prot · GE0912 · 1990-10-22 00:00:00 — Vissa uppgifter frånkommunerna tyder också på att det under senaretid blivit lättare att rekrytera personal till denkommunala barnomsorgen. Om denna tendensfortsätter skulle åtskilliga platser tillkomma i redanexisterande men stängda eller inte fullt utnyttjadedaghem.Även om de olika alternativa daghemsformernatotalt sett svarar för en begränsad del avbarnomsorgen, har utbyggnaden av alternativadaghem varit stor . Regeringen harnyligen föreslagit ytterligare ökade möjligheter tillutbyggnad av den alternativa barnomsorgen ipropositionen (1990/91:38) om statsbidrag till s.k.personalkooperativa daghem och fritidshem. Enförhoppning är att detta förslag skall kunnamedverka till att utbildad personal stannar kvar ieller t.o.m. återkommer till barnomsorgen.Möjligheter till en bra och utvecklande fortbildningär viktig för att personalen skall vara kvar i sittyrke. Som bekant finns särskilda medel förpersonalens fortbildning avsatta inomstatsbidragsramen. harpå uppdrag genomfört enundersökning om fortbildningsmedlensanvändning i kommunerna. På grundval av dennakommer departementetet och förbundet att undervintern inleda en dialog med samtliga kommunerom fortbildningens framtida inriktning och om dessvärde för en kvalitativt bra barnomsorg.Aktionsgruppen för barnomsorg tillsattes i vårasför att i nära samarbete med kommunernainventera möjliga åtgärder för att snabbt bygga utoch förbättra situationen i barnomsorgen. Jag görden bedömningen att aktionsgruppens existens i sigvarit av betydelse för utbyggnaden avbarnomsorgen. I sitt betänkande (SOU 1990:80)Förskola för alla barn 1991 -- hur blir det? läggergruppen fram olika förslag till åtgärder. Dessaförslag är nu föremål för prövning inomsocialdepartementet.Anf. 27 MARGÓ ():Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret påmin interpellation och precis som statsrådet skalljag också titta tillbaka på riksdagsbeslut.Först har vi beslut om en utbyggnad avbarnomsorgen till 1991 att omfatta alla barn . Det är klart att mitt parti ochjag stödde det beslutet, eftersom vi såg det som ettminimibeslut. Men vi uttalade också en oro för attdetta beslut skulle kunna användas så attbarnomsorgen blev stängd för barn under ett ochett halvt år. Eftersom det tydligt i propositionenuttalades att beslutet inte fick användas på detsättet lät vi oss dock nöja med det beslutet.Det andra beslutet som gäller barnomsorgen är detbeslut fattade 1989, ett principbeslut omen utbyggnad av föräldraförsäkringen i tre etapper.Mitt parti inte bara stödde beslutet om enutbyggnad av föräldraförsäkringen. Jag vill påståatt vi verkligen jagade på regeringen för att få tillstånd ett sådant beslut.Den andra etappen i utbyggnaden skulle ha skettfr.o.m. och den tredje etappen nästaår.Så kom krisen , den första krisen i deensvenska ekonomin. Det var då ett stort underskotti bytesbalansen och problem med överhettning påarbetsmarknaden, dvs. brist på arbetskraft. Manfruktade att detta skulle leda till krav på högalöneökningar och en ökande inflation. Som ettmotdrag svarade regeringen med att dra tillbakaförslaget om en utbyggnad av föräldraförsäkringen.Jag vet att motsatte sig detta. Jagskall inte anklaga honom personligen, men jaganklagar regeringen för att den gjorde en störreeftergift åt än den var villig att göra åtföräldrarna.Min interpellation är alltså en fråga: Vad gör vi nui den situationen som råder ? Kommunernaklarar inte utbyggnaden av barnomsorgen till 1991,och regeringen har misslyckats med att bygga utföräldraförsäkringen.Situationen i en del kommuner är alltså den att maninte bara har misslyckats med att bygga utbarnomsorgen och att man har fattat beslut sominnebär att barn under överhuvud taget inte kan komma i fråga för en plats pådagis. Vad gör föräldrarna då i det här glappetmellan föräldraförsäkringen och barnomsorgen?Jag får inget svar på den frågan som jag ställde i mininterpellation.Bengt hänvisar till att regeringen har föravsikt att bygga ut föräldraförsäkringen, och det ärgivetvis väldigt bra. Men den intressanta frågan ärnär den här utbyggnaden kommer att ske.Han hänvisar vidare till att man skall ge statsbidragtill kooperativa daghem, och det kan kanske varabra. Jag måste säga att det här inte är alldelesodiskutabelt. Det är svårt för de föräldrar som inteär starka nog att ställa upp på den kooperativadaghemsformen.Det enda konkreta kommer på slutet där BengtLindqvist hänvisar till att det finns en aktiongruppför en utbyggnad av barnomsorgen och att baradess existens skulle vara bra för barnomsorgensutbyggnad. Jag testade det här svaret på en migsjälv närstående nybliven mamma och sade: Dugerdet här som svar till alla som är utan daghemsplats?Då sade den unga kvinnan mycket rappt: Ja, talaom var aktionsgruppen finns och fråga från vilkendag de kan ta hand om lilla . Jag tror attmånga föräldrar skulle svara på det sättet. Det finnsfortfarande ingen lösning på vad man gör i dettaglapp. Jag skulle vilja veta: Hur många kommunerär det som har tagit den här 18 månadersgränsen?Jag vet åtminstone två, den ena är och denandra är min egen kommun , menenligt aktionsgruppens rapporter så finns detkommuner som har satt en högre åldersgräns än 18månader och detta lär enligt uppgift inte varaovanligt.Min fråga kvarstår: Vad skall föräldrarna göra? Ärdet socialbidrag som gäller?Anf. 28 ():Herr talman! Även jag skulle vilja pressa statsrådetBengt litet mera på hur man tänker omproblemet barnomsorg för barn under 18 månader.Det är alldeles riktigt, som statsrådet säger i sittinterpellationssvar, att 1985 i sitt beslutom utbyggnad av barnomsorgen sade attkommunerna inte fråntogs sitt ansvar förbarnomsorg för barn . Men av detsom vi har hört från socialdemokraterna därefterom barnomsorg, tycker jag att det framgår attregeringen inte har ambitioner att det skall finnastillgång till barnomsorg för barn under 18 månader.När , i aktionsgruppen som BengtLindqvist talar om, försökte få gehör för tanken måste arbeta för att det skall finnasbarnomsorg för barn fick honingen respons alls från de socialdemokratiskaledamöterna. Det finns i hennes reservation enmarkering att hon ensam slog vakt om möjlighetentill barnomsorg för barn under 18 månader.Det finns inom socialdemokratin en lång tradition,från utopsocialismen över ,socialdemokratiska kvinnoförbundet och fram tilldagens socialdemokrater, att man har enföreställning om hur barndomen exakt skall se ut.Jag tycker att den bild vi får frånsocialdemokraterna är att den goda barndomensönderfaller i två skarpskurna faser, först en fas upptill 18 månader då barnet skall vara hemma hosendera av sina föräldrar och sedan en fas efter 18månader då det skall gälla barnomsorg för allabarn. Jag har mycket svårt för den här idéen att detskall finnas en så klart tudelad barndom som skallpassa alla barn.För dagen tycker jag det är intressant att diskuteraden första delen av den tudelade goda barndomen.Är det verkligen så, , att allaföräldrar skall vara hemma till det barnet är 18månader? Jag tror att en hel del mammor ochpappor vill ha barnomsorg långt innan barnet harpasserat 18 månadersgränsen. Jag menar att denmöjligheten måste finnas. Därför är jag så besvikenöver att socialdemokraterna tycks ha gett upptanken att det skall finnas barnomsorg för barnunder 18 månader. Jag skulle vilja ha ettförtydligande på den här punkten. Vilkaambitioner finns det? När ni diskuterar hur måletskall kunna nås så verkar det som om niser 18 månader som den lägre gränsen förbarnomsorg. Men beslut innebar någothelt annat, som vi har hört.Sedan vill jag gärna ge tillfälle attkommentera en fråga som har varit uppe i debattende , och det är frågan om vartbarnomsorgens förlorade miljarder har tagit vägen.Förra veckan hade vi en diskussion här i kammarendär jag bad att förklara vart de5 miljarder kronor har tagit vägen som regeringenhar tagit in ibarnomsorgsavgifter men inte har betalat ut istatsbidrag till barnomsorg. Dessa 5 miljarder haderäckt till statsbidrag till barnomsorg för heladen nuvarande kön på 50 000 barn. Det voreintressant att få höra vad regeringen har gjort avdessa 5 miljarder.Anf. 29 Statsrådet ():Herr talman! Jag välkomnar den här debatten omhur vi skall lösa frågorna för barn under 18 månadernär det gäller rätten till barnomsorg. Systemet varju tänkt så att föräldraförsäkringen skulle ge entrygghet och från denartonde månaden och uppåt så skulle det finnas enrätt för barnet till barnomsorg.Samtidigt har vi gång på gång framhållit att detmåste finnas flexibilitet i det här systemet och så ärju också föräldraförsäkringen uppbyggd.Föräldrarna skall kunna använda den rörligt ochefter den egna situationen. Det måste betyda att iett fullt utbyggt system skall man både kunna börjaarbeta tidigare och täcka en nedsatt arbetstid medföräldraförsäkringen och kunna användaföräldraförsäkringen på heltid fram till den artondemånaden. Vi har ännu inte nått fram till detavgörande ögonblicket då de här båda systemen ärfullt utbyggda.Jag skall ge ett erkännande både till GudrunSchyman och och säga att det finnsen oklarhet. då vi lagstiftar, om vinu väljer den vägen att befästa föräldrars rätt till enplats i barnomsorgen, så måste vi ta ställning till entidpunkt och då kommer naturligtvis heladiskussionen om hur rätten skall se ut, hurmöjligheterna skall se ut och vilka förhållandensom skall finnas för att man skall få barnomsorgdessförinnan. Då vill jag påminna om, vad jag troratt vi är överens om alla tre, att vi självfallet har densociala förturen som ger rätt till barnomsorg redantidigare. Men jag tror också att vi är överens om attdetta inte räcker, utan att vi i denna uppläggningmåste ha möjligheter för de föräldrar som villutnyttja föräldraförsäkringens flexibilitet att ocksågöra det. skall man veta vilka anspråkman har rätt att ställa på samhället och när den egnarätten till barnomsorg faktiskt inträder.Det finns alltså oklarheter och min avsikt är att viskall nå den fulla utbyggnaden när vi som jagahoppas snart får ekonomiskt utrymme. Dessa bådaresurser i barnfamiljernas situation är ännu intefullt utbyggda och det är naturligtvis det störstaproblemet i deras situation.Men det finns oklarheter och vi måste återkomma,det vill jag gärna ha sagt.Anf. 30 MARGÓ ():Herr talman! Ja, nog är det oklart alltid. Det kanvi nog vara överens om och jag tycker t.o.m. att detfinns en motsättning i det säger.Han säger att det var tänkt att föräldraförsäkringenskulle räcka och sedan skulledaghemmen ta vid från 18 månader. Men BengtLindqvist har ju sagt att det var aldrig tänktså, utan man skulle kunna få komma till daghemföre 18 månadersgränsen.Jag uppfattade att när vi tog beslutet omföräldrarförsäkringens utbyggnad, det härprincipbeslutet , så kom det lite hastigt just föratt man precis hade insett att kommunerna inteskulle klara daghemsutbyggnaden till . Därförvar man tvungen att ha en lösning så att man inteskulle gå från en nödsituation till en direkt kris.Bengt lyckades inte förhindra att den härkrisen uppstod eftersom regeringen drog tillbakaförslaget om att bygga ut föräldraförsäkringen.Jag vill, även om jag vill vara försiktig med ord,påstå att det för många småbarnsföräldrar nu är enren katastrofsituation. Föräldrapenningen är slutvid 15 månader. Ja, egentligen är den slut vid 12månader, eftersom man egentligen bara har garantibeloppet på60 kronor, och det kan man inte överleva på. Manfår i denna situation i vissa kommuner heller ingendaghemsplats, eftersom de har enartonmånadersgräns. Vad gör man i dennasituation som förälder? Det enda som finns att tillgåär socialhjälp, och det är faktiskt många som harväldigt svårt för att tänka sig den utvägen.Jag måste därför upprepa min fråga. Det ärregeringen som har försatt föräldrarna i den härsituationen, och måste regeringen tala om vadföräldrarna skall göra. Skall de ta socialhjälp? Ellerskall vi här i tala om för kommunerna attdet strider mot beslut att införa enartonmånadersgräns? Jag kan tänka mig denvarianten, men jag vet att kommunernaskulle säga: Vad gör det om kommunerna brytermot riksdagsbeslut när ni i själva intebryr er om era beslut? Ni har ju uppenbarligenbrutit mot principbeslutet att bygga utföräldraförsäkringen så att kommunerna på detsättet skulle klara av barnomsorgen.Det är där vi står, . Tala nu om vadvi skall ge föräldrarna för svar på deras frågor!Anf. 31 ():Herr talman! Det är bra att vidgåratt det finns en oklarhet, men det hade varit bättreom han här hade skingrat denna oklarhet.För vårt partis del finns det ingen som helstoklarhet. Vi menar att föräldrar själva skall kunnavälja vid vilken ålder de vill övergå från att vårdabarnen i hemmet till att ge dem en plats ibarnomsorgen. Den möjligheten måste vara derasegen, de måste själva kunna bestämma om det skallske vid 6, 9, 12 eller 18 månaders ålder eller vidnågon senare tidpunkt. Detta är någonting som intekan regleras enhetligt för hela nationen på en gång.Det system som vi nu håller på att bygga uppförutsätter däremot att alla barn har en förälderhemma fram till 18 månaders ålder och att detsedan finns plats i barnomsorgen. Detta är enstyrning av föräldrarna och en begränsningkvinnornas möjligheter till förvärvsarbete som jaganser vara allvarlig. Jag hoppas att vi på denpunkten kan få klargöranden och intebara erkännanden av att läget oklart.Slutligen, herr talman, vill jag ge en chans att komma tillbaka till frågan om defem miljarderna.Anf. 32 Statsrådet :(s) Herr talman! Det låter på Margó Ingvardssonsom om regeringen med kraft har vänt sig motföräldrarna och försämrat deras situation när detgäller tillgången på föräldraförsäkring ochbarnomsorg. Men det som har skett under 80-taletär en gigantisk utbyggnad av barnomsorgen och enutbyggnad av föräldraförsäkringen med ytterligaretre månader.Det är inte tillräckligt, det är vi de första atterkänna. Vi måste vidare, och vi går också vidare.I år sätter kommunerna enligt de preliminärauppgifterna ett nytt rekord i fråga om utbygnadenav barnomsorgsplatser trots den ekonomiskasituation de befinner sig i. får30 000 fler barn än tidigare barnomsorgsplats. Vihar också sagt att, vi så snart vi har det ekonomiskautrymmet, skall gå vidare med utbyggnaden avföräldraförsäkringen.Det är naturligtvis inte så att föräldrar har fått detsämre , utan vi går framåt. Detär närmast fråga om ett framgångsproblem. Junärmare vi kommer målet, desto mer brännandeblir naturligtvis den orättvisa som finns mellan demsom har tillgång till barnomsorg och dem som intehar det. Det är därför som det är viktigt att byggaut till full behovstäckning.Herr talman! skapar inte, med desystemförslag som har lagt fram påsenare tid, det idealtillstånd av fullständig valfrihetför föräldrarna som han vill ge sken av. I självaverket skulle jag snarare vilja beskriva det som ettkaos om man, efter att föräldraförsäkringen harupphört, upplöser stöden till den barnomsorg somfinns och som är på väg att bli en rättighet för allabarn och i stället börjar lösa upp de ekonomiskaresurserna fär att stoppa pengarna i händerna påföräldrarna så att de själva får lösa sittbarnomsorgsproblem. Jag tror aldrig att detta kange föräldrarna det som vi alla är överens om att deskall ha, nämligen tillgång till barnomsorg.Jag är, herr talman, litet förvånad över DanielTarschys fråga angående den del avbarnomsorgsavgiften som vi inte har använt inombarnomsorgen. Det är ju på det sättet att allaavgifter för olika sociala nyttigheter bildar enenhet. Skulle vi räkna plus och minus kan vinaturligtvis konstatera att dessa avgifter står på ettmycket kraftigt minus. Det överskott som harfunnits i fråga om barnomsorgsavgiften motsvarasmer än väl av kraftiga underskott på annat hållinom dessa försäkringsavgifter. Detta är skälet tillatt dessa pengar inte har gått in i barnomsorgen.Jag vill ändå påminna om att vi 1990 höjdestatsbidraget med 900 milj.kr. Detta skedde inte tillföljd av volymökningen, utan just i syfte att gekommunerna en bättre och kraftfullare ersättning.Anf. 33 MARGÓ ():Herr talman! Vi är inom villiga atthylla varenda nytillkommenbarndaghemsplats, eftersom utbyggnaden avbarnomsorgen som vi ser det är den absolutviktigaste familjepolitiska åtgärden. Vi tycker attdet är oerhört bra om det nu har skapats 30 000extra platser.Vi kan emellertid inte bortse från det faktum att detfortfarande, beroende på hur man räknar, stårmellan 50 000 och 75 000 barn i kö. Om mananvänder LOs beräkningssätt skulle det röra sig omen kö på ca 70 000 barn. I den kön finns det mångaföräldrar som trodde på socialdemokratins endastora vallöfte, att bygga ut föräldraförsäkringen.De satte sådan tilltro till detta löfte att de planeradesina liv efter den utbyggnaden.Men sedan ansåg socialdemokraterna plötsligt attdet var viktigare att för framtiden garantera ettsamarbete med . Man gick därförfolkpartiet till mötes och drog tillbaka förslaget omutbyggnaden av föräldraförsäkringen. Och av denanledningen befinner sig nu föräldrarna i densituationen att barnomsorgen inte är tillräckligtutbyggd och att de har gått miste om den utlovadeutbyggnaden av föräldraförsäkringen.Mina frågor kvarstår därför: Vad skall vi säga tillföräldrarna? Vad har för råd att geföräldrarna? Vad gör man i denna situation? Vadskall vi säga till kommunerna? Skall vi tala om attde strider mot riksdagsbeslut om de införåldersgränser på dagis? Och slutligen, BengtLindqvist: Borde inte regeringen tänka om?Föräldraförsäkringens utbyggnad har ju faktisktinte någonting att göra med den kris som råderinom den svenska ekonomin . Bygg utföräldraförsäkringen enligt löftet, och inför, som viockså har sagt, en lagstiftning om fullbehovstäckning inom barnomsorgen! Detta är, somvi ser det, den enda möjligheten att lösaföräldrarnas problem.Anf. 34 Statsrådet ():Herr talman! Jag kan inte annat än att uttrycka minutomordentliga förvåning över påståendet attutbyggnaden av föräldraförsäkringen inte harnågonting att göra med krisen inom den svenskaekonomin. Varje ny månad i föräldraförsäkringenkostar så där . Det är väländå ett ganska betydande belopp att skaka fram iden situation som råder, där vi nästan inte harnågon tillväxt alls.Det första vi nu måste åstadkomma är självfallet envändning i ekonomin som gör att vi får tillväxtentillbaka. Vi har i detta sammanhang gett ett alldeleskristallklart besked. För vår del stårföräldraförsäkringen högst på dagordningen. Vi villgenomföra utbyggnaden på det sätt vi har lovat.Men före det går naturligtvis landets ekonomi,eftersom den är en förutsättning för att all socialtrygghet och välfärd i det här landet.När det gäller barn har visocialdemokrater aldrig menat, och inte heller satti system, att man inte skulle få tillgång tillbarnomsorg för dessa. Tvärtom harpartikongresserna både och sagt att detär nödvändigt att det finns en öppning också förbarn just därför att detmåste finnas den flexibilitet för familjerna som vialla är överens om är nödvändig.Den viktigaste uppgiften är att bygga bort köernainom barnomsorgen. Jag anser att kommunerna,när nu tre fjärdedelar förklarat att de klarar avuppgiften och sätter nytt rekord iutbyggnadstakten, gör en ganska bra insats. Detfinns en del kommuner som inte satsar fullt ut. Deborde vi öppet diskutera med, och kritisera om detär nödvändigt. Barnomsorgen är en oerhört viktiginsats för föräldrarna, för familjerna och förbarnen. På den punkten är vi helt överens. Men denviktigaste uppgiften är att bygga bort kön, så att detfinns tillgång till barnomsorg för alla barn vilkasföräldrar önskar detta.Öveerläggningen var härmed avslutad.15 § Svar på interpellation 1990/91:40 omstatsbidrag till barnomsorg i svenska kyrkansregiAnf. 35 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig omregeringen är beredd att medge statsbidrag tillbarnomsorg i regi.Jag besvarade en fråga av i sammaämne så sent som . Jag framhölldå att frågan behandlats av aktionsgruppenför barnomsorg. Aktionsgruppen konstaterar i sittbetänkande (SOU 1990:80) Förskola för alla barn1991 -- hur blir det? bl.a. att, även om det inteföreligger några formella hinder för att gestatsbidrag till en kyrklig kommun, är det enprincipiell fråga huruvida statsbidrag bör lämnas tillverksamhet som motsvarar primärkommunernasverksamhet men som inte faller inom ramen försocialtjänstlagens bestämmelser.Aktionsgruppen pekar också på andra hinder ochförordar därför ytterligare utredning. Jag framhöllockså i mitt svar att ett sådant ytterligareutredningsarbete pågår inom regeringskansliet.Jag har inget ytterligare att tillägga för dagen i dettaärende.Anf. 36 ():Herr talman! Jag tackar för svaretpå min interpellation.Jag vet att denna fråga diskuterades här ikammaren. Att jag trots detta ställer eninterpellation beror på att jag inte fick vara med idebatten eftersom det var en fråga och inte eninterpellation. Dessutom anser jag att svaret intevar tillfredsställande.Den här frågan har diskuterats åtskilliga gånger närbåde och jag har varit med idebatten, och det är lätt att konstatera att vifortfarande inte är helt ense. Man kan också göraden iakttagelsen att efter hand harnärmat sig den uppfattning som jag och många medmig länge har arbetat för, nämligen att fleraalternativ inom barnomsorgen är ett måste -- förföräldrarna och barnen, vilka kan antas ha olikauppfattningar om hur barnomsorgen skall varautformad, för kommunerna som har haftsvårt att svara upp mot kravet på fler platser inombarnomsorgen och för statsmakten, härrepresenterad av statsrådet. Dess bättre tycksinsikten om detta förhållande ha ökat efter hand.Men man kan känna otålighet när man ser hurlångsamt detta sker.Det är mycket vatten som runnit under broarna tillHelgeandsholmen, medan motståndet motalternativen långsamt har mjukats upp.Mycket dyrbar tid har också gått till spillo. Bildenav supertankern som är svår att styra och svår attändra kurs med inställer sig osökt. Men iblandkrävs det snabba tag för att det inte skall bligrundkänning. Är det inte just den sortenspåtvingade och brådstörtade ingripanden som vijust nu i dagarna bevittnar?Bakgrunden till den hastigt påtvingadebeslutsamheten är långa perioder av slow motion,för att inte säga stillestånd. Anpassningen till denverklighet som ständigt ändrar sig är inte tillräcklig,och det finns en eftersläpning.Socialdemokraterna har därför på senare tidtvingats till korrigeringar, och de har till slut sagt jatill sådant som de tidigare hårdnackat harbekämpat. Det framstår mer och mer somoförklarligt att regeringen inte utnyttjar allaresurser i en situation där man tvingas ändravallöften till målsättningar, när det föds allt flerbarn i vårt land och behovet av barnomsorgkommer att öka i takt med att köerna växer. Det är ien sådan situation som en stor och landsomfattandeorganisation som erbjuder sinatjänster.Det har bildats en . Den arbetar för attinformera om de möjligheter som redan finns attbilda föreningar och kooperativ. Den vill spridainformation bland föräldrar inom församlingarnaoch i kommunerna om en verksamhet somegentligen alltid har legat i linje med kyrkanscentrala arbete. Jag är för min del övertygad om,att när denna information når ut, och det kommerden snart att göra om inte alla tecken slår fel,kommer också intresset från föräldrahåll att stigakraftigt.När jag är ute i dessa sammanhang försöker jagframhålla att den ansvarige ministern i grunden ärpositiv till en utveckling där fårgöra den samhällsinsats som man på många håll vill.Jag stöder mig då på och citerar vad BengtLindqvist har sagt här i under tidigaredebatter.Den positiva inställningen från är dokumenterad. Man kan säga att detta är A.Att underlätta för ett brett engagemang från densvenska kyrkan är B. Har man sagt A borde manockså säga B. Är beredd att se tillatt den arbetsgrupp som hänvisartill arbetar snabbt och att uppföljningen av det somaktionsgruppen kommit fram till sker snart så attfrågan får en lösning? Är det statsrådets bedömningatt man kommer nå fram till en lösning i dennaviktiga fråga?Anf. 37 Statsrådet ():Herr talman! I den här frågan har jag hela tidenvarit helt öppen.