bet · GE01AU20 · 1991-05-16 00:00:00 — Motionerna har avstyrkts med den huvudsakligamotiveringen att den offentliga förmedlingen bör ha det samladeansvaret för förmedlingsverksamheten i landet.Arbetsförmedlingen har av utskottet setts som ett av deviktigaste instrumenten i samhällets sysselsättningspolitik. Dentekniska och ekonomiska utvecklingen ställer allt större krav påsnabba omställningar på arbetsmarknaden. Arbetsgivare ställerstora krav på arbetskraften i fråga om ålder, utbildning ochyrkeserfarenhet. Kraven ökar med stigande arbetslöshet, vilket isin tur leder till allt större svårigheter för vissa grupper atthävda sig på arbetsmarknaden. Men även de arbetssökande ställerkrav. I första hand önskar de arbeten som de utbildats för ellerhar erfarenhet av. De vill ha god arbetsmiljö, bra arbetstideroch undvika långa arbetsresor. Det är arbetsförmedlingensuppgift att koppla samman lediga platser och arbetssökande ochdärvid så långt som möjligt tillgodose önskemålen från såvälarbetssökande som arbetsgivare. För att denna uppgift skalllyckas förutsätts att arbetsförmedlingen med olika medelförsöker hjälpa de arbetssökande att ta de arbeten som finns menockså att påverka arbetsgivarens utbud av arbetsplatser,medverka till nödvändiga anpassningar i arbetsuppgifterna ochpåverka attityder hos både arbetsgivare och arbetssökande. skall kunna fullgöra sin uppgift ochdärmed bli ett instrument i den politik som syftar till arbeteåt alla måste förmedlingen ha hela arbetsmarknaden som sittarbetsfält och dessutom förfoga över de arbetsmarknadspolitiskaågärderna.Sett från dessa synpunkter är nackdelarna med privataarbetsförmedlingar tydliga. Det är knappast tänkbart att privataförmedlingar skulle kunna anförtros den form avmyndighetsutövning med ianspråktagande av offentliga medel somförfogandet över de arbetsmarknadspolitiska instrumenteninnebär. Till detta kommer de försämrade möjligheterna tillöverblick över hela arbetsmarknaden, med åtföljande sämremöjligheter att reagera med arbetsmarknadspolitiska ågärder, somen uppsplittring av ansvaret för arbetsförmedlingen skulleinnebära.Det kan enligt utskottets mening visserligen sägas att ettökat inslag av konkurrerande eller kompletterande förmedlingarskulle kunna öka servicen på vissa områden genom att göra denmer inriktad på individuella eller branschmässiga behov.Utskottet kan likväl inte acceptera detta som ett argument förett slopat monopol. En förbättrad service och ett ökat utbud avtjänster kan nämligen komma till stånd inom den offentligaförmedlingens ram. Vad frågan då i stället gäller är om denoffentliga förmedlingen skall tillåtas ta ut avgifter för sinatjänster eller få ett tillskott av resurser på annat sätt.Både effektivitetsskäl och sociala skäl talar enligtutskottets mening för ett bibehållande av förbudet mot privatförmedling i förvärvssyfte. En sådan förmedling skulle avnaturliga skäl ta sikte på de mest attraktiva grupperna påarbetsmarknaden medan den offentliga förmedlingen mer skulle fåkaraktären av en social inrättning för svårplacerade grupper,såsom handikappade och långtidsarbetslösa, än av ettarbetsmarknadspolitiskt instrument. Utskottet kan inte medverkatill en sådan utveckling.På anförda grunder ser utskottet det närmast som ensjälvklarhet att arbetsförmedlingen skall handhas av detallmänna, något som också ligger i linje med de ILO-konventionersom är anslutet till.Uthyrning av arbetskraftSom tidigare redovisats innebär regeringens förslag attuthyrning av arbetskraft skiljs ut frånarbetsförmedlingsbegreppet och i princip legaliseras.Den fråga som kanske vållat störst problem i den praktiskatillämpningen av arbetsförmedlingslagen är i vad mån s.k.uthyrning av arbetskraft skall anses innebära arbetsförmedling.1935 års lag saknar en definition av begreppet arbetsförmedlingmen viss ledning kan hämtas i 1 § andra stycket. Om enarbetssökande är anställd hos den som utövar verksamhet förarbetsanskaffning föreligger enligt bestämmelsenarbetsförmedling om det av omständigheterna framgår att dethuvudsakliga syftet med anställningen är att förmedla arbete åtarbetssökanden. () har i några fall tagitställning till om viss verksamhet varit att anse somarbetsförmedling, och därmed förbjuden, eller utgjortentreprenad, en fullt tillåten verksamhet. Det har dels varitfråga om de s.k. skrivbyråernas verksamhet (NJA 1962 s. 820 och1989 s. 629), dels om viss verksamhet på varvsområdet (NJA 1973s. Mycket kortfattat kan sägas att domstolen grundat sinaavgöranden på om rättsförhållandet mellan beställaren ochuppdragstagaren gått ut på att ställa arbetskraft tillförfogande, vilket ansetts innebära arbetsförmedling, eller attåstadkomma visst arbetsresultat, vilket innebär entreprenad ochinte träffas av lagregeln. En närmare redogörelse förrättsfallen lämnas i propositionen på s. 12 f.Arbetsmarknadsministern konstaterar att det inte är möjligt attdra någon klar och tydlig gräns mellan uthyrning ochentreprenad. Avgörandet måste ske efter en värdering av samtligafaktorer och med ledning av omständigheterna i det enskildafallet (jämför prop. 1970:166 s. 21 f.).I propositionen konstateras, att trots att det länge ståttklart att den verksamhet som skrivbyråerna bedriver med personalsom arbetar hos och underordnas kunden är olaglig, så fortsätterverksamheten i stort sett utan förändringar. Den snabbautvecklingen av tjänsteföretag torde enligt propositionen ha singrund i att verksamheten av många uppfattas som nyttig ochvärdefull. Ett eventuellt bötesstraff för olaglig verksamhet harkunnat tas som en obetydlig kostnadspost i verksamheten. Detsägs att tvistefrågan egentligen inte gäller hur lagstiftningenär utformad, utan fastmer har sin grund i olika uppfattningarbland arbetsmarknadens parter och andra hur lagstiftningen börvara utformad; vilka förfaranden skall den förbjuda och vilkaintressen skall den skydda.Enligt propositionen är det flera omständigheter som talar föratt dagens mycket restriktiva lagstiftning inte är särskilt vällämpad att möta de förändringar som ägt rum och de nyaföreteelser som växt fram sedan lagens tillkomst för över 50 årsedan. Många uthyrningsföretag fyller onekligen för närvarandeett behov när det gäller kravet på en smidig och fungerandearbetsmarknad, sägs det i propositionen. För samhället i stortkan uthyrningsföretagens verksamhet innebärarationaliseringsvinster i form av ökad flexibilitet påarbetsmarknaden och ett ökat utbud av arbetskraft. Enlegalisering innebär att resurser kan skapas för attpå ett mer effektivt sätt än ingripa mot den del avuthyrningsverksamheten som inte motsvarar samhällets krav ochdär problemen är som störst.På de nu angivna grunderna föreslås i propositionen attuthyrning av arbetskraft, med den definition som redovisatsovan, inte bör ses som en form av arbetsförmedling utan som enverksamhet skild från detta, något som för övrigt tillstyrkts avså gott som samtliga remissinstanser.Samtidigt som uthyrningsverksamheten legaliseras införsbestämmelser som riktas såväl mot den som hyr ut arbetskraft somden som anlitar uthyrd arbetskraft. Reglerna syftar till attförhindra att arbetstagare som fått arbete i ettuthyrningsföretag hamnar i svårigheter av olika slag. Reglerinförs också i medbestämmandelagen i syfte att stärka defackliga organisationernas möjligheter att utöva inflytande isamband med att en arbetsgivare avser att anlita externarbetskraft. Utskottet återkommer till detta i den följandeframställningen.Utskottets övervägandenI det föregående har utskottet avvisat krav på ett slopande avarbetsförmedlingsmonopolet. Arbetsförmedling i förvärvssyfte böräven fortsättningsvis i princip vara förbehållet det allmänna.När det gäller den form av förmedling av arbete som benämnsuthyrning av arbetskraft ställer sig saken annorlunda. De skälav huvudsakligen arbetsmarknadspolitisk art som motiverarförbudet mot arbetsförmedling i gängse bemärkelse, och somredovisats ovan, gör sig inte gällande vid sådan uthyrning.Detta följer redan därav att de arbetstagare som deltar iverksamheten vanligen inte såsom arbetslösa står tillarbetsmarknadens förfogande.Som sagts anser en i det närmaste enig remissopinionatt uthyrning av arbetskraft inte bör vara generellt förbjudet.Meningarna går däremot isär när det gäller om, och i så fall ivilka hänseenden och på vilket sätt, olika slag av restriktionerbör uppställas för sådan verksamhet.Det står enligt utskottets mening helt klart att det intelängre finns skäl att upprätthålla ett totalt förbud motuthyrning av arbetskraft. Verksamheten fyller uppenbarligen enviktig funktion på många områden och det kan inte uteslutas attutvecklingen kan komma att medföra ett ökat behov av att anlitaextern korttidsarbetskraft. En uppmjukning bör alltså ske.Utskottet är väl medvetet om de risker som kan varaförbundna med en liberalisering och som pekar påi sin motion. Det kan därför inte komma i fråga att, såsombegärs i trepartimotionen, helt avreglera verksamheten. Med enlegalisering måste följa bestämmelser som syftar både till attskydda arbetstagare som deltar i uthyrningsverksamhet och tillatt förhindra olika slag av oseriös verksamhet. Utskottetåterkommer till detta i det följande.Utskottet anser sammanfattningsvis att den nuvarande lagen medvissa bestämmelser om arbetsförmedling bör ersättas av en ny lagom privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft.Utskottet ansluter sig också till regeringens förslag attförstärka förhandlings- och informationsrätten enligt 38 §medbestämmandelagen. Utskottet återkommer i den följandeframställningen till den närmare utformningen av lagförslagen.Yrkandena i trepartimotionen A35 (m, fp, c) och ivänsterpartiets motion A34 om avslag på propositionen avstyrkssåledes av utskottet.Utskottets ställningstagande innebär att även motionerna1989/90:A252, 1989/90:A255, 1989/90:A733, A21, A209, A223, A266,A726, A752, A754, A763 och A766 avstyrks i de delar som de avseryrkande om avskaffande av arbetsförmedlingsmonopolet m.m.Ställningstagandet innebär också ett avstyrkande av yrkandet itrepartimotionen A35 om ändring i den nu gällandearbetsförmedlingslagen så att denna inte längre skall omfattauthyrning av arbetskraft liksom till det i samma motionframställda yrkandet om ett tillkännagivande rörande vikten aven väl fungerande kostnadsfri arbetsförmedling.Utskottets ställningstagande innebär vidare att utskottet inteser något skäl till uppsägning av nr 96.Yrkandena om detta, framställda i den tidigare berördakommittémotionen A266 (m) och i den med anledning avpropositionen väckta motionen A35 (m, fp, c) liksom i enskildamotioner från årets allmänna motionstid, nämligen A250 avAnn-Cathrine , A726 av m.fl. (c) och A754av (), avstyrks därför av utskottet.Utskottet tar i detta sammanhang också upp den i motionerväckta frågan om upphävande av lagen om skyldighet att anmälaledig plats till arbetsförmedlingen.Krav om upphävande av lagen har framställts i m-motionerna1989/90:A252 och A266.Utskottet vill framhålla sakens nära samband medarbetsförmedlingsmonopolet. Även denna särskilda fråga hartidigare behandlats av utskottet, senast i AU 1988/89:11.Utskottets uppfattning har varit och är alltjämt att lagen ärett betydelsefullt hjälpmedel för arbetsförmedlingen att få enså långt möjligt fullständig överblick av den dagsaktuellaefterfrågan på arbetskraft. Betydelsen av lagen har kanskeblivit än större med den införda datatekniken som förbättrarmöjligheterna att "matcha" arbetssökande med de ledigaplatserna. Med en total överblick ökar möjligheterna att kortavakanstiderna, vilket kan leda till minskat produktionsbortfall.Det bör även ligga i de arbetssökandes intresse att få en så godöverblick som möjligt över de lediga platserna.Med hänvisning även till vad som ovan sagts omförutsättningarna för en effektiv offentlig arbetsförmedling kanutskottet inte ställa sig bakom de nu behandlade motionerna, somsåledes avstyrks i berörda delar.Utvidgning av möjligheterna till förvärvssyftandearbetsförmedlingVad som ovan sagts om bibehållande avarbetsförmedlingsmonopolet innebär inte att inga undantag allsskulle kunna godtas. Enligt nr 96 får undantagfrån förbudet mot vinstsyftande förmedlingar göras "med avseendeå personkategorier, vilka noggrant bestämts i den nationellalagstiftningen och för vilka tillfredsställande arbetsförmedlingicke lämpligen kan anordnas inom den offentligaarbetsförmedlingens ram". En sådan förmedling skall stå undertillsyn av vederbörande myndighet och skall ha "ett för årmeddelat tillstånd, som må förnyas efter vederbörande myndighetsbeprövande".För närvarande tillåts, efter tillstånd av AMS,förvärvssyftande förmedling endast för en kategori, nämligenmusiker och sceniska artister för anställning till eller frånutlandet.Regeringen föreslår nu vidgade möjligheter till sådanförmedling på en punkt. Det gäller förmedlingar som uteslutandetar sikte på personer som får anses ha företags- ellerverksledande eller därmed jämförlig ställning, s.k.head-hunting-verksamhet. AMS skall kunna lämna tillstånd tillsådan förmedling "om det finns ett behov av verksamheten frånarbetsmarknadspolitisk synpunkt". Utskottet har ingen erinranmot förslaget i sak i denna del men återkommer senare till dennärmare utformningen av lagbestämmelsen i fråga.Vad som anförts tar sikte på arbetsförmedling iförvärvssyfte. Saken ställer sig något annorlunda om det ärfråga om förmedling som bedrivs till självkostnadspris, medlagens terminologi "arbetsförmedling utan förvärvssyfte men motersättning". har enligt propositionen tillstånd tillsådan förmedling beviljats främst inom tre områden, nämligenkulturarbetsmarknaden, kontorsarbetsmarknaden ocharbetsmarknaden för mannekänger.Arbetsmarknadsministern framför som sin uppfattning att det nubör vara dags att vidga dessa möjligheter. Utgångspunkten bördärvid vara att förmedling av arbetskraft är en fråga av centralbetydelse för relationen mellan parterna på arbetsmarknaden. Envidgning av möjligheterna att bedriva icke förvärvssyftandearbetsförmedling bör baseras på en gemensam bedömning avservicebehovet utöver vad den offentliga förmedlingen kan ge. Omparterna inom ett avtalsområde kommer fram till enöverenskommelse om att bedriva en gemensam förmedling bör enligtpropositionen den omständigheten vara ett tillräckligt skäl föratt konstatera att det föreligger ett arbetsmarknadspolitisktbehov av en sådan förmedling. Villkor som bör uppställas ärenligt propositionen att förmedlingen arbetar efter sammaallmänna riktlinjer som gäller för arbetsmarknadspolitiken,t.ex. att främja jämställdhet, motverka utslagning frånarbetslivet m.m. Förbud bör gälla att ta ut avgifter av dearbetssökande.Utskottet behandlar i detta sammanhang vissa motionsyrkandenmed krav på fristående arbetsförmedlingar på vissa områden.Fristående arbetsförmedlingar på speciella områden begärs iföljande motioner, nämligen avseende skrivbyråer i 1989/90:A704av () samt i 1989/90:A706 och A725 av GötheKnutson m.fl. (m, fp, c). () vill attförsöksverksamhet med fristående arbetsförmedlingar skall prövasi (1989/90:A720 och A201). och (båda c) vill ha sådan försöksverksamhet i Jönköpingslän (A729). Personalserviceverksamheten vid industribyn i Fosietas upp i tre motioner, A37 av och Kjell-ArneWelin (båda fp), A495 av m.fl. (fp) och A754 avBertil ().I den mån de motioner som tar sikte på privata förmedlingarpå särskilda områden innefattar ett krav på tillstånd tillförvärvssyftande verksamhet kan utskottet med hänvisning tillsin principiella inställning i frågan om förbud motförvärvssyftande arbetsförmedling inte heller ställa sig bakomde nu behandlade motionerna. Härvid bortses från de fall avförvärvssyftande arbetsförmedling som utskottet ställt sigbakom. Utskottet kan inte heller se något skäl att tillåtaförsöksverksamhet med fristående arbetsförmedlingar, vare siggenerellt eller i vissa angivna regioner, varför även motionernamed yrkande om detta avstyrks. Vad särskilt gäller frågan omverksamheten i industribyn i Fosie har utskottet inhämtat att enansökan från Fosieby Personalservice om att få bedrivaarbetsförmedling avslagits av regeringen eftersom privatarbetsförmedling i förvärvssyfte inte är tillåten. Det ankommerinte på att ta ställning till om en viss konkretverksamhet utgör förvärvssyftande arbetsförmedling eller ej ochinte heller om tillstånd bör lämnas till verksamhetensbedrivande.Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 1989/90:A704,1989/90:A706, 1989/90:A720, A37, A201, A495, A725, A729 och A754i motsvarande delar.Två motioner rör de s.k. kulturarbetsförmedlingarna.Ingrid m.fl. (m) yrkar i motion A763 att en viss delav den offentliga kulturarbetsförmedlingens verksamhet skallföras över till de s.k. centrumbildningarna. (båda fp) yrkar fristående förmedlingar på dettaområde (1989/90:A756).I dag bedrivs arbetsförmedling inom kulturområdet på flerasätt. Den offentliga arbetsförmedlingen har sedan 1940-taletbedrivit särskild artist- och musikerförmedling. Vid sidan häravfinns fyra förmedlingar med organisationer inom kulturområdetsom huvudmän, s.k. organisationsförmedlingar. Dessaorganisationer har för sin förmedlingsverksamhet särskilttillstånd och arbetar under tillsyn av AMS. Tre vinstsyftandeförmedlingar arbetar inom konstmusikområdet på detinternationella planet. Dessa förmedlingar, av vilka två bedrivsi enskild regi, har tidsbegränsade tillstånd för sin verksamhetfrån AMS. Vidare bedrivs vid vissa centrumbildningar förmedlingav kulturarbetare. Arbetet utförs av förmedlare som är anställdaav arbetsmarknadsverket. Inom delar av kulturområdet, framförallt inom den kommersiella nöjesbranschen, förekommer annanprivat förmedling vars legalitet torde kunna ifrågasättas enligtden förutnämnda departementspromemorian Ds 1989:30. Dennaförmedlingsverksamhet finansieras genom avgifter som erläggs avartisterna eller arrangörerna.Frågan om hur arbetsförmedling på kulturområdet bör varaanordnad har utretts vid ett flertal tillfällen de senastedecennierna, senast av den s.k. . I sittslutbetänkande (SOU 1985:7 och 9) föreslog kommittén bl.a. enstiftelse inom kulturarbetsförmedlingsområdet, en tanke somemellertid avvisades av regeringen eftersom tiden inte ansågsmogen (prop. 1985/86:138). I stället förestärktes organisationeninom arbetsmarknadsverket bl.a. genom attkulturarbetssektionerna omvandlades tillkulturarbetsförmedlingar med självständig ställning men med näraanknytning till den ordinarie förmedlingen.Med anledning av motionskravet i A763 vill utskottet betonaatt de särskilda kulturarbetsförmedlingarna motiveras av behovetav att genom specialisering och särskild knytning tillkulturarbetsmarknaden kunna ge de sökande och arbetsgivarna godsevice. Det finns en omfattande samverkan mellancentrumbildningarna och arbetsförmedlingen medförmedlingspersonal placerad på centrumbildningarna. Därigenomfår också arbetssökande som vänder sig till centrumbildningarnatillgång till de arbetsmarknadspolitiska resurserna. Utskottetkan inte finna något behov av att därutöver föra över verksamhetfrån kulturarbetsförmedlingen till centrumbildningarna. MotionA763 avstyrks således i motsvarande del.Av vad utskottet anfört i det föregående om möjligheten attbedriva förvärvssyftande arbetsförmedling följer att utskottetinte är berett att ställa sig bakom kravet på friståendeförmedlingar på detta område. Även motion 1989/90:A756 avstyrkssåledes.Krav för att uthyrning skall tillåtasRegeringen föreslår vissa restriktioner som riktas såväl motden arbetsgivare som skall hyra ut arbetskraft (uthyraren) sommot den som skall anlita den uthyrda arbetskraften(beställaren).För det första får arbetstagaren, inom ramen för det enskildauthyrningsuppdraget, ställas till beställarens förfogandeför en sammanhängande tid av högst . Mellanuthyraren och dennes anställda skall finnas ett skriftligtanställningsavtal som reglerar anställningsformen samt löner ochallmänna anställningsvillkor. Begränsningar i förhållande tilllagen om anställningsskydd skall gälla i fråga om möjlighetenatt träffa avtal om tidsbegränsad anställning. Sådant avtalgodtas inte om tidsbegränsningen föranleds av arbetets särskildabeskaffenhet eller av tillfällig arbetsanhopning och inte hellerför provanställning. En beställare får enligt regeringsförslagetanlita uthyrd arbetskraft endast om det föranleds av etttillfälligt behov av arbetskraft och arbetet ligger inomtidsramen . I fråga om de nu beskrivna reglernaföreslås att avvikelse skall kunna göras genom kollektivavtalsom har slutits eller godkänts av en centralarbetstagarorganisation.I syfte att förhindra olämplig rekryteringsverksamhet föreslåsvidare regler som riktar sig både mot uthyraren och beställaren.Arbetstagaren får inte förhindras att ta anställning hos enbeställare för vilken arbetet utförs. En arbetstagare som sagtupp sig från en anställning och tar anställning hos en uthyrarefår inte heller hyras ut till sin tidigare arbetsgivare inom ensexmånadersperiod.Regeringen föreslår också, som nämnts tidigare, förstärkningarnär det gäller förhandlingsrätten enligt 38 §medbestämmandelagen. Enligt denna bestämmelse skall enarbetsgivare på eget initiativ förhandla medkollektivavtalsbunden arbetstagarorganisation innan han beslutaratt låta någon utföra arbete för hans räkning eller i hansverksamhet utan att denne skall vara arbetstagare hos honom.Undantag från förhandlingsskyldigheten gäller bl.a. i fråga omarbete av kortvarig och tillfällig natur och arbete som kräversärskild sakkunskap.Förhandlingarna enligt 38 § är tänkta att utgöra ett led iutövandet av vetorätten enligt 39 §. Enligt denna bestämmelsekan arbetstagarorganisationen utöva veto om arbetsgivarenstilltänkta åtgärd kan antas medföra åsidosättande av lag ellerkollektivavtal för arbetet eller om åtgärden annars strider motvad som är allmänt godtaget inom parternas avtalsområde.Propositionens förslag innebär dels att det ställs skärptakrav på arbetsgivaren att lämna den information som den fackligaorganisationen behöver för att ta ställning i vetofrågan, delsatt arbetsgivaren vid anlitande av uthyrd arbetskraft skall tainitiativ till förhandling även om det är fråga om kortvarigtoch tillfälligt arbete eller arbete som kräver särskildsakkunskap. Det annars gällande undantaget skall således integälla vid uthyrning.I fem motioner framställs yrkanden rörande de krav som börställas för att uthyrningsverksamheten skall tillåtas. Ävenändringen i medbestämmandelagen tas upp, till vilken utskottetåterkommer senare.Kjell m.fl. (m, fp, c) kritiserar i motion A38 denföreslagna fyramånadersgränsen. Motionärerna framför att det itakt med en allt hårdare internationell konkurrens och minskadtillväxt blir allt viktigare för företagen att inte ha merpersonal än nödvändigt. Företagen blir sårbara för frånvaro ochdärigenom ökar behovet av inhyrd arbetskraft.Fyramånadersgränsen innebär t.ex. att ettinhyrningsuppdrag inte kan sträcka sig över enbarnledighet. Gränsen bör slopas, anser motionärerna.I frågan om fyramånadersgränsen i 9 § lagen om privatarbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft ansluter sigutskottet till de tankar som ligger bakom regeringens förslag idetta hänseende. Det finns en klar risk för att arbetstagarnasmöjligheter att tillgodogöra sig de rättigheter som dearbetsrättsliga lagarna tillförsäkrar dem försämras om de underlång tid är verksamma på en annan arbetsplats än den egna. Detarbetsrättsliga regelsystemet vilar på förutsättningen attlöntagarnas och de fackliga organisationernas rättigheter utövasi nära kontakt med arbetsgivaren och på den egna arbetsplatsen.Tidsgränsen är ett sätt att markera den viktiga principen attarbetstagare som är anställda hos uthyrningsföretag inte skallha sämre rättigheter än andra arbetstagare. Utskottet anser attgränsen är väl avvägd. Motion A38 avstyrkssåledes i den nu berörda delen.I tre s-motioner, A33 av m.fl., A36 avLennart och av och ,framförs krav på att anlitande av uthyrd arbetskraft skalltillåtas endast med stöd av kollektivavtal. Det sägs attförslaget öppnar möjlighet till uthyrningsverksamhet på helaarbetsmarknaden. Konsekvenserna är svåra att överblicka.