prot · GE093 · 1990-10-03 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:3Onsdagen den 3 oktoberKl. 10.001 § Meddelande om information frånregeringen m.m.Anf. 1 TALMANNEN:Välkomna till det nya förstapartiledardebatt som äger rum med anledning avregeringsförklaringen som avgavs i går. Innan vibörjar debatten vill jag meddela att statsrådet på regeringens informationsstund kommer att lämnainformation om katastrofinsatser och långsiktigtbiståndssamarbete med Namibia.2 § Partiledardebatt med anledning avregeringsförklaringenAnf. 2 ():Herr talman! började alla Tysklandsklockor att ringa. Från Ru gen uppe i norr tillZugspitze nere i söder, från Oder i öster till väster. De ringde in en enighet som symboliserarett enande i frihet, inte bara för , utan förEuropa i dess helhet. Och vid dennatidpunkt samlas det enade valdaföreträdare till den nya tyskariksdagens första högtidliga sammanträde.Tysklands delning har varit delning.Muren delade förvisso främst , men dendelade också en hel världsdel. Muren och den statutan vilken denna mur inte hade varit möjligkrossade individers möjligheter och människorsdrömmar under nästan ett halvt århundrade.Det förefaller ibland i debatten som om mankänner litet nostalgi över det gamla DDR och gärnagråter litet med den fallna DDR-regimen. Låt migsäga att jag själv inte kan känna annat än glädjeöver att en stat som aldrig var annat än konstlad nuförsvinner från karta. Men framför alltkänner jag en intensiv glädje över alla de nyamöjligheter som öppnas. Jag tror att 90-taletkommer att innebära ett nytt tyskt under när detgäller välfärd, välstånd och ekonomisk utveckling.Jag vet att genom det som har inträffat beredsvägen för ett både fördjupat och utvidgatsamarbete på samhällslivets alla områden mellanEuropas demokratier. Det blir ett medborgarnasEuropa -- ett möjligheternas och mångfaldensEuropa -- som växer fram. Och i detta Europaär det en självklarhet att måste vara medhelt och fullt.Utvecklingen i går rasande snabbtframåt. Inte någon som haft möjlighet att under detsenaste året och månaderna röra sig i detta nyasamarbetets kan undgå att se hur vårtSverige har halkat efter, hur vi kommit på sidan avoch hur vi håller på att marginaliseras. Så är det,och den sanningen måste vi vara medvetna om.Men så borde det faktiskt inte vara, och så behöverdet inte vara . Det är därför vi så snabbtsom möjligt bör vara redo att söka fulltmedlemskap i . Jag har själv sagt att detta börske , eftervalet. Den bedömningen har fått stödockså från företrädare för . Jag tror inteatt har råd att stå och vänta och säga ''vi får se, vi kan inte bestämma ossnu''. Det är bra, statsministern, attsocialdemokraternas officiella linje iEuropapolitiken nu har gått från rött till gult, frånnej till vänta. Något som verkligen skulle behövasär att Europapolitiken slår om till grönt och att visänder signalen om att vi vill vara med och skallvara med.Herr talman! Gårdagens regeringsförklaring vartom, gränsande till uppgivenhet. Det gäller inteminst den ekonomiska politiken. Jag undrar iblandom regeringen i dess helhet har klart för sig vartdess politik har fört när det gällerekonomin. Länge matades vi med tal om denframgångsrika tredje vägens ekonomiska politik.Den skulle ge oss både låg inflation och lågarbetslöshet, och fortfarande talar statsministernsom om detta i allt väsentligt lyckades under 1980-talet.Men sanningen är ju att det förhåller sig tvärtom.Det centrala elementet i denna politik -- att hållapris- och kostnadsstegringarna ner -- harmisslyckats och misslyckats rejält. är Sverigeett höginflationsland i ett som i alltväsentligt har fått inflationen under kontroll. Löneroch priser galopperar i väg i . Vi känner allaav hur dyrt allting har blivit, och ekonomer varnarsamstämmigt för den allvarliga kostnadskris som nukommer.Vi skall inte blunda för vad en kostnadskrisinnebär. En sådan slår alltid hårt motsysselsättningen. Misslyckasinflationsbekämpningen kommer misslyckandetmed sysselsättningen aldrig långt efter. Det ärtyvärr alldeles ofrånkomligt.Jag försökte i avslutningsdebatten innan viskildes att något intressera statsministern för dessasysselsättningspolitiska perspektiv. Det gick kanskeinte alldeles bra. När jag lyssnade tillregeringsförklaringen i går fick jag inte heller någotintryck av att regeringen inser allvaret i det som nuhåller på att inträffa. Det sägs iregeringsförklaringen att om arbetslösheten ökarstår regeringen redo med åtgärder. Men detta ''om''är ju ingenting annat än rent illusionsmakeri! Allavet att arbetslösheten kommer att öka, och att denkommer att öka rejält . Varslen harju duggat tätt . Vi hari en industrisektor som redan var för liten förlorat25 000 industrijobb under första delen av detta år.Det är ofta de svagaste delarna av landet somdrabbas först och hårdast, och vi vet att nedgångeninom industrin kommer att ta fart. Siffrorna förindustriinvesteringar tyder på ett ras på omkring15--under 1991.Även den offentliga sektorn, som tidigare kundesuga upp mycket av detta ,står nu inför den ekonomiska krisen. sade att detrodde att 50 000 jobb skulle försvinna frånkommunsektorn . Låt osssåledes vara alldeles på det klara med vad vi stårinför: under de närmaste årenkommer arbetslösheten att öka.Jag tror tyvärr att det ligger mycket i de prognosersom förutspår att denna ökning avarbetslösheten kan komma att gå upp till fyra femprocentenheter öppen arbetslöshet och att vidärmed kommer att få en sysselsättningskris som ärlängre och djupare än vad vi någonsin har upplevt imodern tid. Denna djupa och långvarigasysselsättningskris är det oundvikliga resultatet avmisslyckandet för den tredje vägens ekonomiskapolitik. Det är socialdemokraternas misslyckandemed att få kostnadsutvecklingen under kontrollsom för landet in i en kris för sysselsättningen.Detta är ett stort misslyckande försocialdemokratin när det gäller en av dess allramest centrala uppgifter i svensk politik.När finansminister framträdde somnågot av gästföreläsare på den socialdemokratiskapartikongressen sade han att ''så här kan det inte fåfortsätta''. Nej, så här kan det verkligen inte fåfortsätta!Men så här har det ju fortsatt år under herrLarssons företrädare, , som ocksåpratade åtskilligt -- men det fortsatte. Så här har detfortsatt också under herrLarsson. Att döma av regeringsförklaringenkommer det ett bra tag till att fortsätta så som detinte får fortsätta .Det dokument som Rehnbergkommissionenpresenterade är en iskall beskrivning aven hård verklighet för ekonomi. Det sägs idokument mycket tydligt att detta är en''hemmalagad'' kris, som har sin grund imisslyckandet med inflationsbekämpningen under1980-talet.I början av detta år sade regeringen i finansplanenatt vi står vid en kritisk punkt. Man sade att om viinte klarade av detta inom den allra närmaste tidenså skulle krisen vara oundviklig och arbetslöshetenskulle komma att bli hög. Det enda vi har sett avåtgärder för att klara av detta är egentligen enmomshöjning och att regeringen gick tillbaka ifråga om ett antal förfelade och förhastadevallöften. Men av detta blir det ingen ekonomiskpolitik värd namnet, en ekonomisk politik som gördet möjligt att lösa den kris som kommer.Det blev inget brott i kostnadsutvecklingen. 1990blev ännu ett i den långa raden av förlorade år.Därmed är det alldeles klart: socialdemokratinadministrerar en sönderfallande svenskekonomi. Det sade regeringen visserligen att denaldrig skulle göra. Jag vet inte riktigt om det var ettlöfte, ett mål eller någonting som var oåterkalleligtnär det sades. Men detta är i alla fall nu ett faktum;så är det. Socialdemokraterna administrerar ensönderfallande ekonomi.Så gott som alla kurvor pekar åt fel håll.Underskottet gentemot utlandet ökar mycketsnabbt. Räntorna pressas upp. Vi har räntor somligger en bra bit högre än det övriga . Dettager oss höga boendekostnader, och det driverinvesteringarna ytterligare ut ur landet. Tillväxtenhar praktiskt taget upphört. Vi var tidigare ettlågtillväxtland, och vi håller nu på att bli ettnolltillväxtland.Är det någonting som hotar välfärden -- inte minstpensionerna i ATP-systemet framöver -- så är detjust det faktum att tillväxten sinar och håller på attupphöra. Kostnaderna ökar mycket snabbt. Ochdessutom spär man på med skatteökningar -- ny vedpå inflationsbrasan. Denna brasa, med all den vedden har fått genom socialdemokraternas politikunder dessa år, kommer inte att bli så lätt att släcka.Det finns inga lätta vägar ut ur denna kris. Det gårinte att reglera, att subventionera eller attdevalvera bort den. Det går enligt min mening baraatt se till att vi får en vändning ut ur krisen genomatt föra en ekonomisk politik som bryter med den vihar fört hitintills, en ekonomisk politik som skapartrovärdighet i ett längre perspektiv.Det handlar då om att sänka skattetrycket. Det ären nödvändighet förr eller senare -- ju förr destobättre. Det handlar om att få till stånd entrovärdighet i Europapolitiken. Detta är ennödvändighet. Det handlar om att avvisa olikasocialistiska planer som cirkulerar i debatten.Det handlar om att också kunna bryta nerpyramiderna, monopolen, i de offentligavälfärdssystemen. Det handlar om att kunnadämpa den offentliga kostnadsutvecklingen, ochdet handlar inte minst om att ge enrealistisk energipolitik.Om detta senare skulle mycket kunna sägas. Jaghar förstått att en mera selekt krets i särskildasammanhang skall få ägna sig åt den saken. Av denutlovade energipolitiska propositionen tillriksdagen har vi inte sett så mycket.Det vi har sett i dennafråga är hur ett politiskt parti, några av dess mestprominenta företrädare, har förtidsavvecklat sinpolitiska moral. Efter de turer jag har sett prov påi TV har jag mycketsvårt att förstå hur vissa personer fortfarande kanse ärliga människor rakt i ögonen när de uttalar sigom vad de tycker och tänker i denna fråga.Socialdemokraterna lade fast en politik omförtidsavveckling 1995--1996. Denna politik varfelaktig och farlig när den lades fast, och jag vet inteom socialdemokraterna någonsin hade för avsiktatt genomföra den. gör de en vändning ochsäger att de genom nya överenskommelser skallskapa trovärdighet för en ny politik. Efter det somhar hänt tror jag att de kan säga i stort sett vad devill -- det är inte många som kommer att tro på demi alla fall. Som socialdemokraterna har svängt ochslirat i energipolitiken --men speciellt under de senaste två tre åren -- finnsdet tyvärr ingen större anledning att sätta någontilltro till det de säger, förutom möjligen det somligger i den alldeles omedelbara framtiden.I detta ligger också något av kvintessensen av ettpolitiskt misslyckande för denna regering, ettmisslyckande som är större än så. Regeringen harförbrukat möjligheter vad gäller ekonomin, vadgäller Europapolitiken och vad gällerenergipolitiken. Regeringen har t.o.m. förbrukatstora delar av det politiska och det svenska språket.Löften betyder numera ingenting; de har blivitnärmast någonting man skrattar åt i svensk politik.Beslut betyder nästan heller ingenting. De ärnämligen bara oåterkalleliga när de fattas. Ordstaplas på ord, men orden förlorar alltmer sinmening. I gårdagens regeringsförklaring var en avde stora nyheterna att namnet på skolöverstyrelsenskall bytas till ''''.Så formas en politik som fortfarande tror attorden -- de ord man har devalverat -- har någonbetydelse. Så här, herr talman, kan det inte fåfortsätta.Anf. 3 ():Herr talman! Låt mig först av allt instämma i detsom sade om . Jag har intemycket att tillägga; jag tyckte att han formuleradesig väl på den punkten. Att vi skulle fåuppleva ett enat anade vi väl -- om vi intehade gjort det förr -- när föll . Att det skulle gå så fort som dethar gjort tror jag inte någon vågade tro ens då.Det nya kommer naturligtvis att betydamycket för , påverka oss på olika sätt. Mendet har också redan haft en mycket påtaglig effektpå den svenska debatten. ochTysklands enande har enligt min mening betytt merän någonting annat för att påverka Europadebatteni . Successivt och en aning motsträvigt harsocialdemokraterna kommit fram tillatt det nu är önskvärt att blir fullvärdigmedlem i EG. Jag läste tal på densocialdemokratiska partikongressen och tyckte attdet var glädjande positivt i de avsnitt som berördeEuropa.Tysklands enande kommer också att betyda mycketför den svenska miljön. Man kanske t.o.m. skullekunna gå så långt som att säga att ingen åtgärd avmiljöpolitisk karaktär är viktigare än Tysklandsenande. Det forna svarar nämligen fören mycket stor del av de försurande utsläpp somfaller ned över och försurar svenska skogaroch svenska sjöar. Kärnkraftverket i ärlångt farligare och innebär en långt större risk förSverige än någon av de svenska reaktorerna.Det är oklart om det i har funnits envilja att åtgärda dessa problem. Även om viljan harfunnits, har inte förmågan och resurserna funnits.Kommunismen har utarmat de östeuropeiskafolken, och utvecklingen där visar hur fel det är attställa demokrati, marknadsekonomi och välfärdmot miljön. Allt detta är tvärtom en förutsättningför en radikal miljöpolitik, och i och med Tysklandsenande finns det hopp för en radikal miljöpolitikockså i det forna Östtyskland.Herr talman! Det finns i den svenska ekonomin förnärvarande en hel del krissymptom. Krisen iMellersta Östern är förvisso en bidragande faktor,men det är inte den avgörande orsaken. Viktigareär att svårigheterna är hemmagjorda. Det är densvenska pris- och löneutvecklingen under hela1980-talet som ligger bakom den situation som vi nubefinner oss i.Regeringen har ett mycket stort ansvar för detta:felbedömningen då ekonomin borde hastramats åt, överhettningen som man tillät fortgåalldeles för länge, den alltför glättade bilden somgavs 1988 då man ställde ut löftenom reformer som inte behövde finansieras,försummelsen att ta itu med de mångastrukturproblemen -- skatterna, offentlig sektoroch utbildningssystemet. På några områden haråtgärder vidtagits, men alldeles . Inte minsthar regeringen haft en övertro på inkomstpolitik,att det skulle gå att övertala arbetsmarknadensparter att träffa avtal på en låg nivå och på det sättethålla tillbaka lönekostnadsökningarna. Allt dettakan vi beklaga, men det är för sent att ändra på det.Nu måste vi blicka framåt och se till vilkenekonomisk politik som skall föras från nu ochframåt, givet att situationen är som den är.Herr talman! Jag tycker att det har skett entillnyktring i regeringens ekonomiska politik. Detär alltför sent men naturligtvis ändå mycketvälkommet. Skattereformen är det viktigasteuttrycket för detta och den ekonomiskpolitiskauppgörelsen är ett annat. Den senare hållerfortfarande bra. Det finns ingen anledning att läggaom politiken i en mer expansiv riktning. AllanLarssons klarspråk i olika sammanhang, inte minstpå den socialdemokratiska partikonkgressen, ärvälgörande. Det tycks, herr talman, som om denmannen har en ganska välprogrammerad hjärnaoch det är inte utan att man känner en viss avund.Valrörelsen kommer att vara avgörande.Skattereformen i förening med den dämpning somnu sker av den svenska ekonomin innebär att vi haren engångschans att växla ner i löneökningstakten iSverige från en orealistiskt och orimligt hög nivå tillnågonting mer i takt med de länder som vi skallkonkurrera med.Jag såg på Rapport i TV där manredovisade en sifo-undersökning i vilken manfrågat människor om de var beredda att avstå frånlöneökningar . Det var mindre än hälftensom sade ja. Men när man tillade: ``Är du bereddatt avstå löneökningar om andra gör det?'' var detmer än två tredjedelar som svarade ja.Jag tycker att detta visar att det är värdefullt meden samordning av löneavtalen om manskall klara nedväxlingen. Jag vill därför gärna gemitt stöd till de vädjanden som regeringen har gjorttill arbetsmarknadens parter om att utnyttja BertilRehnbergs så att vi fårlägre löneökningar nästa år.Regeringen bör alltså enligt min uppfattning liggastill i stabiliseringspolitiken. Men detta hindrar inteatt det är viktigt att ge andra signaler om t.ex.energin och den offentliga sektorn. När det gällerenergipolitiken är detta naturligtvis allra viktigastför den eltunga industrin. Men det är inget tvivelom att det betyder oerhört mycket för humöretöver huvud taget inom det svenska näringslivet.Ett första steg mot en rimligare energipolitik har nutagits i och med att målet att avstängakärnkraftsreaktorer har givits upp.Detta har skapat utrymme för samtal med bl.a.folkpartiet. Vi får se vad de samtalen kan leda framtill. Det är naturligtvis inte nu läge att skapa någraytterligare låsningar, men låt mig ändå redovisanågra av utgångspunkter inför deförestående samtalen.En utgångspunkt är att vi inte nu skall binda oss förnågra nya årtal. Då skulle vi snart vara tillbaka iprecis samma situation som . En annan är att detär viktigt med åtgärder för att stimulera utvecklingav alternativen. Men det är också viktigt att dessapå några områden, framför allt när det gällerbioenergin, föregås av en ordentligprobleminventering så att vi inte bara öser uthundratals miljoner utan att få någonting tillbaka.Det är angeläget att använda 90-talet tillfördjupade studier av långsiktiga energisystem inkl.den utveckling som pågår internationellt.Sverige kan vara en del av enEuropamarknad på elområdet.Det är också viktigt att analysera de möjligamålkonflikter som kan finnas inte bara iperspektivet utan även iett mycket längre perspektiv fram till år 2010.Ett annat område på vilket det behövs tydligasignaler från regeringen är den offentliga sektorn.Det pågår, som alla kan se, en kamp inomsocialdemokratin mellan reformister ochtraditionalister där traditionalisterna av allt attdöma fortfarande har ett ganska starkt övertag.För del är det viktigt att ge människormer valuta för skattepengarna. Det innebär bådeatt genom konkurrens effektivisera verksamheteninom den offentliga sektorn och inom hela densociala tjänstesektorn och att ge människor störrevalfrihet, inte bara mellan offentliga alternativ utanockså mellan offentliga och enskilda.Vi får ofta från socialdemokraterna höra att dettamed valfrihet är onödigt. Det är ju vi politiker somstyr, och vi lyssnar naturligtvis till människor. Mansäger t.o.m. ibland från socialdemokratiskt håll attmänniskor inte vill ha valfrihet, och det finns isynnerhet ingen efterfrågan på enskilda alternativ.Jag fick ett mycket bra exempel påmotsatsen när jag besökte Martinaskolan somligger i i . Martinaskolan är enWaldorfskola med en nystartad förstaklass nu ihöst. I motsats till vad som är fallet med andraWaldorfskolor hoppas man kunna finansiera denmed kommunala och statliga medel, eftersom dendrivs som ett föräldrakooperativ och därmed slippaatt ta ut föräldraavgifter. Det intressanta är att deti den här klassen med 13 barn finns 7 som är barntill ensamstående mödrar och 6 som är barn tillinvandrare. Det är alltså inte på något sätt enöverklass, som har valt ett enskilt alternativ framförde till buds stående kommunala alternativen, utandet är i hög grad fråga om mycket vanligamänniskor. Valfriheten är till för dem och inte föreliten.Detta kommer att bli en huvudfråga i valet. Deborgerliga partierna är faktiskt mer överens på denhär punkten än vad man är inomsocialdemokraterna, och detta är skäl nog för attbyta regering i Sverige.Herr talman! På den socialdemokratiskapartikongressen sade att han sågfram emot en hård strid om ''rätten till arbete -- tilldet goda arbetet, om rätten till trygghet, om enrättvis fördelning och en god miljö''. IngvarCarlssons huvudproblem är knappast att hankommer att bli särskilt mycket motsagd på dessapunkter utan snarare hur han skall kunna övertygaväljarna om att socialdemokraternas egen politikstämmer med parollerna och de mål som man harsatt upp.Att arbetstillfällen nu är hotade beror i hög grad påden ekonomiska politik som regeringen själv harbedrivit. Jag har redan berört detta.Vad betyder rätten till trygghet för desmåbarnsföräldrar som inte får någon barnomsorgdärför att regeringens barnomsorgspolitik harkapsejsat eller för de sjuka människor som nästa årinte kommer att få någon sjukvård därför attregeringen har varit för snål i de s.k.Dagmarförhandlingarna med landstingen? Vadbetyder rättvis fördelning när människor i detglömda ständigt försummas och dehandikappade inte fick mer än ett enda ord igårdagens regeringsförklaring -- det var enorganisationsfråga --, när allt fler flyktingar avvisasfrån våra gränser och när det är fattiga människor iu-länder som skall betala det svenska östbiståndet?Vad betyder god miljö när regeringen försummarnaturvården och alltmer öppet talar om att offra deorörda Norrlandsälvarna? Det är verkligen intenågon lätt uppgift som har. Jagavundas honom inte den uppgiften.Herr talman! har vi ett valår framför oss. Detfinns fler osäkra väljare . Det ärsjälvklart att det innebär frestelser för partier attlova runt även om de sedan kommer att hålla tunt.Lars skrev en mycket pessimistiskartikel i för ett par veckor sedan.Han skrev: ''Man kan gripas av misströstan om endemokrati över huvud taget kan fungera med enannan moral än en lättköpt -- -- --''. ''Varjemarknadsföring, som siktar till bredakonsumentkategorier, frestas att sänka nivån på sittutbud, så att det skall tillfredsställa minstagemensamma nämnare hos dem vars gunst mansöker. ''Det fanns mycket i artikel som jagopponerar mig emot. Men på den punkten tyckerjag att han har en poäng. Inte minst medvalrörelsen fortfarande i gått minne är det lättatt instämma med honom.Socialdemokratin har inte skytt några medel för attfå sitta kvar. Löftet under valrörelsen om att intehöja momsen förbyttes bara några månader senarei ett förslag om höjd moms. Löften om en bättrenaturvård, skriftligen avgivna till , övergav man omedelbartefter valet. En del kanske minns här i med , där hanfrågade när löftena skulle förverkligas. Han ficksvaret: ''Valet är över , . ''Vidare har vi löftet om full behovstäckning ibarnomsorgen till 1991, som först reducerades målsättning och som inte kommer att nås.Det är det oåterkalleliga löftet om kärnkraften somhar återkallats. Vi har löften om reformer somskulle genomföras utan att vara finansierade ochdär verkligheten har tvingat socialdemokraterna attöverge dem. Löftet om att löntagarfonderna var detsista steget som inte skulle följas av några fler är nuockså på väg att överges.En del löftesbrott har förvisso varit klok politik,men moraliskt är det naturligtvis förkastligt att görasom socialdemokraterna har gjort. tuff när han talar. Men så lät faktiskt, omnågon minns det, också före valet1988 -- åtminstone . Men i valrörelsentvingades att på det mestförnedrande sätt gå ut och säga att hans strama linjepå bara hade varit ett tankefel.Detta har föranlett den förre finansministern attdelge oss en del av hans tankar i en artikel i där han recenserade en biografi över denamerikanske presidenten . I slutetav recentionen kommer han även in på deförhållanden som råder i . Han frågar ommakt, erövrad med bedrägliga eller olagligametoder kan legitimeras om den används för godaändamål. erkänner att han i yngredagar kanske hade svarat ja på den frågan men atthan nu har tänkt om. Problemet med ändamålet-helgar-medlen-filosofin är, skriver Kjell-OlofFeldt, särskilt om den praktiseras med framgång,att man har en benägenhet att bli allt mer tolerantmot ändamålets vikt, så långt t.o.m. att detreduceras till att gälla själva maktinnehavet.Förtroendet för partier kan undergrävas på olikasätt, säger . Ett är naturligtvis dåligmaktutövning. Men ett ändå säkrare sätt att förloraväljarnas förtroende är att försöka lura ochmanipulera dem, skriver är en självkritik som måste svida hårt hossocialdemokraterna.Man kan naturligtvis fråga sig omsocialdemokraterna har sämre moral än andra.Nej, det är inte nödvändigtvis så. Men makten harkorrumperat. Det kunde ha drabbat också andra.För ett demokratiskt politiskt parti borde detviktiga inte vara att vinna valet utan hur man vinnerdet, skriver Feldt.Herr talman! Jag kan inte annat än instämma, ochjag hoppas att Feldts tankar skall lända också andratill eftertanke inför det val som förestår.Anf. 4 ():Herr talman!