bet · GE01AU20 · 1991-05-16 00:00:00 — Imotionerna framhålls också svårigheten att kontrolleraverksamheten både för myndigheterna och de fackligaorganisationerna. Det finns risk för ökad ekonomisk och annanbrottslighet och rättsosäkerhet för arbetstagarna, anförs det imotionerna. Lagförslaget luckrar upp nuvarande klarapartsförhållanden på arbetsmarknaden. Frågorna bör lösas på detsätt som är tradition på svensk arbetsmarknad, nämligen genomöverenskommelser mellan arbetsmarknadens parter. Enligtmotionerna bör anlitande av uthyrd arbetskraft få ske endast medstöd av kollektivavtal som har slutits eller godkänts av encentral arbetstagarorganisation.Som utskottet tidigare varit inne på framställervänsterpartiet i motion A34 -- som ett andrahandsyrkande --motsvarande krav som s-motionärerna, nämligen att uthyrningskall tillåtas endast under förutsättning av samtycke från denfackliga organisationen hos inhyraren.Utskottets övervägandenUnder förarbetena övervägdes bl.a. frågan om tillstånd tillinhyrning av arbetskraft skulle vara beroende av fackligtsamtycke. Såväl LO som AMS hade i sina remissvar förordat enmodell som i stort skulle gå ut på att ut- och inhyrning avarbetskraft alltjämt skulle vara förbjuden men att ett företagunder förutsättning av sådant samtycke skulle kunna tillåtashyra in arbetskraft.Enligt propositionen är denna modell behäftad med vissanackdelar både av rättslig och mer principiell natur. För detförsta innebär ett krav på fackligt samtycke, i praktiken enfacklig vetorätt, i detta sammanhang att myndighetsutövningöverlämnas till en facklig organisation. I andralagstiftningssammanhang (prop. 1980/81:126 s. 137 f.) har fråganom krav på kollektivavtal eller fackligt samtycke ansetts som enmindre lämplig lösning. I propositionen hänvisas vidare till attfrågan om arbetsgivaren skall anlita ett uthyrningsföretag ellerom arbetet bör utföras i egen regi berör arbetets ledning ochfördelning, alltså ett område där arbetsgivaren har en suveränbeslutsrätt enligt medbestämmandelagen. Enligtdepartementschefen förefaller det mindre lämpligt att ettuthyrningsföretag eller dess anställda måste vara beroende av enannan organisations medgivande för att få ersättning för sinatjänster, en organisation som dessutom kan ha motstridigaintressen. En ytterligare komplikation anges vara hur de företagsom inte är bundna av kollektivavtal skall behandlas. Slutligenpåpekas att den kontroll på inhyrarsidan som förespråkas av AMSoch LO inte tar sikte på omsorgen om de anställda iuthyrningsföretagen, vilket är ett av syftena bakom detnuvarande förbudet mot uthyrning.Utskottet instämmer i vad som anförts. Frågan om ettförstärkt inflytande över den egna arbetsgivarens verksamhet är,som framhålls i propositionen, en fråga som bör lösas inom ramenför medbestämmandelagen och inte genom ändringar iarbetsförmedlingslagen. Det är mot den bakgrunden som deföreslagna ändringarna i 38 § medbestämmandelagen skall ses.Utskottet kan följaktligen inte ställa sig bakom de i s- ochv-motionerna framställda kraven på fackligt samtycke som villkorför att uthyrd arbetskraft skall få anlitas. Motionerna A33,A34, A36 och A39 avstyrks således i berörda delar.Det finns ändå skäl att något uppehålla sig vid det somframförts om risken för uppkomsten av en oseriös marknad därsåväl myndigheter som fackliga organisationer får svårt att påett effektivt sätt kontrollera verksamheten.Enligt utskottets mening torde med förslagets utformning dessafarhågor i stort sett vara obefogade. I det avsnitt ipropositionen (s. 26 f.) där gränsdragningen mellan uthyrningoch arbetsförmedling berörs uttalas att om anställningen tillsitt innehåll blir så uttunnad att den kan ansesuppfylla de krav som måste kunna ställas på en anställning föratt ett anställningsförhållande rättsligt sett skall anses hauppkommit eller om det är fråga om s.k. skenavtal i syfte attkringgå lagstiftningen, kan situationen vara att bedömaannorlunda än som uthyrningsverksamhet. Förhållandena är då,sägs det, likartade med dem som råder när en arbetstagareanställs endast "uppdrag för uppdrag". I dessa fall tordearbetstagaren vid en rättslig bedömning i realiteten vara attbetrakta som anställd inte hos det uthyrande företaget, utan hosdet företag, till vars förfogande arbetstagaren ställs. Denverksamhet som "uthyraren" bedriver torde då vara att bedöma somarbetsförmedling. Detsamma gäller enligt propositionen även vids.k. vidareuthyrning och detta även om den som hyr ut deninhyrda arbetskraften träffar formella anställningsavtal med denarbetskraft som berörs.För att ett uthyrningsföretag skall kunna betraktas somarbetsgivare -- någon avvikelse bör i detta hänseende inte görasfrån vad som allmänt kännetecknar ett anställningsförhållande --måste enligt utskottets mening krävas att företaget utövar denmer centrala arbetsgivarfunktionen, såsom ledning och fördelningav arbetet. Det är således detta företag som beslutar t.ex. näroch till vem arbetskraften skall hyras ut. En annan sak är attarbetstagaren när han utför arbete hos en beställare tillfälligtkan vara underkastad den senares arbetsledning. uppfylla de krav som i allmänhet åvilar enarbetsgivare i förhållande till sina anställda med avseende påbl.a. anställningsförhållanden och anställningsvillkor. Bristerdet i detta hänseende är det inte fråga om uthyrning avarbetskraft enligt lagens definition. Exempelvis skulle mycketkunna tala för att en enmansföretagare "med kontoret på fickan"i själva verket inte är arbetsgivare i den nu angivnabemärkelsen. I den mån denne medverkar till att förse andraföretag med arbetskraft skulle det alltså kunna vara fråga omolaglig och straffbar arbetsförmedling. Härtill kommer de kravsom enligt lagförslaget uppställs på anställningsförhållandetexempelvis i fråga om skriftligt anställningsavtal med regleringav anställningsform och anställningsvillkor.I sammanhanget vill utskottet också erinra om vetoreglerna i39 § medbestämmandelagen som utskottet berört i det föregåendeoch också återkommer till . Oavsett om verksamheten är attbetrakta som arbetsförmedling eller uthyrning är i allmänhetförutsättningarna för att utöva veto uppfyllda när det är frågaom i olika hänseenden oseriös verksamhet. I förarbetena tillvetoreglerna (prop. 1975/76:105 bil. 1 s. 400) anges som exempelpå när vetorätten kan utövas därför att "åtgärden kan antasmedföra åsidosättande av lag eller av kollektivavtal förarbetet" att det är väl känt för arbetstagarsidan att en vissföretagare i förhållande till sina anställda regelmässigtåsidosätter exempelvis arbetarskydds- ellerarbetstidslagstiftning eller att han på annat sätt flagrantådagalägger bristande vilja eller förmåga att uppfylla centralaförpliktelser som lagstiftning eller kollektivavtal åläggerhonom såsom arbetsgivare. Ytterligare fall som nämns är att enarbetsgivare vill medverka till upprättande av en sådan "kedja"av entreprenörer och underentreprenörer, som erfarenhetsmässigtmedför fara för åsidosättande av såväl arbetsrättsliglagstiftning som skattelagstiftning. Den andra grunden för veto,"att åtgärden strider mot vad som är allmänt godtaget inomparternas avtalsområde", exemplifieras med utnyttjande av s.k.grå arbetskraft eller av enmansföretagare "med kontoret påfickan". Det understryks att ändamålet med vetot även i dessafall är att motverka att syftet med främst arbetsrättsliglagstiftning och kollektivavtal kringgås.Genom den förstärkta förhandlings- och informationsrätt somföreslås i den nu framlagda propositionen vidgas den fackligaorganisationens praktiska möjligheter att förhindra olika slagav oseriös verksamhet.Utskottet vill också erinra om den i propositionen föreslagnamöjligheten för AMS att i sin tillsynsverksamhet använda sig avförbud och vitesförelägganden.Enligt den nu gällande arbetsförmedlingslagen är uthyrning avarbetskraft i princip förbjuden. I och med att sådan uthyrninglegaliseras bortfaller möjligheten för den fackligaorganisationen att utöva veto redan på den grunden attuthyrningen i sig utgör ett brott mot arbetsförmedlingslagen.Konsekvenserna av legaliseringen kan bli att uthyrning blirvanlig inom branscher, t.ex. inom traditionellindustriproduktion, där sådan verksamhet knappast förekommittidigare.Det måste anses vara en fråga av stort gemensamt intresse förarbetsgivaren och den fackliga organisationen att avgöra ivilken utsträckning och under vilka former sådan verksamhetskall få förekomma på arbetsplatsen. Verksamheten kan nämligenleda till att arbetstagare som utför samma arbetsuppgiftertillsammans på samma arbetsplats har olika arbetsgivare ocholika löner och avtalsvillkor, detta trots att det inhyrandeföretaget leder och fördelar arbetet. Utskottet utgår därförfrån att parterna i normala fall genom kollektivavtal enligt 11§ i lagförslaget kommer att bestämma i vilka fall inhyrningskall få ske.Utskottet har i det föregående avvisat tanken på att samtyckeenligt kollektivavtal skall vara en förutsättning för att uthyrdarbetskraft skall få anlitas. Även utan sådant avtal bör detsåledes finnas utrymme för inhyrning. Utskottet anser emellertidmed hänsyn till vad som sagts att detta utrymme börbegränsas något i förhållande till regeringens förslag. Förutomatt det skall vara fråga om ett kortvarigt och tillfälligt behovav arbetskraft bör det kravet ställas att behovet skall ta siktepå en extra arbetsinsats, t.ex. vid sjukdom, som inte kan klarasav inom ramen för den normala personalbemanningen. Därmedunderstryks ytterligare en av de principer som ligger till grundför lagförslaget, nämligen att en beställare inte skall kunnatillgodose sitt stadigvarande och fortlöpande behov avarbetskraft genom inhyrning i stället för att anställa dennaarbetskraft. Är det således fråga om extra arbete, somarbetsgivaren behöver få utfört , skallarbetsgivaren kunna anlita uthyrd arbetskraft.Vad som sagts bör uttryckas i lagtexten. Enligt utskottetsmening bör kravet att det skall vara fråga om ett tillfälligtbehov av extra arbetskraft på ett tydligt sätt framgå avlagtexten. Utskottet anser därför att det av den föreslagna 10 §första meningen skall framgå att en beställare får anlita uthyrdarbetskraft endast om detta föranleds av ett tillfälligt behovav extra arbetskraft. Utskottet återkommer till den närmareutformningen av regeln nedan.Regeln bör, som regeringen också föreslår, vara dispositiv.Parterna kan således i kollektivavtal som har slutits ellergodkänts av en central arbetstagarorganisation komma överens omandra villkor för att beställaren skall få anlita uthyrdarbetskraft.Utskottet vill erinra om att ett anlitande avarbetskraft som står i strid med de regler som beskrivitseller med ett kollektivavtal som träffats enligt 11 § normalttorde kunna utgöra grund för en vetoförklaring enligt 39 §medbestämmandelagen som AMS kan meddela förbud ellerföreläggande, eventuellt förenat med vite, mot såväl uthyrarensom beställaren.Vissa enskilda bestämmelser i lagförslagenLagen om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraftUndantag för arbetsförmedling genom utgivande av skrift (1 §)Enligt 1 § första stycket i lagförslaget gäller lagenarbetsförmedling som bedrivs av annan än den offentligaförmedlingen och som inte sker genom utgivande av skrift påvilken tryckfrihetsförordningen är tillämplig. Bestämmelsenmotsvarar i huvudsak den nuvarande lagens inledningsparagraf.Med anledning av undantaget för arbetsförmedling som sker genomutgivande av skrift som omfattas av tryckfrihetsförordningen börenligt utskottet den anmärkningen göras att annonsering i trycktskrift kan vara ett led i en mer omfattandearbetsförmedlingsverksamhet. Andra slag av åtgärder som vidtasi en sådan förmedlingsverksamhet, t.ex. direkta kontakter medenskilda arbetssökande och arbetsgivare samt förmedling avkontakt dem emellan, kan därför omfattas av förbudet motförvärvssyftande arbetsförmedling om förutsättningarna i övrigtär uppfyllda.Utskottet hemställer att godkänner vad som sålundaanförts.Arbetsförmedling för företagsledare (3 §)Som redovisats ovan föreslår regeringen en utvidgning i frågaom möjligheten att bedriva förvärvssyftande arbetsförmedling.Vad som avses är s.k. head-hunting-företag. I lagförslaget tarundantaget sikte på "arbetstagare som med hänsyn tillarbetsuppgifter och anställningsvillkor får anses ha företags-eller verksledande eller därmed jämförlig ställning".Utskottet delar regeringens uppfattning att tillstånd börkunna ges till sådan verksamhet under förutsättning att detfinns behov av verksamheten från arbetsmarknadspolitisksynpunkt. I sammanhanget kan uppmärksammas att lagen omskyldighet att anmäla ledig plats till den offentligaarbetsförmedlingen gör undantag för den nu berörda kategorin,beskriven som "arbetstagare som skall ha företagsledande ellerdärmed jämförlig ställning". Undantaget bör enligt utskottetsmening utformas på ett något annorlunda sätt än vad regeringenföreslagit. Rimligen bör förmedlingen också kunna avse personersom ännu inte har en företagsledande ställning men som aspirerarpå en sådan. Undantaget bör vidare inte knyta an till dearbetsuppgifter och anställningsvillkor som den arbetssökandehar eller kan komma att få. Förmedlingsföretaget torde iallmänhet sakna närmare kännedom åtminstone omanställningsvillkoren, en fråga som antagligen inte heller äravgjord i det skede då förmedlaren påbörjar sitt uppdrag.Bortsett från vad som sagts bör undantaget ha sammaomfattning som i lagen om anställningsskydd och lagen omskyldighet för arbetsgivare att anmäla ledig plats till denoffentliga arbetsförmedlingen (prop. 1973:129 s. 194 f. och 230,prop. 1981/82:71 s. 93 f., prop. 1975/76:84 s. 102). Även ett pådetta sätt utformat undantag torde stå i överensstämmelse meddet tidigare berörda undantaget i artikel 5avseende noggrant angivna personkategorier.Det bör noteras att vad som sagts innebär en vissutvidgning i förhållande till regeringens förslag när det gällermöjligheten att bedriva förvärvssyftande arbetsförmedling.Med hänvisning till vad som anförts förordar utskottet attundantaget i 3 § andra stycket 2. anges som "arbetstagare somskall ha företags- eller verksledande eller därmed jämförligställning".Arbetsförmedling utan att ersättning tas ut (6 §)Arbetsförmedling som bedrivs utan att ersättning tas ut är iprincip tillåten, men anmälan skall göras om verksamheten tillAMS. Syftet med kravet på anmälan är att vederbörande landsmyndighet, i enlighet med , skall kunna vidtanödvändiga åtgärder för att förvissa sig om att utövarenbedriver sin verksamhet utan ersättning (prop. s. 44).Lagförslagets 6 § motsvarar 5 § i den nu gällande lagen.Enligt den bestämmelse som gäller skall anmälan göras från det att verksamheten tagit sin början.Tidsfristen har tagits bort i det framlagda lagförslaget. Dettabetyder enligt specialmotiveringen (s. 53) att den som bedriveravgiftsfri arbetsförmedling redan vid verksamhetens början haren direkt på lagen grundad skyldighet att göra anmälan däromtill AMS. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter attgöra anmälan döms enligt 15 § tredje stycket till penningböter.Utskottet anser att det på ett tydligare sätt av lagtexten börframgå att anmälan måste göras redan vid verksamhetens början.Utskottet förordar därför att bestämmelsen får följande lydelse:"Den som bedriver arbetsförmedling utan att ersättning tas utskall vid verksamhetens början anmäla detta tillarbetsmarknadsstyrelsen. "Återkallelse av tillstånd till arbetsförmedling (7 §)Enligt lagförslagets 7 § kan ett tillstånd tillarbetsförmedling återkallas helt eller delvis, eller ändradevillkor meddelas, i två situationer, nämligen om deförutsättningar som gällde när tillståndet meddelades intelängre föreligger eller om verksamheten inte bedrivs enligtföreskrifter i lagen eller enligt villkor som tillståndetförenats med.I propositionen sägs att man måste beakta de ingripandeföljder som exempelvis en återkallelse medför för entillståndshavare. Det förutsätts därför att AMS innanåterkallelse sker eller ändrade villkor meddelas om möjligtförsöker att på frivillig väg vidta de ändringar eller rättelsersom bedöms nödvändiga. Vidare sägs att möjligheten att återkallaett tillstånd på grund av förändrade arbetsmarknadspolitiskaförutsättningar självfallet bör utnyttjas endast vid varaktigaoch bestående förändringar (prop. s. 54).Utskottet vill understryka vad som sagts. Vid en ifrågasattåterkallelse bör man också beakta konsekvenserna för deanställda som arbetar vid förmedlingen. Om förutsättningar föråterkallelse skulle föreligga bör därför som regel skälig tidmedges för avveckling av verksamheten. Utskottet hemställer attriksdagen godkänner vad som anförts.Förutsättningarna för att en beställare skall få anlita uthyrdarbetskraft (10 §)Som framgått tidigare anser utskottet att utrymmet för enbeställare att anlita uthyrd arbetskraft bör begränsas något iförhållande till regeringens förslag. Detta bör ske genom etttillägg till 10 § första meningen. Utskottet förordar attmeningen får följande lydelse. "En beställare får anlita uthyrdarbetskraft endast om detta föranleds av ett tillfälligt behovav extra arbetskraft och under de förutsättningar som anges i9§ 1. "Förslaget till ändring i medbestämmandelagenUtskottet har i det föregående kortfattat redogjort förregeringens förslag till ändring av 38 § medbestämmandelagen.Bakgrunden är de svårigheter som de fackliga organisationernapåtalat med att få tillgång till en bra och tillförlitliginformation om förhandlingsfrågan när förhandlingar bedrivsenligt 38 §. Vad som närmast diskuterats är rätten till insyn ioch information om entreprenören/uthyraren och om deförhållanden under vilka dennes anställda arbetar. Det framhållsi propositionen att en sådan rätt till insyn och informationökar möjligheten för den fackliga organisationen att fatta sittbeslut på ett så objektivt beslutsunderlag som möjligt. Ävenarbetsgivaren och entreprenören/uthyraren har, sägs det,givetvis ett starkt intresse av att förhandlingarna ocharbetstagarparternas ställningstagande bygger på etttillräckligt och korrekt beslutsunderlag.Den konkreta fråga som är föremål för förhandlingar enligt 38§ är om arbetsgivaren skall utlämna ett visst arbete till enviss entreprenör eller annan extern uppdragstagare.Förhandlingarna enligt 38 § är rent principiellt tänkta attutgöra ett led i utövandet av vetorätten. De har till syfte attge den fackliga organisationen möjligheter att ingripa med envetoförklaring inför en entreprenad eller en annan sådan åtgärdav arbetsgivaren som anges i 38 § första stycket.Förhandlingarna behöver inte begränsas till att gälla enbartförutsättningarna för en vetoförklaring. De har till uppgift attge den fackliga förhandlingsparten insyn i den tilltänktaåtgärden och i de förhållanden under vilka arbetet skall kommaatt utföras. Arbetstagarparten kan ställa villkor för att träffaöverenskommelse med motparten, t.ex. om insyn i entreprenörensverksamhet, att denne inte får anlita underentreprenörer utanarbetstagarsidans godkännande, att entreprenören skall lämnavissa uppgifter om sina anställda, att dessa skall ha genomgåttviss arbetarskyddsutbildning eller informeras om risker vidhantering av visst material, att kollektivavtalsenliga lönerutbetalas osv. 1975/76:105, bil. 1 s. 315).Rent principiellt gäller i fråga om förhandling enligt 38 § itillämpliga delar också medbestämmandelagens föreskrifter iövrigt, t.ex. reglerna om informationsskyldighet, bestämmelserom tystnadsplikt, påföljd för underlåtenhet att iakttaförhandlingsskyldighet m.m. När det gäller innebörden av självaförhandlingsskyldigheten hänvisas i den nyssnämnda propositionentill vad som på andra ställen i propositionen uttalats omförhandlingsrätten, bl.a. i anknytning till den primäraförhandlingsskyldigheten enligt 11 § medbestämmandelagen (a.a.s. 394).I den nu behandlade propositionen konstateras i fråga ominformationsskyldigheten i samband med 11 §-förhandlingar att ADi ett flertal domar redovisat omfattningen av denna skyldighetoch hur den bäst skall fullgöras. Det sägs att rättslägetdäremot är mer oklart när det gäller hur långt arbetsgivarensinformationsskyldighet sträcker sig i fråga om förhandlingarenligt 38 § och då speciellt avseende förhållanden hos dentilltänkte entreprenören.I propositionen anförs, att i vart fall när det finns fog förantagande att entreprenaden kan tänkas medföra åsidosättande avlag eller av kollektivavtal för arbetet eller annars strida motvad som är godtaget inom avtalsområdet, det vid förhandingen kankomma att ställas krav på entreprenören att lämna information iolika avseenden till arbetstagarsidan för att denna skall kunnaacceptera åtgärden. Oaktat denna möjlighet har det, sägs det ipropositionen, från fackligt håll framställts önskemål om enskärpning av reglerna för att ge ökade möjligheter till insynoch kontroll i entreprenörens verksamhet.Enligt arbetsmarknadsministerns mening bör det nu angivnainformationsbehovet bäst kunna tillgodoses genom införande av enregel i 38 § medbestämmandelagen som rent allmänt medför en mervidsträckt skyldighet för arbetsgivarparten att lämnainformation än den som enligt gällande rätt följer av allmännagrundsatser om förhandlingsskyldighetens innebörd. En sådanregel skulle kunna möjliggöra för arbetstagarorganisationen attpå ett annat sätt än förmå arbetsgivaren att inhämtaupplysningar och information om den tilltänktaentreprenörens/uthyrarens verksamhet. Informationsskyldighetensgränser bör enligt propositionen ha sin utgångspunkt i vadorganisationen själv anser angeläget. Informationen skall hatill syfte att skapa förutsättningar för ett ändamålsenligtutnyttjande av vetorättsreglerna.För det fall att en arbetsgivare brister i sininformationsskyldighet och arbetstagarorganisationen lägger ettveto som senare visar sig vara tveksamt på grund av att beslutetom veto fattades på ett otillräckligt och ofullständigtbeslutsunderlag bör detta, anförs det i propositionen, kunnaräknas organisationen till godo när det gäller frågan omorganisationen saknat fog för sin ståndpunkt.I propositionen föreslås ett nytt fjärde stycke i 38 § avinnebörd att arbetsgivaren på begäran avarbetstagarorganisationen är skyldig att lämna sådan informationom det tilltänkta arbetet som organisationen behöver för attkunna ta ställning i frågan.Den nu beskrivna förhandlingsskyldigheten är primär i denmeningen att arbetsgivaren skall ta initiativet tillförhandlingen. För att förhandlingsskyldigheten inte skall blien belastning för båda parter, som inte motsvaras av nämnvärdnytta, har den avvägningen gjorts i den nuvarande lagen attsådan primär förhandlingsskyldighet inte måste äga rum i alla defall då en arbetsgivare önskar anlita utomståendes tjänster påsitt avtalsområde (prop. 1975/76:105 bil. 1 s. 313). Undantagföreskrivs därför i tre olika situationer. Arbetsgivaren behöverinte ta initiativ till förhandling i fråga om arbete som är avkortvarig och tillfällig natur och inte heller om det kräversärskild sakkunskap. Det tredje undantaget avser det fallet attden tilltänkta åtgärden i allt väsentligt motsvarar åtgärd somhar godtagits av arbetstagarorganisationen. I dessaundantagsfall är arbetsgivaren likväl förhandlingsskyldig, omorganisationen i särskilt fall påkallar det.I den nu framlagda propositionen föreslås, vilket utskottetkortfattat redogjort för tidigare, att de två förstnämndaundantagen, avseende kortvarigt och tillfälligt arbete resp.arbete som kräver särskild sakkunskap, slopas i det fall att denav arbetsgivaren tilltänkta åtgärden avser anlitande av uthyrdarbetskraft. Enligt departementschefens mening kan det inteuteslutas att den gällande undantagsregeln kan vållaproblem i den praktiska tillämpningen, speciellt som in- ochuthyrningsverksamhet kommer att legaliseras.