet med hänsyn till sin art ochövriga omständigheter tillgodoses på annat sätt än genomfastighetsbildning får sådan inte ske. Tillfälliga behov börtillgodoses genom andra åtgärder, t.ex. genom upplåtelse avnyttjanderätt (1 § andra stycket).För jord- och skogsbruksfastigheter samt fiske finns utöver deallmänna villkoren särskilda lämplighetskrav i 3 kap. 5--8 §§FBL. För jordbruksfastigheter föreskrivs numera (5 §), efterändringar i fastighetsbildningslagen som trädde i kraft den 1januari 1991 (prop. 1989/90:151, bet. 1990/91:BoU3, rskr. 21),som villkor för fastighetsbildning att jordbruksföretaget blirekonomiskt godtagbart. Vid bedömningen av om företaget blirekonomiskt godtagbart skall hänsyn tas till regionalpolitiskaintressen och till betydelsen av att vården av natur- ochkulturmiljön främjas. var kravet i 5 § attjordbruksföretaget skulle ge tillfredsställande lönsamhet.Under förarbetena till lagändringen i 5 § framhöllbostadsutskottet (se bet. 1990/91:BoU3) att man, genom atttillmäta lönsamhetskriteriet mindre vikt och låtaregionalpolitiska synpunkter och hänsynstagande till natur- ochmiljövårdande skäl få en större betydelse vid bedömningen, ökarmöjligheterna för fastighetsbildningsåtgärder för jordbruks- ochskogsbruksändamål. Härigenom, uttalade utskottet, blirmöjligheterna större att hålla landsbygden levande och attbevara det varierade skogs- och odlingslandskapet.I lagstiftningsärendet angavs (se prop. 1989/90:151) attpraxis borde ändras beträffande tillämpningen av de allmännavillkoren enligt 3 kap. 1 § FBL såvitt avser fastighetsbildningför bostadsändamål på landsbygden. Uttalandena innebar att markför mindre djurhållning, mindre odling och liknande eller vissnäringsverksamhet borde kunna tillföras en bostadsfastighet pålandsbygden, om ändamålet är varaktigt och fastighetsbildningeninte strider mot starkare motstående intressen (t.ex.lantbruksnäringens eller friluftslivets intressen).Bostadsutskottet (se bet. 1990/91:BoU3) anförde att den ändradepraxis som förordades i detta hänseende skulle innebära enangelägen reform som tillgodosåg ett framförtönskemål om vidgade möjligheter att på landsbygden bildabostadsfastigheter med större tomter. Utskottet ansåg att vadutskottet sålunda anfört borde vägleda tillämpningen avlagstiftningen såvitt var i fråga.2.2 MotionsmotiveringarI motion L504 av och () hänvisastill att en stor del av de bostadsarrenden som finns här ilandet avser koloniträdgårdar och att i dessa fall jordägaren --vanligen en kommun -- i regel har träffat ett arrendeavtal meden koloniförening som i sin tur arrenderar ut lotterna till sinamedlemmar i form av bostadsarrende. Motionärerna pekar på attför medlemmarnas bostadsarrenden gäller bestämmelserna i lagen(1982:618) om utländska förvärv av fast egendom m.m., vilketinnebär att den enskilde bostadsarrendatorn i regel måste haförvärvstillstånd om han är utlänning. Enligt motionärerna börkravet på förvärvstillstånd slopas när det gällerbostadsarrenden som avser koloniträdgårdar. Bestämmelsernafyller i sådana fall inte någon funktion utan innebär heltenkelt en onödig byråkrati.Även i motion L503 av och ()krävs ändring lag om utländska förvärv av fastegendom. Enligt motionärerna bör ävenfastighetsbildningslagstiftningen och jordförvärvslagen ändras.Syftet med ändringarna bör vara att bildandet av små fastighetermed trädgårdsland eller småbruksjord för förvärv av svenskar ochutlänningar skall underlättas. Sådana lättnader ifastighetsbildnings- och förvärvsreglerna skulle medverka tillatt det svenska jordbrukslandskapet och värdet av svenskjordbruksmark bevarades. Motionärerna anför som bakgrund attbetydande markarealer måste tas ur livsmedelsproduktionen medhänsyn till den svenska jordbrukspolitikens inriktning och attdetta kan komma att leda till en negativ och mycket omfattandeförändring av landskapsbild och kulturmiljö. Den nuvarandefastighetsbildnings- och förvärvslagstiftningen innebär en starkbegränsning i möjligheterna att låta människor förvärva mindrejordbruksenheter för hobbyjordbruk, trädgårdsbruk ellerdjurhållning. Det finns ett starkt önskemål hos storabefolkningsgrupper att få förvärva och bruka sådana fastigheter.När det gäller utlänningars förvärv av fast egendom anförmotionärerna vidare att det kommande och etteventuellt medlemskap i innebär att begränsningarna förutlänningars förvärv måste undanröjas.2.3 behandlingFrågan om utlänningars rätt att köpa fast egendom i Sverigehar behandlats av åtskilliga gånger tidigare. Senastbehandlade frågan med anledning av enmotion med förslag om avskaffande av förvärvstillstånd vidförvärv av fast egendom utanför militära skyddsområden förmedborgare i och i (se bet. 1989/90:LU26).Beträffande lättnader i tillståndsplikten för nordiskamedborgare hänvisade lagutskottet till att frågan utreddes inomramen för . När det gäller slopande avtillståndsplikten för medborgare inom EG erinrade utskottet omförhandlingarna för att etablera ett dynamiskt och homogentEuropeiskt Ekonomiskt Samarbetsområde (EES) omfattande ländernainom EFTA och EG. Utskottet anförde att ett förverkligande avdetta samarbete kunde bl.a. förutsätta ändringar av reglerna omutländska medborgares och företags rätt att förvärva fastegendom i . Frågan om ändringar i de svenska reglerna omförvärvstillstånd i enlighet med motionärernas önskemål bordeemellertid anstå till dess mera konkreta resultat avförhandlingarna förelåg. avslog motionen pålagutskottets hemställan.2.4 Pågående utredningsarbeteRegeringen har beslutat en lagrådsremiss om lag omändring i jordförvärvslagen (1979:230). Förslagen i remisseninnebär bl.a. att endast förvärv av egendom i glesbygd i vissafall, främst när förvärvaren inte har för avsikt att bosätta sigpå egendomen, i fortsättningen skall prövas, liksom förvärv avjuridiska personer. Möjligheten att vägra förvärvstillstånd avrationaliseringsskäl slopas i princip enligt förslaget.Bakgrunden till förslagen i lagrådsremissen är den nyalivsmedelspolitik som fattade beslut om ochsom innebär en marknadsanpassning och avreglering av jordbruket.I remissen anförs att bestämmelserna i jordförvärvslagen, somhindrar en jordbruksföretagare att själv avgöra hur marken skallutnyttjas, inte är anpassade till de nya förutsättningar somföljer med livsmedelspolitiken. I betänkandet behandlar utskottet tre motioner på detfastighetsrättsliga området. En motion rör frågan omförhandlingsrätt för arrendatorsorganisationer och en motiongäller tillståndsplikten för utländska medborgare vid förvärv avbostadsarrende. I den tredje motionen tas upp frågor om bl.a.utländska förvärv av fast egendom.Arrende föreligger när någon upplåter jord till nyttjande motersättning. Upplåtelse kan ske i form av jordbruksarrende,bostadsarrende, anläggningsarrende eller lägenhetsarrende.Regler om dessa arrendeformer finns i 7--11 kap. jordabalken(JB). Med bostadsarrende avses arrendeupplåtelser som sker förannat ändamål än jordbruk och som berättigar arrendatorn attuppföra eller bibehålla bostadshus på marken (10 kap. 1 § JB).Bostadsarrende är förenat med besittningsskydd, dvs. enprincipiell rätt till förlängning av avtalet vid arrendetidensutgång. En förutsättning för att besittningsskydd skallföreligga är att det, då arrendeavtalet senast kan sägas uppfrån jordägarens sida, på arrendestället finns ett bostadshussom har åsatts taxeringsvärde (10 kap. 4 § p. Av uttalandenunder förarbetena till arrendereglerna framgår attbostadsarrende inte kan upplåtas åt en juridisk person.Arrendereglerna bygger på att arrendeavtalet träffas mellanjordägaren och arrendatorn. Detsamma gäller när fråga omändringar av arrendeavgiften och andra villkor aktualiseras.Några formella hinder finns inte mot att jordägaren ocharrendatorn kommer överens om att avgifts- och andravillkorsändringar regleras genom avtal mellan jordägaren och enförening som företräder arrendatorernas intressen. Någonskyldighet för jordägaren att förhandla med annan än arrendatornfinns emellertid inte. På arrendeområdet saknas alltsåmotsvarighet till systemet med kollektiva förhandlingar rörandebostadslägenheter enligt hyresförhandlingslagen (1978:304).Det karaktäristiska för systemet enligt hyresförhandlingslagenär att en skriftlig förhandlingsordning gäller -- normalt efteröverenskommelse -- mellan de förhandlande parterna, hyresvärdoch hans organisation på ena sidan och organisation avhyresgäster på den andra. Med stöd av förhandlingsordningen kanpart påkalla förhandling med motparten angående samtligaboendeförhållanden som berör hyresgästerna gemensamt i den ellerde berörda fastigheterna. Normalt finns i de enskildahyreskontrakten intagen en s.k. förhandlingsklausul som innebäratt förhandlingsöverenskommelse om hyran m.m. blir gällande förhyresgästen.I motion L502 av m.fl. (s) anförs attbostadsarrendatorer i flera avseenden är att jämställa medhyresgäster. I de fall bostadsarrendatorerna slutit sig samman ien organisation med syfte att tillvarata deras intressen, vilketinte är ovanligt bland dem som arrenderar sommmarställen avsamme jordägare, har det i flera fall inneburit problem förarrendatorerna att jordägaren inte är skyldig att förhandla medorganisationen. Trots att organisationen uttryckt önskemål omatt få förhandla för arrendatorernas räkning har jordägarenträffat avtal med varje enskild arrendator som inneburit olikaarrendeersättningar och skiftande arrendevillkor i övrigt.Arrendatorerna har i dessa fall haft svårt att ensamma göra sinrätt gällande gentemot jordägaren, och de har inte kunnat hävdasina gemensamma intressen. Motionärerna anser att ett systemmotsvarande det som gäller för hyresområdet är önskvärtbeträffande bostadsarrende, och motionärerna yrkar att riksdagendärför hos regeringen begär en översyn av bestämmelserna ombostadsarrende i JB.Som motionärerna framhåller har bostadsarrendatorerna enrättsställning som i åtskilliga hänseenden knyter an till vadsom gäller i hyresförhållanden. För båda kategorierna avnyttjanderättshavare har det sålunda av sociala och andra skälansetts befogat att införa bl.a. ett starkt besittningsskydd.Fortfarande finns det emellertid skillnader mellan den rättsligaregleringen för hyresförhållanden och reglerna ombostadsarrenden, och på arrendeområdet saknas det exempelvis,som ovan berörts, någon motsvarighet till det förhandlingssystemsom tillämpats på hyresmarknaden. Attbostadsarrendatorer inte kunnat jämställas med hyresgäster närdet gäller möjligheterna till kollektiva förhandlingar förklarasenligt utskottets mening av att förhållandena vidbostadsarrenden är betydligt mer skiftande än vid hyra. Enbidragande faktor kan också tänkas vara att det påarrendeområdet saknats någon mera organiserad form av samverkannyttjanderättshavarna sinsemellan och mellan jordägarna.Som framgår av motionen har förhållandena ändrats. Det tordenumera inte vara ovanligt att bostadsarrendatorer lokalt gårsamman i föreningar för att samverka och ta till vara sinagemensamma intressen mot jordägaren.