bet · GF01LU8 · 1991-11-21 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet åtta motioner med skadeståndsrättsliganknytning, varav sju väckts under den allmänna motionstiden vid riksmötet1990/91 och en med anledning av proposition 1990/91:181 om sjuklönm.m. Tre av motionerna gäller frågor om vårdnadshavares skadeståndsansvar (m,fp resp. c). De fem övriga tar upp frågor om frihet från skadeståndsansvar motbrottsling (fp, m), skadestånd vid integritetskränkningar (m), värnpliktigsskadeståndsansvar (m), verkställighet av domar beträffande brottsskadestånd(fp) resp. regressrätt för arbetsgivare avseende utbetald sjuklön (m).Beträffande frågan om regressrätt förordar utskottet ett tillkännagivande. Iövrigt avstyrker utskottet bifall till motionsyrkandena. Motioner väckta under den allmänna motionstiden /911990/91:L307 av () vari hemställs att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förbättradexekutionshjälp beträffande brottsskadestånd.1990/91:L603 av () vari hemställs att beslutar försevärnpliktslagen med följande tillägg:Värnpliktig skall vårda och ansvara för materiel som han har hand om. Han ärskyldig att ersätta förlust eller annan skada som han uppsåtligen eller avoaktsamhet vållar i fråga om materiel som utlämnats till honom för personligtbruk.1990/91:L608 av och (fp, m) vari hemställsatt hos regeringen begär förslag till ändring i skadeståndslagen(1982:207) om frihet från skadeståndsansvar gentemot brottsling i enlighet medvad som anförts i motionen.1990/91:L614 av m.fl. (c) vari -- med hänvisning till vad somanförts i motion 1990/91:Ju821 -- hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om ett utvidgat skadeståndsansvarför föräldrar.1990/91:L616 av m.fl. (fp) vari -- med hänvisning till vad somanförts i motion 1990/91:Ju823 -- hemställs att begär att regeringenutfärdar tilläggsdirektiv till ungdomsbrottskommissionen (Ju 1990:07) rörandeen utvidgad skadeståndsskyldighet för vårdnadshavare avseende barnsskadegörande handlingar.1990/91:L617 av m.fl. (m) vari -- med hänvisning till vad somanförts i motion 1990/91:Ju825 -- hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om skyndsam utredning beträffanderätt till skadestånd för integritetskränkning.1990/91:L618 av m.fl. (m) vari -- med hänvisning till vad somanförts i motion 1990/91:Ju827 -- hemställs att hos regeringen begärförslag till ökat skadeståndsansvar för föräldrar på sätt som anges i motionen.Motion väckt med anledning av proposition 1990/91:181 om sjuklön m.m.1990/91:Sf52 av m.fl. (m) vari hemställs10. att beslutar om regressrätt för utgiven sjuklön i enlighet medvad som anförts i motionen. 1 Vårdnadshavares skadeståndsansvar1.1 Gällande ordningNågon uttrycklig regel om föräldrars ansvar för skador som deras barnåstadkommer finns inte i svensk rätt. Däremot finns i skadeståndslagen(1972:207) en regel om barnets eget skadeståndsansvar (2 kap. 2 §). Innebördenav regeln är att ett barn är skyldigt att ersätta skador bara i denmån det är skäligt med hänsyn till bl.a. barnets ålder och utveckling,handlingens beskaffenhet samt om det finns en ansvarsförsäkring för barnet. Ipraxis har regeln tillämpats så att mycket små barn endast undantagsvis anseskunna åläggas eget skadeståndsansvar medan äldre barn anses kunna ådra sigsådant eget ansvar om än begränsat till beloppen. Om barnet omfattas av enansvarsförsäkring utdöms dock oftast fullt skadestånd.Även om det alltså saknas uttrycklig reglering av föräldrarsskadeståndsansvar anses ändå föräldrar och andra som har en tillsynsskyldighetöver underåriga kunna bli ansvariga för skador som barnet vållar och dettaoavsett om barnet självt är skadeståndsskyldigt. Föräldrars tillsynspliktframgår av 6 kap. 2 § (FB) vari föreskrivs att ett barnsvårdnadshavare svarar för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn tilldess ålder, utveckling och övriga omständigheter. Bestämmelsen avser i förstahand vårdnadshavarens skyldigheter mot barnet, men den anger även vilkenuppsiktsskyldighet över barnet som vårdnadshavaren har i förhållande tillutomstående (se prop. 1981/82:168 s. 23 samt rättsfallen NJA 1976 s. 458 och1977 s. 186). Av lagrummets utformning följer att vårdnadshavarenstillsynsplikt förändras alltefter barnets ålder och mognad för att helt upphöradå barnet fyllt 18 år.Genom 23 kap. 6 § andra stycket har vårdnadshavarenstillsynsplikt fått en särskild straffsanktion. Enligt lagrummet kan föräldrareller uppfostrare eller förmyndare dömas till straff om de underlåter atthindra den som står under deras vård och lydnad från att begå brott. Enförutsättning är dock att det skall ske utan fara för dem själva eller derasnärmaste och utan anmälan till myndighet.Föräldrar som underlåtit att följa en straffsanktionerad plikt att handla kanbli skadeståndsskyldiga på samma sätt som i allmänhet gäller vid brottsligagärningar. Har föräldrarna brustit i sin allmänna plikt att utöva tillsyn överbarnet kan skadeståndsansvar för barnets handlande uppkomma om derasunderlåtenhet varit vårdslös eller uppsåtlig. I rättspraxis har i åtskilligafall förutsättningarna för föräldrars skadeståndsansvar vid bristande tillsynansetts uppfyllda när det gällt mindre barn. I de fall skador orsakats av äldrebarn har däremot föräldrarna bedömts inte ha brustit i sin tillsyn (se t.ex.rättsfallen NJA 1957 s. 254 och 1970 s. 68 och 463). Det skadeståndsansvar somföräldrarna har för sitt barns handlande är självständigt och förutsätter inteatt barnet självt kan åläggas ersättningsskyldighet, något som är av särskildbetydelse när barnet av olika skäl inte kan förpliktas utge skadestånd.1.2 UtredningsarbeteVåren 1990 överlämnade brottsförebyggande rådet (BRÅ) en rapport (BRÅ-PM1990-1) till regeringen vari föreslås att det i 2 kap. 2 § SkL införs en regelsom utvidgar föräldrars skadeståndsansvar. Förslaget innebär att föräldrareller andra som har vårdnaden om underårig skall svara för skador som denunderårige vållar. Ansvaret skall dock vara begränsat till högst en femtedelsbasbelopp och gälla vid sidan av den underåriges eget skadeståndsansvar. Denföreslagna regeln innebär således att en förälder kan få betala en skada somhans eller hennes barn vållar med högst . Beloppet skallenligt förslaget inte kunna täckas av ansvarsförsäkring. En förutsättning förförslagets genomförande är därför att försäkringsbolagen utvidgar självrisken imotsvarande mån för dessa fall eller på annat sätt gör undantag i försäkringen.Förutom en utvidgad skadeståndsskyldighet föreslår arbetsgruppen olika åtgärderi syfte att förbättra föräldrarnas möjligheter att ta ansvar för de unga.Rapporten har varit föremål för remissbehandling. Remisstiden utgick undervåren 1991, och rapporten övervägs inom justitiedepartementet.I slutet av år 1989 tillkallade regeringen en utredning, den s.k.våldskommissionen, med uppdrag att motverka våldet och förbättra stödet tillbrottsoffren. I kommissionens uppdrag låg bl.a. att utvärdera de hittillsvidtagna åtgärderna och inventera vad som ytterligare kan göras. I sittslutbetänkande, (SOU 1990:92) Våld och brottsoffer, förklarar sig kommissionenbiträda förslaget i om en utvidgning av föräldrarnasersättningsansvar för sina barns skadegörande handlingar. Kommissionenkonstaterar vidare att ungdomsbrottsligheten ökat kraftigt från 1900-taletsbörjan , då ökningen avtog, men att ungdomsbrottslighetenfortfarande ligger på en oroväckande hög nivå. Det är därför enligtkommissionen väsentligt att föräldrarna mobiliseras och att deras ansvar ochbetydelse för barnens utveckling lyfts fram även i lagstiftningen. Kommissionenanför också att gällande lagstiftning utgår från att barn har behov av och rätttill att deras föräldrar ställer upp vid deras sida vid motgångar ochsvårigheter. Enligt våldskommissionen bör detta också komma till uttryck i FB,och kommissionen föreslår ett tillägg i 6 kap. 2 § med innehåll attvårdnadshavare svarar för att barnet får det skydd och stöd barnet behöver, omdet riskerar att utvecklas ogynnsamt.Också våldskommissionens betänkande har varit föremål för remissbehandling,och förslagen övervägs inom justitiedepartementet.1.3 MotionsmotiveringarMotiveringen till motion 1990/91:L614 av m.fl. (c) återfinns imotion 1990/91:Ju821 om åtgärder mot brott, vari begärs tillkännagivande om ettutvidgat skadeståndsansvar för föräldrar. Enligt motionärernas mening måsteföräldrars ansvar för de skador deras barns brott leder till skärpas.Britta Bjelle m.fl. (fp) anser i motion 1990/91:L616 att frågan omvårdnadshavares skadeståndsskyldighet bör bli föremål för utredning.Motiveringen till motionen återfinns i motion 1990/91:Ju823, vari motionärernahänvisar till amerikanska studier som visar att föräldrars direkta ansvar försina barns skadegörande handlingar har en gynnsam effekt påungdomsbrottsligheten.I motion 1990/91:L618 anför m.fl. (m) att föräldrar skall haansvar för skador som deras barn förorsakar. Motionärerna menar att man börvälja en modell för skadeståndsansvarets omfattning så attersättningsskyldigheten görs avhängig av föräldrarnas inkomst ochförsörjningsbörda. I motionen begärs förslag till ökat skadeståndsansvar förföräldrar i enlighet med det anförda.1.4 Utskottets övervägandenUtskottet erinrar om att motioner med yrkanden om ett vidgatskadeståndsansvar för föräldrar och andra vårdnadshavare har behandlats avriksdagen vid ett flertal tillfällen (se /90:LU25). Utskottet hardärvid framhållit bl.a. att det blivit allt vanligare attunderåriga gör sig skyldiga till skadegörelse och andra brott som drabbar bådeenskilda personer och det allmänna. För utskottet har det därför framstått somangeläget att olika vägar prövas i syfte att motverka denna utveckling, ochutskottet har påpekat att en lösning kan vara att vårdnadshavare stimuleras attta ett större ansvar för sina barns handlande.Då frågan om föräldrars skadeståndsansvar nu åter aktualiserats motionsvägenvill utskottet ånyo stryka under vikten av att ungdomsbrottsligheten motverkasgenom olika åtgärder som bl.a. är ägnade att hos vårdnadshavare inskärpa detansvar de har för barns handlande. Förslag med denna inriktning har också somovan redovisats framlagts av BRÅ och våldskommissionen. Enligt utskottetsmening bör regeringens ställningstaganden till förslagen inte föregripas genomnågra uttalanden från i frågan om skadeståndsansvaret för föräldraroch andra vårdnadshavare. Utskottet avstyrker därför bifall till motionernaL614, L616 och L618.2 Frihet från skadeståndsansvar gentemot brottsling2.1 Gällande ordningDen grundläggande regeln om skadeståndsansvar i 2 kap. 1 § SkL innebär attvar och en som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar person- eller sakskadaskall ersätta skadan. Enligt 6 kap. 1 § SkL gäller att skadestånd med anledningav personskada kan jämkas, om den skadelidande själv uppsåtligen eller av grovoaktsamhet har medverkat till skadan. Skadestånd med anledning av sakskadaeller ren förmögenhetsskada kan jämkas, om vållande på den skadelidandes sidahar medverkat till skadan. För samtliga skadetyper gäller att jämkning skallske efter vad som är skäligt med hänsyn till graden av vållande på ömse sidoroch omständigheterna i övrigt.SkL innehåller inga särskilda bestämmelser om skadestånd till den som harskadats vid utövande av brottslig eller annan otillåten handling. I sådana falltillämpas vanliga skadeståndsrättsliga grundsatser. En utförlig redovisning förrättsläget har lämnats i utskottets betänkande 1989/90:LU25 vartill hänvisas.2.2 MotionsmotiveringI motion 1990/91:L608 av () och ()hävdas att det i SkL bör införas en bestämmelse med innebörd att frihet frånskadeståndsansvar skall föreligga i förhållande till den brottsling som skadatsi samband med utövande av brottslig handling, som på ett icke ringa sätt kränktnågon annan person eller dennes rätt. Genom införande av en sådanlagbestämmelse ("säkerhetsventil") skulle rättsläget bli klarare ochlagstiftningen bringas i samklang med det allmänna rättsmedvetandet.Motionärerna anser att det bör ankomma på regeringen att förelägga riksdagenförslag till en sådan lagändring.2.3 Utskottets övervägandenSom utskottet framhållit då liknande motionsyrkanden tidigare behandlats iriksdagen (se senast bet. 1989/90:LU25) får det anses följa av allmännaskadeståndsrättsliga grundsatser att den skadelidande inte har rätt tillskadestånd i sådana situationer som motionen tar sikte på (se ,Om jämkning av skadestånd, 1982, s. 205 ff., och , Skadeståndsrätt,1985, s. 105 f.). Den som är ansvarig för säkerheten i en fastighet är inteskadeståndsskyldig i förhållande till tjuvar och andra kvalificerade obehörigabesökare, om skadan inträffar till följd av brister i t.ex. skyddsanordningar.Annorlunda torde det dock förhålla sig, om en inbrottstjuv skadas i en fällasom fastighetsägaren har gillrat. Lindriga former av hemfridsbrott och olagaintrång torde inte utesluta att inkräktaren har rätt till skadestånd (jfrrättsfallet NJA 1973 s. 141).I enlighet med denna uppfattning om rättsläget har utskottet tidigare tagitavstånd från tanken på en särskild reglering av frågan i SkL. Några nyaomständigheter som bör föranleda ett ändrat ställningstagande har inteframkommit. Med anledning av vad som anförts i motionen rörande ansvaret förskador som orsakas av polis- och vakthundar vill utskottet tillägga att --enligt vad utskottet inhämtat -- regeringen avser att under våren 1992framlägga ett förslag till ändring i lagen (1943:459) om tillsyn över hundaroch katter. Utskottet avstyrker med det sagda bifall till motion L608.3 Skadestånd vid integritetskränkningar3.1 Gällande ordningRegler om bestämmande av ersättning vid personskada finns i 5 kap. SkL.Bestämmelserna bygger liksom övriga regler i SkL på principen att enskadelidande skall få full ersättning för sina skador. De är tillämpliga såväldå en skada orsakats genom brottsligt förfarande som då skadeståndsskyldigheteljest föreligger. Enligt 5 kap. 1 § SkL kan den som har tillfogats personskadafå ersättning både för ekonomisk skada och för s.k. ideell skada. Ideell skadagottgörs i form av ersättning för sveda och värk samt lyte eller annatstadigvarande men. Sveda och värk avser skadeföljder , medan lyte och men omfattar bestående lidande eller obehag. Tillideell skada hänförs även vissa olägenheter i övrigt till följd av skadan.Rätten till ersättning för ideell skada knyter således an till att detuppkommit en personskada. I vissa fall kan emellertid ideell skada ersättasäven om någon direkt personskada inte föreligger. Närmare bestämmelser häromfinns i 1 kap. 3 § SkL. Detta lagrum anses ge rätt till ersättning för obehagoch lidande som kan uppkomma vid hemfridsbrott. Huruvida rätt till ersättningföreligger för sådant psykiskt lidande som kan drabba en person i samband medatt hans bostad blir skövlad och förstörd vid ett inbrott är däremot oklart.3.2 UtredningsarbeteMed anledning av en begäran från (se bet. LU 1986/87:3)tillkallade regeringen en kommitté för att se över reglerna omersättning för ideell skada i samband med personskada m.m. Enligt direktiven(dir. 1988:76) skall kommitténs huvuduppgifter vara att överväga dels om dennuvarande ersättningsnivån bör höjas, dels vilka ersättningsprinciper som börtillämpas och dels hur normer för att bestämma ersättningen bör fastställas. Isamband med de spörsmål rörande ersättningsprinciperna som kommittén skallbehandla anges i direktiven att utredningen också bör överväga om ersättningenligt 1 kap. 3 § SkL skall kunna ges för den chock och bestörtning som kanupplevas av den som finner sin bostad skövlad efter ett inbrott eller enomfattande skadegörelse.Kommitténs arbete beräknas vara avslutat vid årsskiftet 1992-1993.3.3 MotionsmotiveringMotiveringen till motion 1990/91:L617 av m.fl. (m) återfinns imotion 1990/91:Ju825 om stöd till brottsoffer, vari framhålls att många somdrabbas av inbrott i sin bostad upplever brottet som en grov kränkning ochkänner oro för att händelsen skall upprepas. Motionärerna påpekar att det i daginte finns någon rätt till ersättning för lidande av denna art och hävdar attintegritetskränkningen bör ersättas som ideell skada. Skadestånd bör ocksåkunna utgå för exempelvis förlust av egendom med särskilt affektionsvärde.Enligt motionärernas mening är en lagändring på detta område mycket angelägen,och den av regeringen tillsatta utredningen om ideellt skadestånd bör därförbedriva sitt arbete med skyndsamhet.3.4 Utskottets övervägandenSom framgår av den ovan lämnade redogörelsen ankommer det på utredningen omideell skada att överväga det i motionen upptagna spörsmålet om ersättning förden kränkning ett bostadsinbrott kan innebära. I linje med vad utskottetframhållit då liknande motionsyrkanden tidigare behandlats (se senast bet.1989/90:LU25) förutsätter utskottet att också frågan om ersättning för förlustav egendom med affektionsvärde kommer att aktualiseras under utredningsarbetet.Utskottet utgår vidare från att utredningen bedriver sitt arbete skyndsamt.Något särskilt tillkännagivande med anledning av motionen kan med hänsyn tilldet sagda inte anses erforderligt, och utskottet avstyrker bifall till motionL617.4 Värnpliktigs skadeståndsansvar4.1 Gällande ordningI skadeståndshänseende likställs värnpliktiga med arbetstagare (6 kap. 4§ 1SkL). Genom införandet av SkL blev arbetstagares skadeståndsansvar kraftigtbegränsat. Före lagens ikraftträdande hade arbetstagare i allmänhet fulltskadeståndsansvar när han genom fel eller försummelse i sin tjänst vållatarbetsgivare eller tredje man skada. Enligt 4 kap. 1 § SkL är arbetstagarenumera ansvarig för skada som han vållar genom fel eller försummelse i tjänstenendast i den mån synnerliga skäl föreligger med hänsyn till handlingensbeskaffenhet, arbetstagarens ställning, den skadelidandes intresse och övrigaomständigheter.4.2 MotionsmotiveringI motion 1990/91:L603 av () kritiseras det förhållandet attvärnpliktiga inte har fullt skadeståndsansvar, vilket enligt motionären äroförenligt med den allmänna civilrättsliga grundsatsen att den som omhänderharannans egendom är skyldig att vårda saken och att vara aktsam om den med riskför att behöva utge skadestånd. I motionen yrkas att skall besluta omett tillägg till värnpliktslagen (1941:967) med innehåll att värnpliktig skallvara skyldig att ersätta förlust eller annan skada som han uppsåtligen eller avoaktsamhet vållar i fråga om materiel som utlämnats till honom för personligtbruk.4.3 riksdagsbehandlingMotionsyrkanden med samma syfte som det nu aktuella prövades i år1986 i samband med behandlingen av proposition 1985/86:9 om disciplinförseelserav krigsmän m.m. Efter begäran av justitieutskottet yttrade sig lagutskottet iärendet. På hemställan av justitieutskottet i betänkandet JuU 1985/86:24avslogs motionerna. Beträffande de närmare skälen för ställningstagandethänvisas till lagutskottets yttrande LU 1985/86:1y.4.4 Utskottets övervägandenSom framhålls i den nu aktuella motionen kan det synas mindre väl förenligtmed allmänna civilrättsliga principer att värnpliktiga inte bär det fullaskadeståndsansvaret för utrustning som utlämnas till dem för personligt brukunder tjänstgöring vid försvarsmakten. Samma synsätt gör sig givetvis gällandeockså i fråga om ansvaret för utrustning som utlämnas till fast anställdpersonal. Utskottet konstaterar emellertid att det inte finns anledning attöverväga någon särskild skadeståndsrättslig reglering för de fast anställdainom försvarsmakten som avviker från vad som gäller för arbetstagare iallmänhet. Inte heller kan en skärpning anses motiverad när det gällervärnpliktigas och andra personalkategoriers ansvar för personskador och förskador på egendom som brukas gemensamt under tjänstgöringen. I motionen harinte heller begärts någon sådan ändring av gällande regler. Med hänsyn härtillställer sig utskottet tvekande till den av motionären föreslagna ordningen. påpekade kan det i och för sig hävdas att en skärpning av devärnpliktigas skadeståndsansvar för personlig utrustning är ägnad att nedbringakostnaderna för materielförluster inom försvaret. En särlagstiftning omvärnpliktigas ansvar i enlighet med motionärens önskemål är emellertid förenadmed såväl praktiska som principiella nackdelar. Det kan sålunda framstå sommindre lämpligt att skilda regler skall gälla för värnpliktiga och fastanställda, inte minst mot bakgrund av att en värnpliktig inte har någonmöjlighet att själv avgöra vilken utrustning han skall ta emot och att hansekonomiska förhållandena skiljer sig från en anställds. Enligt utskottetsmening kan det också upplevas som orättvist att en värnpliktig men inte enanställd blir ersättningsskyldig då utrustning förlorats under likartadeformer. Vidare kan det te sig omotiverat för de värnpliktiga att ansvaret förpersonlig utrustning skulle vara strängare än för den -- oftast betydligtvärdefullare -- egendom som utlämnats för gemensamt bruk. Detta kan på siktmedföra att de värnpliktiga blir mindre benägna att vara aktsamma om dengemensamma materielen. Vid en samlad bedömning av de skäl som kan anföras föroch emot motionsförslaget anser utskottet att nackdelarna med förslaget är såbeaktansvärda att någon ändring inte bör komma till stånd.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L603.5 Verkställighet av domar i skadeståndsmål5.1 Gällande ordningDen som genom ett domstolsavgörande blivit tillerkänd skadestånd och sommisslyckas att på frivillighetens väg få ut tillerkänd ersättning kan sedandomen vunnit laga kraft ansöka om verkställighet hos kronofogdemyndigheten ochpå det sättet få ut skadeståndsbeloppet. Verkställigheten sker i form avutmätning hos den skadeståndsskyldige. Närmare regler härom finns iutsökningsbalken (UB).I utsökningsärenden skall enligt UB statens kostnader för förfarandet hoskronofogdemyndigheten ersättas. Ersättningsskyldigheten vilar på sökanden, menkronofogdemyndigheten skall utan särskild begäran härom ta utförrättningskostnaderna från gäldenären.I vissa fall då brottsoffer inte kan få skadan ersatt genom att den sombegått brottet betalar skadestånd eller genom försäkringsersättning kanersättning utgå av statsmedel enligt bestämmelser i brottsskadelagen(1978:413). Utgår brottsskadeersättning inträder staten intill det utgivnabeloppet i den skadelidandes rätt till skadestånd till den del detta inte haravräknats vid bestämmande av ersättningen.5.2 UtredningsarbeteÅr 1985 uppdrog regeringen åt BRÅ att kartlägga i vilka hänseenden det finnsbehov av stöd och hjälp från samhällets sida åt den som drabbas av brott och ivilka former dessa behov lämpligen kan tillgodoses. Sedan BRÅ avlämnatpromemorian (1986:1) Stöd och hjälp åt brottsoffer -- En probleminventering,fick BRÅ i uppdrag av regeringen att göra en fördjupad undersökning avvissa frågor som tagits upp i promemorian. Resultatet av detta arbeteredovisades i rapporten (1988:1) Brottsoffer. I rapporten föreslås bl.a. attsamhället bör underlätta för brottsoffer att så snabbt som möjligt få utskadestånd som tilldömts dem av domstolarna. Om brottsoffret inte kan förmå denskyldige att betala skadeståndet bör staten medverka till att detta utbetalaseller till att brottsoffret på annat sätt får ekonomisk kompensation. Vidarebör enligt rapporten en förutsättningslös utredning om behovet av en förbättradförmånsrätt för skadestånd övervägas.Regeringen överlämnade tillvåldskommissionen. slutförde sitt arbete genomavlämnande av betänkandet (SOU 1990:92) Våld och brottsoffer. I betänkandetredovisar kommissionen bl.a. vilka åtgärder som redan vidtagits för att hjälpabrottsoffer och pekar ut vad som kan göras . I det sammanhangetnämns BRÅs förslag beträffande utfående av skadestånd och förmånsrätten.Våldskommissionens betänkande övervägs inom regeringskansliet.5.3 MotionsmotiveringI motion 1990/91:L307 av () framhålls att nuvarandeordning när det gäller verkställighet av domar bör ändras i syfte attunderlätta för brottsskadelidande att få ut skadestånd av denskadeståndsskyldige.