bet · GE01LU28 · 1991-04-16 00:00:00 — Ändringar i namnlagen m.m. I betänkandet behandlar utskottet två motioner som gällerreglerna i namnlagen (1982:670) om byte till nybildadeefternamn, placeringen av mellannamn och förfarandet m.m. vidnamnbyten.Utskottet avstyrker bifall till båda motionerna.Till betänkandet har fogats en reservation (v) och ettsärskilt yttrande (c). 1990/91:L409 av (), vari hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om föräldrars rätt att utan kostnad ochbyråkratiska hinder avgöra vems efternamn barnen skall bära.1990/91:L415 av (), vari hemställs attriksdagen hos regeringen begär en översyn av namnlagen ienlighet med vad som anförts i motionen.Gällande ordningBestämmelser om personnamn, varmed avses efternamn, mellannamnoch förnamn, finns i namnlagen (1982:670). Lagen trädde i kraftden och ersatte då lag i ämnet.Namnlagens bestämmelser om efternamn innebär bl.a. attbarn vid födseln förvärvar föräldrarnas efternamn, när dessa harsamma namn. Om föräldrarna har olika efternamn, får de väljavilketdera namnet barnet skall ha, såvida de inte redan harannat barn under sin gemensamma vårdnad. I ett sådant fallförvärvar barnet vid födseln det efternamn som det senast föddasyskonet bär. Får föräldrarna välja namn, kan de också välja ettnamn som endera av dem burit som ogift. Görs inte någon anmälan,anses barnet vid födseln ha förvärvat moderns efternamn (1 §).Den som vill byta ett efternamn som har förvärvats vidfödseln till ett annat efternamn som bärs av någon avföräldrarna kan göra detta genom anmälan till pastorsämbetet. Ombyte skall ske till ett efternamn, som någon av föräldrarnaförvärvat genom äktenskap med annan än den andra av föräldrarna,krävs samtycke av maken i det äktenskapet. Genom anmälan tillpastorsämbetet kan byte ske även till ett efternamn som någon avföräldrarna senast har burit som ogift. Så länge ett barn ärunder kan barnet med stöd av de redovisade bestämmelsernaflera gånger byta till ett efternamn som har anknytning tillnågon av föräldrarna. Sedan barnet fyllt får byte tillannat namn med anknytning till föräldrarna däremot ske endast engång (5 §).Beträffande makars byte av efternamn innebär namnlagen ihuvudsak att makarna vid äktenskapets ingående kan välja mellanatt antingen få namngemenskap genom att en av dem tar den andrasefternamn eller behålla sina efternamn från tiden föregiftermålet. Om makarna bär olika efternamn kan den ena av demunder äktenskapet byta till den andras efternamn. Har den enamaken vid giftermålet eller senare bytt till den andrasefternamn kan den maken ta tillbaka sitt efternamn som ogift.Som en generell regel (10 §) gäller att en make som en gång byttsitt efternamn inte därefter kan byta till den andra makensefternamn.Den som i andra fall än som ovan redovisats vill byta sittefternamn kan få tillstånd härtill efter ansökan hos patent- ochregistreringsverket. Byte kan ske både till ett nybildatefternamn eller till något annat efternamn. Om sådant namnbyteskett en gång krävs det särskilda skäl för ytterligare byten (11§). Som nybildat efternamn får inte godkännas namn som tillbildning, uttal eller stavning har en sådan språklig form attdet inte är lämpligt som efternamn här i landet. Namn som är ibruk som förnamn får godkännas som nybildat efternamn endast iundantagsfall. Inte heller namn som kan uppfattas som enbenämning på järnvägsstationer, postkontor eller liknande ochdärför kan medföra olägenhet eller i övrigt kan vilseledaallmänheten får godkännas som nybildade efternamn. Detsammagäller för namn som kan väcka anstöt eller kan antas leda tillobehag för den som bär det (12 §). Vidare gäller -- vare sig detär fråga om ett nybildat eller annat efternamn -- att somefternamn inte får godkännas namn som lätt kan förväxlas medefternamn som någon annan har rätt att bära enligt namnlagen,allmänt känt efternamn som burits av en utdöd släkt, allmäntkänt utländskt efternamn, konstnärsnamn eller likartat namn,beteckning för stiftelse, ideell förening eller liknande, annansfirma, varumärke eller annat kännetecken eller titel pålitterärt eller konstnärligt verk. Om någon efter ansökan harförvärvat ett nybildat namn kan vissa anhöriga till sökanden meddennes samtycke få förvärva samma efternamn (13 §). Detta gällerdock inte sökandens make.Namnlagen innehåller också en särskild bestämmelse som medgerbyte till ett efternamn utan hinder av de begränsningar somredovisats ovan (14 § andra stycket). Bestämmelsen hartillkommit med tanke på särskilda fall, då det kan föreliggastarka skäl att tillåta namnbyte även om de stadgade villkoreninte är uppfyllda. För att namnbyte enligt 14§ andra stycketskall medges krävs synnerliga skäl. Som exempel på sådana nämnsi förarbetena (prop. 1963:33, s. 99) att en person under långtid faktiskt har burit ett visst namn och önskar formell rättatt bära namnet eller att en person vill förvärva ett namn somtidigare burits i hans släkt.Med patronymikon och metronymikon avses namn som ärbildade på genitiven av faderns resp. moderns förnamn medtillägg av -son eller -dotter. Enligt namnlagen kan sådananamnbildningar godkännas som förnamn och således ges ett barnvid födseln (34 §). Patronymikon och metronymikon som förnamnkan också förvärvas senare i livet genom anmälan tillpastorsämbetet eller ansökan hos patent- och registreringsverket(31 och 33 §§). Det är också möjligt att genom byte få rätt attbära ett patronymikon eller metronymikon som efternamn, dockendast om det föreligger särskilda skäl (14 § första stycket).Enligt namnlagens förarbeten bör som särskilda skäl förnamnbytet kunna åberopas t.ex. att det önskade namnet tidigarefunnits som efternamn eller använts som förnamn i sökandenssläkt. En annan omständighet som bör kunna särskilt beaktas äratt sökanden har ett vanligt eller mindre tjänligt efternamn ochdärför önskar byta till ett patronymikon eller metronymikon(bet. LU 1981/82:41, s. 28). Av 14 § första stycket namnlagenframgår att bestämmelsen endast är tillämplig vid byte tillpatronymikon och metronymikon som bildats med de svenskaändelserna -son eller -dotter. Vid byten till patronymikon ochmetronymikon med utländska ändelser gäller reglerna i 12 och13§§.Namnlagens regler gäller inte bara för svenska medborgare utanäven för medborgare i , och som är bosattahär i landet. Andra utländska medborgare som har hemvist iSverige, bl.a. här boende islänningar, har möjlighet attförvärva och ändra namn i enlighet med namnlagens bestämmelser-- med undantag dock för reglerna om automatiska namnförvärv --men de kan välja att i stället vända sig till myndigheterna isitt hemland och byta namnet enligt lagen där. Att islänningarjämställts med utomnordiska medborgare har sin förklaring i attdet isländska namnskicket bygger på seden med patronymikon ochmetronymikon. Om svenska regler skulle tillämpas på en härbosatt islänning skulle han endast kunna få ett efternamn ienlighet med namnskicket på genom en ansökan tillpatentverket enligt 14 § namnlagen. De isländska medborgarna hardärför fått valfrihet mellan svenska och isländskanamnbestämmelser (prop. 1984/85:124, bet. LU 38).Med mellannamn avses enligt namnlag vad som i1963 års lag kallades tilläggsnamn. Mellannamnet skall alltidbäras mellan förnamn och efternamn (29 §). Samma regel gälldeenligt lag beträffande tilläggsnamn.Genom ordningen med mellannamn ges make möjlighet att visabåde sin nuvarande och sin tidigare familjeanknytning. Maken kanockså genom mellannamn upprätthålla namnsamhörighet med barn itidigare äktenskap. För barn finns möjlighet att genommellannamn visa samhörighet med båda sina föräldrar när dessahar olika efternamn. Detsamma gäller adoptivbarn och fosterbarni förhållande till resp. adoptivföräldrar och fosterföräldrar.Namnlagens bestämmelser om rätten att bära mellannamn för make(24--29 §§) innebär i huvudsak följande. En make som harförvärvat den andre makens efternamn får bära ett tidigareefternamn som mellannamn. Har båda makarna under äktenskapetbehållit sina tidigare efternamn, får en av dem med den andremakens samtycke bära den andres efternamn som mellannamn, underförutsättning att namnet inte har förvärvats på grund av etttidigare äktenskap. En make kan även sedan äktenskapet harupplösts börja bära den andre makens efternamn som mellannamn.En förutsättning är dock att denne samtycker till det.Bestämmelserna i namnlagen om mellannamn medför inte rätt attsamtidigt bära mer än ett mellannamn. Den som vill bära ettmellannamn skall anmäla detta till pastorsämbetet. Vill haneller hon inte längre bära mellannamnet skall också anmälanhärom göras till pastorsämbetet (29 §). Till skillnad frånefternamnet är mellannamnet personligt och kan inte föras vidaretill make eller barn.Från mellannamn är att skilja dubbelnamn, som är ettefternamn bestående av två namn vilka vart för sig kan utgöraefternamn. Namnen är i regel förenade med varandra genom ettbindestreck. års lag är det inte möjligt attförvärva dubbelnamn, och namnlag innehåller enuttrycklig bestämmelse om att dubbelnamn inte får godkännas somnybildat efternamn (12 §). Det intresse som skulle kunnatillgodoses genom dubbelnamn har ansetts i stället fåtillgodoses genom mellannamn.När det gäller förfarandet i mål och ärenden enligtnamnlagen ankommer det som tidigare berörts på pastorsämbetetatt handlägga frågor om förvärv av barns och makars förvärv ochbyte av efternamn (s.k. familjerättsliga namnförvärv).Pastorsämbetet har också hand om så gott som alla frågor somgäller mellannamn och förnamn. Ärenden om namnförvärv som intesker automatiskt tas upp genom anmälan. Någon avgift utgår inte.När det gäller frågor om byte till efternamn som inte kan fåsgenom ett familjerättsligt namnförvärv (s.k. administrativanamnförvärv) och vissa ändringar av förnamn är patent- ochregistreringsverket behörig myndighet som tar upp ärendet efteransökan. Ansökningsavgiften uppgår enligt 1 § namnförordningen(1982:1136) till . om ansökan avser förnamn och . omden avser efternamn. När det gäller byte av barns efternamnuppställs i några fall krav på att domstol funnit namnbytetförenligt med barnets bästa. Det gäller dels då barn under vårdnad av endast den ena av föräldrarna men bär denandras efternamn och vill byta detta utan att den andra lämnarsamtycke därtill (6 §), dels då adoptivbarn vill i motsvarandefall byta efternamn (7 §) och dels då fosterbarn vill byta tillfosterföräldrarnas namn (8 §).Beslut av pastorsämbetet får överklagas till . Densom inte är nöjd med beslut får överklaga det tillkammarrätten. Patent- och registreringsverkets beslut fåröverklagas till patentbesvärsrätten. Kammarrättens ochpatentbesvärsrättens beslut enligt namnlagen kan, under vissaförutsättningar, överklagas till regeringsrätten.För den som är gäller att anmälan eller ansökan imål eller ärende enligt namnlagen skall göras av barnetsvårdnadshavare. Om barnet fyllt krävs samtycke av barnet.Kravet på samtycke gäller dock inte när barnet är varaktigtförhindrat att lämna samtycke på grund av något psykiskt ellerfysiskt handikapp (48 §).MotionsmotiveringarI motion L409 av () beskrivs ett fall där tvåföräldrar -- fadern född på och modern i --vägrats att som efternamn ge sin dotter faderns förnamn följt avdòttir. Först efter ansökan till patent- och registreringsverkettilläts föräldrarna att ge sin dotter ett efternamn i enlighetmed det isländska namnskicket dock endast med svensk stavning avordet dotter. Enligt motionärens mening är det fel att svenskamyndigheter i ljuset av det nordiska samarbetet skall kunna nekaföräldrarna att själva välja ett isländskt eller svensktefternamn på sin dotter. Motionären kritiserar också att byte avefternamn är avgiftsbelagt och föreslår ändringar i namnlagensom innebär att föräldrar med anknytning till skall fårätt att utan kostnader välja sina barns efternamn i enlighetmed isländsk sed och därvid få använda den isländska stavningen.I motionen yrkas tillkännagivande om vad som sålunda anförts.I motion L415 begär () en översyn avnamnlagens bestämmelser om förfarandet och placeringen avmellannamn. Enligt motionären är det svårt för enskilda attförstå varför patent- och registreringsverket mot avgift handharvissa namnfrågor medan folkbokföringsmyndigheten utan avgifthandlägger andra. -- I motionen redovisas bestämmelsen inamnlagen som innebär att mellannamn skall placeras mellanförnamnet och efternamnet. Enligt motionären förväxlas därigenomofta mellannamnet med efternamnet och förvirring uppstår vilketav namnen som är det riktiga efternamnet. torde det ocksåvara så att efternamnet inte kommer till användning i t.ex.register där det inte finns utrymme för både mellannamn ochefternamn. Till följd härav får mellannamnet ofta status somefternamn. Motionären menar att rådande osäkerhetsförhållandennär det gäller mellannamn och efternamn borde rättas till,vilket lämpligen kan ske om mellannamnet kallades tilläggsnamnoch placerades efter efternamnet. Ett annat sätt att undvikaosäkerhet om vad som är det egentliga efternamnet vore att låtaden enskilde i högre grad än vad som är fallet själv bestämmavad som skall vara efternamn och tillåta att det nuvarandemellannamnet får förbindas med efternamnet med ett bindestreckoch därigenom bli en del av efternamnet. I motionen redovisasett exempel som enligt motionären väl visar att regeln ommellannamns placering, trots att den gällt , innebär attmellannamnet uppfattas som efternamnet.Tidigare behandling av frågan om mellannamns placeringHösten 1990 behandlade en motion vari yrkades bl.a.förslag till sådana ändringar i namnlagen att namnenhetenmellannamn placeras sist. I sitt av godkändabetänkande (bet. 1990/91:LU3) förklarade sig utskottet intekunna ställa sig bakom en sådan tanke. Utskottet ifrågasattedärvid inte motionärens påstående att mellannamnet iblanduppfattas som efternamnet men framhöll att ordningen förmellannamnets och dess motsvarighet enligt namnlagplacering funnits och att förväxlingsriskersäkerligen skulle uppkomma också med den av motionären förordadeplaceringen. Utskottet avstyrkte på anförda skäl bifall tillmotionen. I betänkandet behandlar utskottet två motioner som gällerreglerna i namnlagen (1982:670) om byte till nybildadeefternamn, placeringen av mellannamn och förfarandet m.m. vidnamnbyten.Enligt namnlagen kan byte till förälders eller makes efternamnske genom anmälan till pastorsämbetet (s.k. familjerättsliganamnförvärv). Frågor om byten till namn utan någon sådanfamiljerättslig anknytning eller till nybildade efternamn prövasav patent- och registreringsverket efter ansökan (s.k.administrativa namnförvärv). Vid dessa namnförvärv gäller vissabegränsningar i fråga om namnvalet. Som nybildat efternamn fårbl.a. inte utan synnerliga skäl godkännas namn som tillbildning, uttal eller stavning har en sådan språklig form attdet inte är lämpligt som efternamn här i landet (12 § och 14 §andra stycket).Namn som är bildat av faders eller moders förnamn med tilläggav ändelsen -son eller -dotter (patronymikon resp. metronymikon)kan godkännas som förnamn och ges barn vid födseln ellerförvärvas senare i livet genom anmälan till pastorsämbetet elleransökan hos patent- och registreringsverket (31, 33 och 34 §§).Om det föreligger särskilda skäl kan sådana namnbildningar ocksågodkännas som efternamn vid byte (14 § första stycket).Namnlagens bestämmelser om byte till ett patronymikon eller ettmetronymikon gäller inte beträffande utländska stavningar avändelsen -son eller -dotter.Med mellannamn avses enligt namnlag vad som i 1963års lag kallades tilläggsnamn. Mellannamnet skall alltid bärasmellan förnamn och efternamn (29 §). Samma regel gällde enligt1963 års lag beträffande tilläggsnamn. Namnlagens bestämmelserom rätten att bära mellannamn för make (24--29 §§) innebär atten make som har förvärvat den andre makens efternamn får bäraett tidigare efternamn som mellannamn. Har båda makarna underäktenskapet behållit sina tidigare efternamn, får en av dem bäraden andres efternamn som mellannamn, under förutsättning attnamnet inte har förvärvats på grund av ett tidigare äktenskap.En make kan även sedan äktenskapet har upplösts börja bära denandre makens efternamn som mellannamn. En förutsättning är dockatt denne samtycker till det.Namnlagens regler gäller inte bara för svenska medborgare utanäven för medborgare i , och som är bosattahär i landet. Andra utländska medborgare som har hemvist iSverige, t.ex. här boende islänningar, kan också byta namn ienlighet med namnlagens bestämmelser. Utomnordiska medborgareoch islänningar kan emellertid i stället välja att vända sigtill myndigheterna i sitt hemland och byta namnet enligt lagendär. Att islänningar jämställts med medborgare i utomnordiskaländer har sin förklaring i att det isländska namnskicket byggerpå seden med patronymikon och metronymikon. Om svenska reglerskulle tillämpas på en här i landet bosatt islänning skulle haninte kunna få ett efternamn i enlighet med namnskicket på Islandutan särskild ansökan till patent- och registreringsverket. Deisländska medborgarna har därför fått valfrihet mellan svenskaoch isländska namnbestämmelser (prop. 1984/85:124, bet. LU 38).När det gäller förfarandet i mål och ärenden enligt namnlagenankommer det som nämnts på pastorsämbetet att handlägga frågorom barns och makars förvärv och byte av efternamn (s.k.familjerättsliga namnförvärv). har också hand omså gott som alla frågor som gäller mellannamn och förnamn. Någonavgift för pastorsämbetets befattning med namnärenden utgårinte. Den som vill byta sitt efternamn till ett nybildatefternamn eller ett annat namn som inte kan fås genom ettfamiljerättsligt namnförvärv (s.k. administrativa namnförvärv)får göra ansökan därom hos patent- och registreringsverketvarvid verket prövar om det önskade efternamnet kan godkännas.För ansökan utgår en avgift som enligt 1 § namnförordningen(1982:1136) uppgår till 850 kr.I motion L409 av () föreslås ändringar inamnlagen i syfte att möjliggöra för föräldrar med anknytningtill att välja sina barns efternamn i enlighet medisländsk namnsed och därvid få använda den isländska stavningen.I motionen beskrivs ett fall där två föräldrar, varav fadern haranknytning till , vägrats att som efternamn ge sin dotterfaderns förnamn följt av dòttir. Vidare kritiserar motionärenatt byte av efternamn är avgiftsbelagt.I motion L415 begär () en översyn avnamnlagens bestämmelser om förfarandet och placeringen avmellannamn. Enligt motionären är det svårt för enskilda attförstå varför patent- och registreringsverket mot avgift handharvissa namnfrågor medan folkbokföringsmyndigheten utan avgifthandlägger andra. I motionen kritiseras också bestämmelsen inamnlagen som innebär att namnenheten mellannamn skall placerasmellan förnamnet och efternamnet. Enligt motionären förväxlasdärigenom ofta mellannamnet med efternamnet och förvirringuppstår vilket av namnen som är det riktiga efternamnet. Iregister och andra handlingar där det inte finns utrymme förbåde mellannamn och efternamn kommer inte efternamnet tillanvändning och till följd härav får mellannamnet ofta status somefternamn. Motionären menar att rådande osäkerhetsförhållandennär det gäller mellannamn och efternamn borde rättas till,vilket lämpligen kan ske om mellannamnet kallades tilläggsnamnoch placerades efter efternamnet. I motionen anvisas också andraförslag till lösningar i syfte att förhindra att mellannamnetuppfattas som efternamnet.Vad först gäller det spörsmål som tas upp i motion L409 kanutskottet inte finna annat än att nuvarande bestämmelser inamnlagen väl tillgodoser intresset hos i bosattaislänningar att kunna följa den isländska namntraditionen.Bestämmelserna i fråga har tillkommit efter nordiskadepartementsöverläggningar och torde ligga väl i linje med deönskemål som därvid framfördes från isländskt håll (prop.1984/85:124, bet. LU 38). Innebörden av reglerna är som tidigareredovisats att en här i landet bosatt islänning liksomutomnordiska medborgare har möjlighet att vända sig till sitthemlands myndigheter och därvid förvärva efternamn enligt debestämmelser som gäller där. Ett sådant beslut av en utländsknamnmyndighet blir gällande i och pastorsämbetet skall iegenskap av folkbokföringsmyndighet göra anteckning härom ikyrkoböckerna.Om en isländsk medborgare i stället, såsom namnlagen ocksåmedger, väljer att få sin ansökan om namnbyte prövad i Sverigeav svenska myndigheter anser utskottet att det enda möjliga äratt en sådan ansökan prövas med utgångspunkt från vad man iSverige kan anse som lämpligt i fråga om namnets bildning, uttaleller stavning. Enligt utskottets mening bör det inte gärnakomma i fråga att som nybildade efternamn i skallgodkännas namn som inte är förenliga med vårt inhemskanamnskick. En annan ordning skulle nämligen innebära en mängdpraktiska svårigheter och dessutom vara oförenlig med detsynsätt i fråga om namnval som gällt i under lång tidoch som innebär att nya namn skall vara inhemska i den meningenatt de skall vara bildade enligt här gängse släktnamnsmönsteroch bestå av inhemska språkelement (se prop. 1963:37 s. 84).När det sedan gäller frågan om placeringen av mellannamn somtas upp i motion L415 vill utskottet erinra om att riksdagenhösten 1990 behandlade ett liknande motionsyrkande. godkända betänkande (bet. 1990/91:LU3) förklarade sigutskottet inte kunna ställa sig bakom ett förslag som innebaratt mellannamnet skulle placeras efter efternamnet. Utskottetifrågasatte därvid inte motionärens påstående att mellannamnetibland uppfattas som efternamnet men framhöll att ordningen förmellannamnets och dess motsvarighet enligt namnlagplacering funnits och att förväxlingsriskersäkerligen skulle uppkomma också med den av motionären förordadeplaceringen. Utskottet avstyrkte på anförda skäl bifall tillmotionen.Utskottet finner inte skäl att nu frångå sitt tidigareställningstagande beträffande mellannamnets placering.Beträffande kritiken mot förfarandet i namnärenden villutskottet framhålla att namnlagen bygger på principen att man påett enkelt sätt automatiskt eller genom anmälan tillpastorsämbetet skall kunna förvärva vissa förnamn, mellannamneller förälders eller makes efternamn utan någon närmareprövning. Den som i andra fall vill byta namn är hänvisad attansöka därom hos patent- och registreringsverket, som har attgöra en särskilt prövning om det önskade namnet kan godkännas.Den nuvarande ordningen kan inte anses annat än ändamålsenlig,och något behov av en översyn i enlighet med önskemålen i motionL415 anser utskottet inte föreligga. I sammanhanget villutskottet erinra om att regeringen i proposition 1990/91:153 omny folkbokföringslag m.m. föreslagit bl.a. att handläggningen avnamnärenden skall överflyttas från pastorsämbetet tillskattemyndigheten.Inte heller kan utskottet ställa sig bakom kritiken somframförs i båda motionerna mot att ansökningar om namnbyten hospatent- och registreringsverket är avgiftsbelagda. Som framgårav bl.a. expeditionskungörelsen (1964:618) ochförordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarnaär den gängse ordningen att den som vill ha en ansökan prövad aven myndighet eller domstol har att betala en viss avgift. Någraskäl att undanta ansökningar hos patent- och registreringsverketi fråga om namnbyten från avgiftsskylighet föreligger inteenligt utskottets mening.På anförda skäl avstyrker utskottet bifall till motionernaL409 och L415. Utskottet hemställeratt avslår motionerna 1990/91:L409 och1990/91:L415.res. (v)den 16 april 1991På lagutskottets vägnarRolf DahlbergNärvarande: (), (), OweAndréasson (s), (), (), IngerHestvik (s), (), (), LenaBoström (s), (), (),(), (), (),(), () och Sven-ÅkeNygårds (s). () anserdels att den del av utskottets yttrande på s. 8 som börjarmed "Vad först" och på s. 9 slutar med "och L415" bort haföljande lydelse:Vad först gäller det spörsmål som tas upp i motion L409 finnerutskottet att nuvarande bestämmelser i namnlagen endasttillgodoser intresset hos i bosatta isländska medborgareatt kunna följa den isländska namntraditionen.