bet · GF01SoU5 · 1991-11-14 00:00:00 — Enligt 2 a § hälso- och sjukvårdslagen skall vården sålångt som möjligt utformas och genomföras i samråd medpatienten. Personalen bör tillsammans med patienten utforma ochgenomföra vården. Inom hälso- och sjukvården pågår också arbetemed att utveckla vården och behandlingen av patienterna meddenna klara inriktning. Utskottet ansåg sig kunna förutsätta attdenna positiva utveckling fortsatte och att det sålunda intebehövdes någon åtgärd från sida för att syftet medmotionen skulle tillgodoses. Yrkandet avstyrktes.Förebyggande vårdMotionerI motion 1990/91:So447 av m.fl. (m) begärsett tillkännagivande till regeringen om vikten av förebyggandevård. För att människor skall kunna ta ett ökat ansvar för sinhälsa behövs information om hur man undviker ohälsa och ökadekunskaper om hur man behandlar lindrigare sjukdomstillstånd ochpåskyndar tillfrisknande (yrkande 5). Motiv finns i motionSf267.I motion 1990/91:So446 av m.fl. (c)hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om de förebyggande insatsernas roll isjukvårdsarbetet (yrkande 3). Motionärerna framhåller att ensatsning på förebyggande insatser utgör en viktig strategi föratt motverka de stigande sjukvårdsbehoven. För att kunnagenomföra meningsfulla åtgärder krävs att orsakerna till ohälsaanalyseras.I motion 1990/91:So449 av m.fl. (mp) begärsett tillkännagivande om vad i motionen anförts om att en ökningav förebyggande vård och en satsning på hälsoupplysning bör skei enlighet med motionens syfte (yrkande 1). Motionärernaanför att många av de påverkbara orsakerna till våra sjukdomarfinns i vår livsstil och vår miljö.I motion 1990/91:So443 av samma motionärer begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts omatt hälsofrämjande verksamhet inom vården får utökade resurser(yrkande 4). Motionärerna anser att patientinformation ochpatientinflytande inom vården bör öka. För att minskavårdtrycket bör undervisning i egenvård ges i sjuk- ochhälsovård och via skolor och vårdskolor.Tidigare behandlingI utskottets betänkande 1990/91:SoU4 behandlades fleramotioner om förebyggande vård bl.a. med liknande innehåll som denu aktuella. I betänkandet redovisades utförligt utredningarm.m. samt tidigare utskottsbehandling (s. 28--33) vartillhänvisas. Utskottet gjorde därefter följande bedömning.Utskottet vill inledningsvis framhålla att utskottet heltdelar den grundläggande inställningen i motionerna att detförebyggande arbetet inom hälso- och sjukvården har mycket storbetydelse. Ett effektivt förebyggande arbete bidrar till ettrationellt utnyttjande av hälso- och sjukvårdens resurser. Attohälsa förebyggs innebär även stora mänskliga vinster. Utskottethar också i åtskilliga sammanhang tidigare framhållit attsatsningarna på att förebygga ohälsa måste intensifieras.Den föregående redovisningen visar klart att det på många hålloch på många olika områden pågår ett omfattande arbete för attförbättra folkhälsan. Folkhälsogruppen, ,, Spri m.fl. gör insatser. I vissa fall pågårdet förebyggande arbetet redan för fullt, i andra fall planerasinsatser. Det finns enligt utskottet en stark medvetenhet hosberörda myndigheter och organisationer om nödvändigheten av attsatsa på förebyggande vård.Utskottet såg därför inte skäl till något tillkännagivandetill regeringen av det slag som efterlystes i motioner om deförebyggande insatsernas roll i sjukvårdsarbetet (c) och ökadsatsning på hälsoupplysning (mp). Motionerna avstyrktes iberörda delar. Reservation av (c) och (mp).Riksdagen behandlade en proposition om vissafolkhälsofrågor (prop. 1990/91:175, SoU23, rskr. Bl.a.godkände allmänna riktlinjer för folkhälsopolitiken.Riksdagen beslutade också att ett folkhälsoinstitut skallinrättas från som en självständig myndighetunder regeringen. Dess uppgift skall bl.a. vara att drivahälsofrämjande och sjukdomsförebyggande arbete på nationell nivåi nära samarbete med berörda myndigheter, lokala organ ochfolkrörelser. Institutets huvudinriktning skall vara att nå desärskilt utsatta grupperna i samhället och att minska hälsansojämlika fördelning genom att vidta åtgärder för att förbättraderas situation. Institutet har ett särskilt ansvar för att detförebyggande folkhälsoarbetet bygger på vetenskapligt välförankrat underlag och bör bedriva viss egenforskningsverksamhet.En organisationskommitté för hartillsatts (dir. 1991:77) för det förberedelsearbete som krävsför att inrätta institutet.Enligt ett avlämnat förslag (prop. 1991/92:25, bil. 4)föreslås att tidpunkten för inrättandesenareläggs till den 1 juli 1992.Invandrare och hälso- och sjukvårdMotionerI motion 1990/91:So428 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad i motionenanförs om särskilda insatser kring hälsa och hälsoupplysning förinvandrare (yrkande 7). Motionärerna pekar på attinvandrarnas inställning till ohälsa, sex- och samlevnadsfrågorm.m. skiljer sig från vår egen, vilket man måste hai åtanke när man utformar och genomför olikahälsoupplysningsaktiviteter. Vidare kan en del invandrare varkenskriva eller läsa och kan därför inte tillgodogöra sig skriftliginformation.I motion 1990/91:So483 av samma motionärer begärs etttillkännagivande till regeringen om utbildning om olikainvandrargruppers kulturer (yrkande 2). Motionärerna anföratt läkare som skall tjänstgöra vid kliniker eller vårdcentralermed patienter med invandrarbakgrund bör få möjlighet tillutbildning om de aktuella invandrargruppernas kulturer, syn påhälsa och förväntningar på hälso- och sjukvård.I motion 1990/91:So427 av m.fl. (m) begärsett tillkännagivande till regeringen om invandrarkvinnornassituation. Motionärerna anför att det har visat sig att mångainvandrarkvinnor besitter god utbildning på vårdområdet, och detkan inte nog betonas hur viktigt det är att deras yrkeskunskapersnabbt tas till vara av det svenska samhället. Vidare framhållsi motionen att det bör vara en rättighet för de kvinnor som såönskar att begära en undersökning hos en kvinnlig gynekolog. (Motiv till motionen finns i Sf617. )behandlingUtskottet har tidigare behandlat frågan om invandrarkvinnorsrätt till kvinnlig gynekolog. I betänkandet 1990/91:SoU6 (s.38 f.) då utskottet senast behandlade frågan, pekade utskottetpå att i allmänna råd (1988:8) om Hälsovård förflyktingar och asylsökande behandlar gynekologiskaundersökningar under ett särskilt avsnitt. Utskottet pekadevidare på vad som sagts i betänkandet 1988/89:SoU15 (s. 28),nämligen att det i första hand är en fråga försjukvårdshuvudmännen, men att sjukvårdshuvudmännen borde ägnasärskild uppmärksamhet åt frågan. Utskottet framhöll attinvandrarkvinnor, liksom andra kvinnor som anlitar sjukvården,så långt möjligt bör få välja läkare. Utskottet ansåg att någotinitiativ från sida inte behövdes.Utskottet har också beträffande vårdutbildade invandraresmedverkan i vården framhållit betydelsen av detta i betänkandet1990/91:SoU4 (s. 88 och s. 90). Utskottet redovisadevidtagna och planerade åtgärder samt framhöll betydelsen av attdetta arbete fortsatte och intensifierades. Ett motionsyrkande(fp) med begäran om ett tillkännagivande omfortbildningsinsatser för flyktingar med utländska vårdexaminaavstyrktes.Insatser mot olika sjukdomarReumatiska sjukdomarMotionerI motion 1990/91:So460 av och (båda s) begärs tillkännagivanden till regeringen omnationell uppföljning av samnordiskt beslutade insatserbeträffande . Motionärerna anför att vid sin 37:e session antog en rekommendationtill att genomföra ett nordisktreumatikerår 1992 och en plan för förstärkta insatser i Nordenmot reumatiska sjukdomar. I social- och miljöutskottetsbetänkande över ministerrådsförslaget om nordiskt reumatikerår1992 hemställs dels att 1993 i stället utses till reumatikerår,dels att de nordiska ländernas regeringar rekommenderas attställa tillräckliga medel till förfogande.I motion 1990/91:So531 av m.fl. (fp)begärs tillkännagivanden till regeringen om attförutsättningarna för en organisation med reumatologkonsulterinom primärvården bör utredas (yrkande 8). Primärvården harenligt motionärerna svårigheter att ta hand om alla som sökerför reumatiska besvär. Det skulle därför behövasreumatologkonsulter för sjukvårdsområdets vårdcentraler.I motion 1990/91:So513 av och (båda fp) hemställs att ger regeringen tillkänna att köerna till reumatologenheterna måste kortas(yrkande 1). Vidare bör en större flexibilitet ivårdstrukturer leda fram till slussning mot ett mera öppetrehabiliteringsled. Det är mycket svårt för den enskildeatt få för sin sjukdom anpassad vård i utlandet -- vårdplatsersom vanligen är billigare än i . Inom landet finnsspeciella rehabiliteringssjukhus i och i Spenshult medplatser som är för få för att täcka efterfrågan. I motionenbegärs också tillkännagivande till regeringen om utökademöjligheter till vård utomlands (yrkande 2). Slutligen yrkasi motionen att möjlighet till medicinsk rehabilitering börfinnas hos varje sjukvårdshuvudman (yrkande 3).I motion 1990/91:So488 av ()begärs ett tillkännagivande till regeringen om behovet avförbättrad vård av barn med reumatiska sjukdomar. I motionenanförs att det behövs ett nationellt centrum förbarnreumatologi.Tidigare behandling m.m.Utskottet har i flera betänkanden behandlatmotioner med anknytning till reumatiska sjukdomar.Utskottet behandlade i betänkandet 1988/89:SoU2 ettflertal motioner som berörde olika muskel- och skelettsjukdomar,bl.a. vissa reumatiska sjukdomar. Utskottet inhämtade yttrandenöver motionerna från bl.a. , Landstingsförbundetoch Svenska läkaresällskapet.Utskottet konstaterade för sin del att patienter med långvarigvärk från muskler och mjukdelar utgör en mycket stor grupp blandde långtidssjukskrivna, enligt 10--20 %.Utskottet konstaterade vidare att remissinstanserna understöttmotionernas krav på bättre kunskaper om sjukdomarnas omfattningoch analys av resursbehov och även att forskning är angelägen.Det noterades att förbättrade diagnos- och behandlingsresurserbedömts vara viktiga.Utskottet delade uppfattningen att det är angeläget attresurser satsas för att öka kunskaperna om primär fibromyalgioch andra skelett- och muskelsjukdomar, eftersom dessasjukdomstillstånd i många fall leder till ett svårt lidande förmånga människor och också medför stora kostnader för samhället.Utskottet erinrade om att sjukdomarna i rörelseorganen ocksåuppmärksammats som ett angeläget medicinskt område under arbetetmed riktlinjer för hälso- och sjukvården inför 90-talet.Utskottet hänvisade sedan till det arbete som inletts avsocialstyrelsen när det gäller förebyggande insatser motsjukdomar i rörelseorganen.I betänkandet 1989/90:SoU10 behandlade utskottet bl.a. enmotion om reumatikernas situation. Utskottet uttalade att storuppmärksamhet bör ägnas de reumatiska sjukdomarna.I betänkandet 1990/91:SoU4 (s. 73) uttalades att utskottetvid flera tillfällen har framhållit vikten av bådeförebyggande arbete och en god vård för dem som drabbas avreumatiska sjukdomar.Såvitt gällde yrkanden om reumatologkonsulter inomprimärvården och en ytterligare enhet i barnreumatologi ansågutskottet att frågan hur vården för olika sjukdomar skallorganiseras är en fråga för huvudmännen inom hälso- ochsjukvården och inte för . Motionerna därom avstyrktes(reservation fp).Från uppges att det inte finns något reelltunderlag för att bedöma kösituationen för människor medreumatiska symtom.I en nyligen avlämnad redogörelse till (redog.1991/92:4) från svenska delegation anfördesföljande angående finansiering av det nordiska reumatikeråret(s. 47)rekommenderar de nordiska ländernas regeringaratt ställa tillräckliga medel till förfogande för att pånationellt plan säkerställa genomförandet av det nordiskareumatikeråret.Social- och miljöutskottet framhöll att man genom ettnordiskt reumatikerår kunde lyfta fram den reumatologiskaforskningen, då det fanns stort kunskapsbehov angåendeorsakssamband, förbättrade behandlingsmetoder m.m. skulle en nationell delfinansiering komma att blinödvändig. Detta liksom behovet av utförliga nationellaförberedelser talade för att man skulle uppskjuta genomförandetav reumatikeråret till 1993.EpilepsiMotionerI motion 1990/91:So531 av m.fl. (fp)begärs att regeringen ger i uppdrag att geförslag till den framtida epilepsivården (yrkande 7). Imotionen anförs att ca 100 000 människor i lider avepilepsi av olika svårighetsgrad. Av dessa borde ett stort antalkunna beredas en bättre hjälp och förbättrad medicinsk ellerkirurgisk behandling.I motion 1990/91:So403 av och (bådas) begärs ett tillkännagivande till regeringen om behovet avåtgärder för ökad säkerhet och trygghet för personer medepilepsi. I motionen pekas på den sociala sidan avepilepsivården. Allmänna problem är skador vid anfall, socialisolering, problem med transporter och eget boende.I motion 1990/91:So482 av m.fl. (s) hemställsatt hos regeringen tillkännager att det krävssärskilda resurser för att på ett adekvat sätt ta hand om barnmed epilepsi (yrkande 2). Förslag har framförts om bildandeav en överregional specialistgrupp med särskilt ansvar för dessabarn.I motionen begärs vidare ett tillkännagivande till regeringenbeträffande behov av inköp av en magnetencefalograf tillKarolinska sjukhuset (yrkande 1). Enligt motionärerna är detnödvändigt med en statlig ekonomisk medverkan vid inköpeteftersom kostnaden har angetts till ca 17 milj.kr.Magnetencefalografen är en apparat som gör att man kanlokalisera epilepsicentrum med mycket stor precision. Dettamöjliggör i sin tur ett alternativ till den konventionellaoperationsmetoden på så sätt att operationen kan genomföras meds.k. strålkniv, utan narkos och oblodigt.Tidigare behandling m.m.Utskottet behandlade i betänkandet 1990/91:SoU4 (s.78--80) flera motioner om epilepsivården. Utskottet konstateradeatt inom såväl som statens beredning förutvärdering av medicinsk metodik (SBU) pågick utredningsarbete isyfte att förbättra vården för människor som drabbats avepilepsi. Utskottet förutsatte att pågående utredningsarbeteskulle komma att leda till förbättringar av epilepsivården ochatt något uttalande från inte behövdes. Motionernaavstyrktes.SBU har kommit med en rapport om epilepsikirurgi(preliminär upplaga ). Också har publicerat en översikt(kunskapssammanställning) i samma ämne. Socialstyrelsenräknar enligt uppgift med att dess rapport om epilepsivårdenkommer senare i höst.SmärtbehandlingMotionI motion 1990/91:So439 av m.fl. (mp)hemställs att hos regeringen begär att socialstyrelsenpåverkar landstingen så att dessa inrättar smärtkliniker i varjelandsting samt att personalen får den utbildning ochvidareutbildning som denna verksamhet kräver.Tidigare behandlingUtskottet behandlade i betänkandet 1988/89:SoU15 fleramotionsyrkanden om behandling mot smärta. I betänkandethänvisades bl.a. till kungörelse ommedikamentell smärtbehandling i terminal vård (SOSFS (M)1979:21) och allmänna råd om smärtbehandling ilivets slutskede (Allmänna råd 1989:1). Råden tar upp olikafaktorer bakom smärtupplevelser och olika behandlingsmetoder.Råden är emellertid inte avsedda endast vid vård i livetsslutskede. De allmänna råden anses kunna äga giltighet även imånga fall av smärttillstånd som drabbar människor med godlivsprognos. Det hänvisades också till av och läkaresällskap anordnadeefterutbildningskurser om smärta och smärtbehandling och en avSvenska läkaresällskapet och Spri utgiven dokumentation frånsådan efterutbildning (219).Utskottet anförde vidare i betänkandet (s. 34):Utskottet kan inledningsvis konstatera att motionärerna tarupp ett mycket viktigt område, nämligen den stora betydelsen avatt människor med svåra smärtor kan få en effektiv behandling.I en väl utbyggd sjukvård skall patienten kunna kräva godsmärtbehandling som ett led i god omvårdnad och adekvatmedicinsk behandling. Att så många människor inte får hjälp motsvåra smärtor har många orsaker. Emellertid är förutsättningarnaför behandling av smärta bättre . är det betydelsefullt att forskningen omsmärtbehandling kan utvecklas och vårdpersonalen stimuleras tillstörre kunskap om smärta och smärtbehandling.All smärtbehandling är ett samarbete mellan patient ochsjukvårdspersonal, där patientens upplevelser är basen. Varjevårdform har sina problem och sina möjligheter till lösningar.Det är viktigt att åstadkomma ett gott samarbete mellanprimäransvarig läkare, vårdlag och läkare, sjuksköterska ochannan personal med specialkunskap i smärtlindring. Patientensanhöriga får inte heller glömmas bort i sammanhanget. Det skeren snabb utveckling när det gäller smärtbehandling, enutveckling som bör stödjas med bl.a. resurser för utvärdering.Vidareutbildning och handledning spelar en mycket viktig roll.Utskottet delar uppfattningen i de aktuella motionerna attvårdpersonalen såväl i sin grund- som fort- och vidareutbildningmåste få ökade kunskaper om smärtbehandlingens möjligheter. Detär enligt utskottet också angeläget att tar sittansvar för kunskapsutveckling och kunskapsförmedling på området.Ett viktigt initiativ för att öka kunskaperna om smärtbehandlinghar redan tagits av Spri och genomanordnandet av den tidigare nämndaefterutbildningskursen om smärta och smärtbehandling.Vad utskottet anfört beslutade sedermera att som sinmening ge regeringen till känna (rskr. 1988/89:213).Utskottet anförde vidare:När det gäller frågan om hur smärtbehandlingsarbetet börorganiseras har utskottet ovan framhållit vikten av ett gottsamarbete mellan olika medicinska specialiteter och mellan olikapersonalkategorier inom vården för att behandlingen mot smärtaskall kunna förbättras. Som också framgått tidigare finns påolika håll i landet särskilda smärtvårdsgrupper, smärtklinikereller polikliniska smärtmottagningar. Utskottet vill understrykaatt erfarenheterna från sådana verksamheter måste tas till varai vårdarbetet och i utvecklingen av metoder för behandling motsmärta. Hur detta arbete skall byggas upp i de enskildalandstingen måste emellertid enligt utskottets bedömning iförsta hand vara en fråga för sjukvårdshuvudmännen själva.Utskottet var därför inte berett att ställa sig bakommotionskrav om att det i varje landstingsområde skall inrättassärskilda kliniker eller enheter för smärtbehandling. Deaktuella motionsyrkandena avstyrktes.Regeringen har därefter, genom beslut den 15 februari1990, uppdragit åt att i lämpligt sammanhangbeakta vad anfört samt att senast den 31 mars 1991till regeringen rapportera vilka åtgärder som vidtagits medanledning av uppdraget.Socialstyrelsen har i samband med sin redovisning avuppdraget om kvinnors hälsa m.m. (se nedan) även redovisat vadsom görs i utbildningshänseende för att öka kunskapen omsmärtbehandlingens möjligheter. Styrelsen anför att allmänna rådom smärtbehandling (1989:1) brukar användas vid utbildning avledningspersonal. Styrelsen har vidare deltagit iläroplansarbete inom i samband med reformeringav gymnasieskolan. I den läroplan för försöksverksamhet med dentreåriga omvårdnadslinjen i gymnasieskolan som utarbetas ochsom utbildar för verksamhet inom sjukhus och kommunalhemtjänst kommer styrelsen att arbeta för att kunskap omsmärta och smärtbehandling beaktas.Ortopedisk medicinMotionerI motion 1990/91:So524 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen omförbättrad läkarutbildning inom området ortopedisk medicin(yrkande 2). Motionären anför att det med tanke på den storaefterfrågan på ryggbehandlingar är av allra största vikt attforskningen inriktas även på området ortopedisk medicin. Deträcker emellertid inte med enbart forskning. En utveckling avläkarutbildningen på området skulle bidra till en störreförståelse för och en mer nyanserad debatt om alternativabehandlingsmetoder.I motion 1990/91:So413 av och (båda mp) hemställs att beslutar delsatt utbildningstjänster i ortopedisk medicin skall inrättas(yrkande 1), dels att en statlig vidareutbildning försjukgymnaster i ortopedisk medicin skall inrättas (yrkande3). I motionen begärs också ett tillkännagivande tillregeringen om att läkare med utbildning i ortopedisk medicinskall få specialistkompetens (yrkande 2).Tidigare behandlingRegeringen lade genom proposition 1988/89:138 fram förslagtill nya riktlinjer för läkarnas specialiseringstjänstgöring.Riksdagen godkände i princip de föreslagnariktlinjerna (1989/90:SoU9 och rskr. I samband medbehandlingen av förslaget till nya riktlinjer uttalade sigutskottet också om motionsyrkanden om den ortopediska medicinensställning (1989/90:SoU9). Motionerna avstyrktes med motiveringenatt det inte bör ankomma på att göra något uttalandeom vilka de medicinska specialiteterna bör vara (reservationmp).Regeringen har genom förordningen 1991:1325 fastställt despecialiteter inom vilka specialistkompetens kan erhållasfr.o.m. Ortopedisk medicin är inte enspecialitet.WhiplashMotionI motion 1990/91:So494 av och (båda fp) begärs tillkännagivanden till regeringen omförstärkta forskningsinsatser (yrkande 1), stödjandeåtgärder på handikappsidan (yrkande 2) samt fördjupadinformation (yrkande 3). Samtliga yrkanden rör skador avwhiplash-karaktär eller s.k. pisksnärtskador. Dessa skador kanuppstå vid en kollision av något slag då en snabb pendelliknanderörelse uppkommer och huvudet kastas antingen bakåt eller åtsidan. Följden blir skador i mjukdelarna och ledbanden mellankotorna, liksom i celler och nerver. Ofta är skadorna intesynbara. Många av dem som drabbas kan få en livslång smärta.Tidigare behandlingUtskottet behandlade i betänkandet 1989/90:SoU19 ettmotionsyrkande om forskning om skador av whiplash-karaktär.Utskottet konstaterade att den form av trafikskada som kallaswhiplash drabbar många människor, att forskning om whiplashbedrivs vid och vid Åre sjukhus samt att detvid i bedrivs försökmed att lindra den värk som drabbar whiplash-skadade. Utskottetuttalade att det såg positivt på forskning om whiplash-skadormen ansåg inte att bör prioritera mellan olikaforskningsprojekt utan att detta bör göras av deanslagsbeviljande myndigheterna. Motionen avslogs.Även i betänkandet 1990/91:SoU4 behandlades ettmotionsyrkande med anknytning till behovet av vård ochefterbehandling vid skador av whiplash-karaktär. Yrkandetavslogs.HörselvårdMotionerI motion 1990/91:So462 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om resurs- ochorganisationsproblem inom hörselvården. Motionären pekar på delånga väntetiderna som i första hand drabbar äldre hörselskadadeeftersom barn och yrkesverksamma personer ges förtur. Dettafaktum kan för många äldre få förödande konsekvenser bådepsykiskt och socialt.I motion 1990/91:So481 av () begärs ettliknande tillkännagivande.I motion 1990/91:So273 av () begärs etttillkännagivande till regeringen om inrättande av obligatoriskhörselkontroll . Motionären anför att denvanligaste hörselskadan är av åldersbetingad art som oftadebuterar i 60--65-årsåldern. Även en del skador som orsakats avbuller debuterar i den åldern.I motion 1990/91:So480 av () begärs ettliknande tillkännagivande.Tidigare behandlingI sitt betänkande 1990/91:SoU4 (s. 83) behandladeutskottet en motion om hörselskador. Utskottet deladeinställningen i motionen att hörselskador bör förebyggas ochatt hörselskadade skall kunna beredas god vård men konstateradeatt det inte ankom på att pröva vilka åtgärder sombehövs för att hörselskador skall kunna förebyggas och vilkaåtgärder som behövs på vårdområdet.Landstingsförbundet har gjort en enkät omkösituationen inom hörselvården, i synnerhet vad gällerväntetider för att få hörapparat utprovad. Väntetiderna varierarfrån ingen väntan alls till drygt två och ett halvt år.Väntetiden som avses är endast tiden från det beslut fattas attpatienten skall ha hörapparat och fram till första besöket förutprovning av hörapparat.