prot · GE097 · 1990-10-11 00:00:00 — I en finns det med, för där har jag medverkat.Men -- för rättvisans skull -- visst finns detbalanserade män också, modererade av socialafaktorer eller klokskapsfaktorer.Om jämställdhet är det viktigt att tala, om männensmöjlighet att få del av s.k. kvinnliga värden och omkvinnors möjlighet att få del av s.k. manligalivsvärden. JämO behandlar frågor som gällerojämställdhet i arbetslivet. Varför skulle hon inte fåmer resurser för att också ta hand omojämställdheten i hemmen och i samhällslivet?Jämställdhet är inte bara en fråga om förhållandenmellan könen, men andra ojämlikajämställdhetsfrågor har hänvisats tilldiskrimineringsombudsmannen. Kanske borde alladessa frågor läggas under en hatt.Svårigheter med jämställdhetsfrågorna är att deofta är mycket diffusa. De måste ofta ställas irelation till seder och bruk i olika länder, i olikasocialgrupper m.m.Jag frågade nu vår grekiska städerskaom hon kände sig jämställd i arbetet och medmännen. Jo, det gjorde hon -- men fick ju erkännaatt det inte fanns några städande män. Varför finnsdet för resten inga män på dagens talarlista? Men ijämförelse med förhållandena i var viväldigt jämställda, tyckte vår städerska.Och på ett annat plan -- från EG-debatten i går:''Jag blir så trött, så utmattad och så rasande överdessa män i höga positioner, som så självsäkertyttrar sig å allas våra vägnar om hur absolutnödvändigt, livsviktigt och ofrånkomligt ett svensktmedlemskap i är! I en värld, där fortfarande ca40 000 barn dör av svält och sjukdomar ,och där ca 1 miljard människor lever i absolutfattigdom, där inte har tillgång till rent vatteneller hälsovård, där vi i den rika världen roffar åtoss tre fjärdedelar av alla naturresurser. I dennavärld har ett antal herrar bestämt sig för att denviktigaste och noblaste utmaningen är kampen omherraväldet över världshandeln. ''I en norsk utredning ''Om kvinnor og EF'' av ElseSkjönsberg konstateras att EG favoriserar de redanstarka i samhället, och det är inte EGs kvinnor. Irapporten sägs att medan männens arbetslöshetinte har stigit som helhet i EG så ökarkvinnornas arbetslöshet som ett resultat av delångsiktiga strukturförändringarna, och då särskilt itjänstesektorn och i den offentliga sektorn. Detvisar sig också betydligt svårare att i få igenom föreslagnajämställdshetslagar än att få igenom lagar ochbestämmelser om de fyra friheterna varor, tjänster,kapital och arbetskraft.Fru talman! I de gröna arbetar vi numed ett jämställdhetsprogram, som jag får fleratillfällen att återkomma till, först när motionernaom jämställdhet snart kommer upp i kammaren ochsedan när propositionen kommer i vår. I vårtprogram påpekar vi bl.a. att ingen jämställdhetslagkan åstadkomma rättvisa på arbetsmarknaden ochatt ett samhälle blir jämställt först då viåstadkommit ekonomisk jämställdhet. Denpolitiska uppgiften är att åstadkomma deekonomiskt jämlika villkoren.Ett villkor för vårt samhälles välfärd ochöverlevnad är att vi åstadkommer en jämnareansvarsfördelning mellan kvinnor och män.Därmed kan männen få ökat utrymme för hem ochfamilj i sitt liv, medan kvinnorna får bättremöjligheter att göra sig gällande på arbetsmarknadoch i samhälle.Också tiden är en viktig faktor för jämställdhetenoch ansvarsfördelningen. I ett första steg tillarbetstidsförkortning anser vi att föräldrar medbarn skall ha rätt att minska sinarbetstid. Vissa yrkesgrupper med fysiskt ochpsykikst ansträngande arbete skall också ges förturi genomförandet. En generell förkortning kanbörja med 35 timmars arbetsvecka. Man skall harätt att inom ramen för en årlig normalarbetstidförlägga sitt arbete så att det passar barnomsorg ochhemarbete.Vi i de gröna har genom vårt inträde iriksdagen, som det första nya partiet , fåtten unik möjlighet att omsätta våra, i den nya tidenväl förankrade idéer om jämställdhet i praktiken.Det måste vara svårare i de gamla partierna. Denpraktiska jämställdheten visar vi genom att ha bådeett språkrör och en gruppledare av vardera könetoch genom att jämlikt fördela uppdrag av olikaslag. Men vi får nog också inom vårt parti väntaännu en eller två generationer på att få män ochkvinnor att ta för sig lika mycket av talartid och atttala lika högt och myndigt. Men vi ger inte uppkampen!Anf. 133 Statsrådet talman! Jämställdhet är 90-talets viktigasterättvisefråga. både i ett historiskt och i ettinternationellt perspektiv har vi kommit en bra bitpå väg i . Nästan lika många kvinnor sommän finns på arbetsmarknaden. Rätten till arbeteomfattar både kvinnor och män.Men vi nöjer oss inte med det. handlar det omrätten till det goda arbetet. Rätten till ett arbete därman kan få utvecklas, trivas och känna trygghet istället för att riskera liv och hälsa. Rätten att kunnapåverka sin egen arbetstid och sin egenarbetssituation. För i arbetslivet finns fortfarandeorättvisorna, både klasskillnader och skillnadermellan kvinnors och mäns villkor. Granskar viarbetslivet utifrån både klass- och könsperspektivså ser vi att kvinnorna drar det kortaste strået.Längst ned på trappan finns LOs kvinnor som hartunga och monotona jobb, som har det minstainflytandet över sin egen arbetssituation ocharbetstid och de lägsta lönerna. Klasstrappan finnsdär inbyggd redan när ungdomarna kommer ut iarbetslivet. De unga arbetarkvinnorna hamnarlängst ned.Men det finns också en otålighet hos de ungakvinnorna, som kan bli en stark drivkraft förförändringar.De unga kvinnorna betonar mest av alla att facketbör ha mer att säga till om på arbetsplatsen, och devill också att facket hårdare skall driva frågor somutbildning i arbetet och inflytande överarbetssituationen.Det är viktigt att ha det här perspektivet påjämställdhetsarbetet. Att jämlikhet ochjämställdhet måste gå hand i hand, för att vi skallkunna nå ökad rättvisa.Makt förknippas ofta med den offentliga, politiskamakten, vars beslut och utövare granskas noga.Maktutredningen har gett en betydligt bredare bildav makten, gett kunskap också om kapitalets ochopinionsbildningens makt.Om vi ser till hur makt och inflytande fördelasmellan kvinnor och män, kan vi ändå konstatera attkvinnor har gjort klara framsteg när det gäller denpolitiska makten, som den kan avläsas i resultatenav de allmänna valen. Drygt en tredjedel avuppdragen i riksdag, landsting ochkommunfullmäktige innehas nu av kvinnor.Offentligheten kring de allmänna valen har säkertbidragit till framgången.Det är sämre i de indirekta valen. Men även här hardet gått framåt, från i de regionalastyrelserna och till i de centrala styrelsernaefter senaste valet. Utredningen omkvinnorepresentation hjälpte till att synliggöra denlåga andelen kvinnor, och det skapade debatt, somledde till förändring.Kvinnorna är däremot nästan helt utestängda fråndet privata näringslivets styrelserum. För ett årsedan var av styrelseposterna i 239börsnoterade företag anförtrodda kvinnor, dvs. 26kvinnor på 1 646 styrelseuppdrag. Vad görnäringslivet för att ge kvinnorna mer inflytande?Varför reagerar inte massmedia på de uppgifterna?Och när hörde ni senast någon borgerlig debattör taupp den frågan?Makt över besluten handlar ändå om mycket merän den matematiska fördelning som vi kan räknafram. Det är för det första en fråga om demokrati,om rättvisa, eftersom kvinnor är hälften och någratill. Att dela makten har alltså ett värde i sig. Detär för det andra en fråga om resurser, om att ta tillvara allas kunskaper och erfarenheter och om att vitror att besluten faktiskt blir bättre om olikaerfarenheter finns med. Det är för det tredje enintressefråga. Frågor som kvinnor kan tycka ärsärskilt viktiga skall också komma upp pådagordningen och finnas med när resurserna skallfördelas.Att låta kvinnor ta hand om konsumentfrågor,kultur, utbildning och sociala frågor medan männenbestämmer över planering, byggande och trafiksamt fördelar pengar mellan olika verksamheterkan se bra ut på papperet, men det innebärfortfarande en ojämn maktfördelning. Kvinnor ochmän borde dela uppdragen på alla områden.För att jämställdhet skall nås krävs insatser av vittskilda slag och förändringar på många olikaområden, som så riktigt har påpekats här redan.Det är för mig inte möjligt att här gå in på alla dessafrågor, utan jag väljer att koncentrera mig till enfråga som blir alltmer aktuell, nämligenlöneskillnaderna mellan män och kvinnor.Jag möter den frågan ständigt när jag träffarkvinnor runt om i landet. Jag möter också denvrede som kvinnor känner inför orättvisa löner. Deaccepterar inte att deras arbete värderas lägre. Denöjer sig inte med att lämna över åt andra att se tillatt de får en rättvis lön. Många kvinnor vill intelängre välja mellan att ta hand om och bry sig ommänniskor å ena sidan och att bevaka sin lön å denandra. De vill både--och.Varför har då kvinnor lägre lön? Drygt 40 %arbetar deltid, men även när man jämförheltidsarbetande är löneskillnaderna betydande.Kvinnor som arbetar heltid har i genomsnittmellan 75 och av männens löner, beroende påavtalsområde. Under 1960- och 1970-talenminskade skillnaderna, genom låglönesatsningar.Den solidariska lönepolitiken och samordnadeförhandlingar har betytt mycket för att utjämnalöneskillnaderna mellan kvinnor och män.Från mitten av 1980-talet ökar nu skillnaderna pånytt. Den utvecklingen måste vändas. Minskadelöneskillnader är ett viktigt jämställdhetsmål.Förhandlingar och avtal om löner är och skall varaett ansvar för parterna på arbetsmarknaden. Därför vill jag också diskutera frågan medparterna. För sedan hade vi ett mycket braseminarium om Arbetets värde, där vi tillsammansdiskuterade bl.a. behovet avarbetsvärderingssystem och av mer kunskaper.Statsmakternas uppgift är att genom lagstiftningsätta ramar för vad som är tillåtet och inte.Jämställdhetslagen förbjuder t.ex.könsdiskriminering i fråga om anställning ochanställningsvillkor. Samma lön skall, oavsett kön,betalas för vad som enligt praxis och avtal är attbetrakta som lika arbete. Samma lön skall också,oavsett kön, betalas för arbete som är likvärdigtenligt överenskommen arbetsvärdering.Jämställdhetslagen har utvärderats, ochbetänkandet med jämställdhetslagen harnyss remissbehandlats. Skärpningar av lagenföreslås bl.a. när det gäller tillämpningen avförbudet mot lönediskriminering. Förslageninnebär också en anpassning till EG-direktivet ifråga om lika lön. Regeringens förslag kommer iden jämställdhetsproposition som planeras tillfebruari. Jag vill bestämt påstå att den inte alls ärförsenad. Vi har haft en rekordkort remisstid, ochvi arbetar nu på med förslaget.Vi behöver mer kunskap om löneskillnaderna ochderas orsaker. Detta påpekades inte minst påseminariet. En av de tre nya professurerna i kvinno-och jämställdhetsforskning, som ingick i densenaste forskningspropositionen, avser därförekonomisk forskning med inriktning på kvinnorsoch mäns inkomster och löner.Samtidigt måste vi redan nu våga diskutera lönernaoch de värderingar av olika arbeten som de byggerpå. Det är riktigt, och det väntar sig också storakvinnogrupper. De som är otåliga nu vill inte väntapå forskning, även om den är viktig på lång sikt. Attjämföra värdet av kvinnors och mäns arbete är svårtoch mycket kontroversiellt -- t.o.m. omöjligt,hävdar en del. Självfallet ligger det redan nuvärderingar bakom hur olika jobb avlönas. Men detär osynliga värderingar, som man inte kan ta på,diskutera eller förhandla om. För att ge underlagtill fortsatt diskussion tog vi till seminariet i fram ett faktablad om arbetsvärdering. Jagutgår från att också riksdagsledamöterna känner tilldet.Kommer inte kvinnorna -- nu igen -- vid alldeles feltillfälle, nu när det inte finns utrymme för att höjalönerna? Nej, jag tror att det är nu vi skall stannaupp och tänka om, ta en ordentlig diskussion omhur vi värderar olika arbeten, gemensamtbestämma oss för att männen nog får stå tillbaka föratt kvinnorna skall få mer betalt.Det finns de som påstår att jämställdhet sompolitisk fråga är ute, som vill förringa helajämställdhetsarbetet. Jag tror att de gör en grovfelbedömning. Rättvisan är inte alls omodern. Denhar många förespråkare, och det finns en storuppslutning bakom tanken att minskalöneskillnaderna mellan kvinnor och män. ''Det duger inte att sätta sig ner och konstatera attallt är bedrövligt, man får försöka göra något åtdet.'' Det säger , , som intervjuas i och kön. Det leder mina tankarbåde till jämställdhetsarbetet och till ett helt annatperspektiv. måste vi nog lyfta blicken ochfundera över våra levnadsvillkor i stort. Det varockså detta som försöktegöra.Som så många andra såg jag på TV-reportaget från barnhemmen i och deomänskliga och ovärdiga villkor som dessa barnlevde med. Jag tror att alla ställer sig frågan: Vadkan vi göra? Vad kan jag göra? barnangår oss alla. Ändå känns det i särskilt hög gradsom en kvinnofråga. har varit ett hårtland för kvinnor. Vi har enligt min mening ettsärskilt ansvar för att stödja också kvinnorna. Vadkan de politiska kvinnoförbunden och andrakvinnoorganisationer göra för att stödja rumänskakvinnor att bygga upp en bättre tillvaro? Vad sombehövs är alltså solidaritet i förhållandet mellanman och kvinna men också mellan kvinna ochkvinna; inte bara ord, utan också handling.Anf. 134 FÖRSTE VICE TALMANNEN:Jag får erinra om de debattregler som gäller.Anf. 135 () replik:Fru talman! Det är inte lätt att kämpa emotorättvisor som kräver raffinerade statistiskaberäkningar för att synliggöras. Och det är ju ocksåvad som är fallet när det gäller kvinnolönerna.Därför behövs det naturligtvis bra forskning.Ett annat område där man också behöver se över,forska om och synliggöra hur ojämlikheten slår, ärkvinnorätten i juridisk mening. Det behöverklargöras hur den manliga dominansen i vårtsamhälle avspeglar sig i rättsordningen och hurrättsreglerna och rättstillämpningen förstärker ellermildrar mansdominansen eller i vilken utsträckningoch på vilket sätt lagstiftningen är ett uttryck förmäns intresse. Vad behövs för att kvinnorsintressen och förhållanden skall förbättras?För att förstå sådana här rättsregler och hur deverkar måste man veta hurdana förhållandena äroch hur de skiljer sig mellan män och kvinnor. Detfinns alltså många områden att ta upp, men framförtror jag att allt frågor om arbetsmarknaden ochkvinnors rätt i juridisk mening hör ihop.Jag tog i mitt inlägg också upp skolan och hurgymnasieskolan fungerar . Jag skulle bli gladom jag fick svar på frågan om det finns någrafunderingar om hur man kommer till rätta med denkönssegregering som finns redan i gymnasieskolan.Anf. 136 () replik:Fru talman! Statsrådet sade att jämställdheten är90-talets viktigaste rättvisefråga. Den borde nog havarit 80-talets viktigaste, och från detta borde manbygga vidare. De ambitionerna borde man ha haftfrån början. Men vi är en bit på väg.Statsrådet nämnde i sitt anförande att kvinnor inomLO-kollektivet i det här sammanhanget har detlägsta inflytandet. Statsrådet sade att oppositionenborde vetat svaret på frågorna när det gälldenäringslivet. Vi representerar ju inte allsnäringslivet. Jag tror att regeringen har många flersammanträffanden med näringslivet än vad vi har.Jag tycker att regeringen också borde se på denmycket stora arbetsgivare som den offentligasektorn utgör. I mitt inledningsanförande ställdejag en direkt fråga till statsrådet om att upplösa denoffentliga sektorn och de offentliga monopolen.Men på den frågan fick jag inget som helst svar. Vadgör den offentliga sektorn?Jag nämnde också de siffror som finns pålöneskillnader på kvinnor och män inomkommuner och landsting vilka är nog såoroväckande. Jag tycker att man inte bara skall taen del av samhällslivet utan se till samtliga som ärarbetsgivare åt kvinnor. Då är den offentligasektorn den största arbetsgivaren.Man gör kvinnorna och jämställdheten enbjörntjänst om man fokuserar sig på näringslivetoch helt och hållet sätter på skygglapparna när detgäller den offentliga sektorn. Jag väntar på ett svarpå min fråga.Anf. 137 ()replik:Fru talman! Det finns mycket i det MargotWallström sade som jag vill instämma i. Inte minstgäller det det sista hon sade om en gemensam kampför folk och kvinnorna i . Omvi kunde göra något gemensamt där skulle det varautomordentligt bra.När det gäller representationen inom näringslivetundrade när man sist hördenågon borgerlig företrädare tala om detta. Det stårfaktiskt i jämställdhetsmotion omvikten av att öka representationen också inomnäringslivet. Men tyvärr är det väldigt litet som vipolitiskt kan göra åt detta. Här behövs engemensam opinion- och upplysningskampanj, ochden kan vi väl också vara överens om att vi skallbedriva.Margot talade sedan mycket om rättentill det goda arbetet. Det var också mycket bra.Men varför inte, , se till att flerkvinnor verkligen kan få en bättre arbetsmarknadgenom att slopa de offentliga monopolen?Anf. 138 () replik:Fru talman! Vi är ingalunda färdiga medjämställdhetsarbetet. Det visar det för varje årökande antal motioner med olika krav på justjämställdhetsområdet.Jag fäste mig också vid det sadeom näringslivet och vad det gör för att ökakvinnorepresentationen och att hon efterlysteborgerliga debattörer. Jag vill i det härsammanhanget erinra om att det kanske inte endastär näringslivet som är boven i dramat. Inom denkommunala sektorn, som domineras av kvinnor, ärendast av förvaltningscheferna kvinnor, ochinom den sociala sektorn, där av deanställda är kvinnor, är av socialchefernakvinnor. Jag menar nog att man här verkligenbehöver arbeta för chefsrekrytering av kvinnor.Vi arbetar mycket med olika projekt, och det görinte minst socialdemokraterna och regeringen.Man är mycket för projekt. Jag har berört den härfrågan tidigare. Kanske skulle man i stället gå övertill någon form av kampanjer? Varför inte starta enkampanj som syftar till att både stimulera ochinformera och bygga upp kvinnors självförtroendeatt söka chefstjänster?I detta arbete är det också viktigt att ta till varakvinnoorganisationerna. Vi i harhävdat att om kvinnoorganisationerna hade litetmer pengar skulle de kunna göra ännu mer arbetepå det här området. arbetar man mest ideellt.Margot nämde ocksåarbetsvärderingssystemet. Det är något som ocksåjag har tagit upp. Det är inte säkert att det systemsom vi i har föreslagit är det som vikan komma framåt med, men vi i ärmycket angelägna få till stånd en undersökning omarbetsvärdering så att vi kan analysera bakgrundentill att kvinnodominerade yrken värderas lägre ochkartlägga dessa skillnader och också få förslag tillhur vi skall kunna åtgärda detta.Anf. 139 Statsrådet talman! Jag börjar undra om jag trampade pånågra ömma tår när jag tog upp frågan om detprivata näringslivet.Jag skall ägna mig åt att kommentera detta med denoffentliga sektorn. Jag skall göra det i fem punkter.För det första kan vi väl ändå konstatera att det ärtack vare en väl utbyggd offentlig sektor som vi harså många kvinnor i förvärsarbete . Det harvarit möjligt att kvinnor betalda jobb.För det andra är den offentliga sektorn inte någonskyddad sektor. Ni måste ha missat någonting närni säger så. Den offentliga sektorn är demokratisktstyrd och utsatt för insyn och ett mycket hårt yttretryck. Det ni själva säger här är belysande. Det gårinte att göra så mycket åt det privata näringslivet,men det går att göra någonting åt den offentligasektorn. Ja därför att den är demokratiskt styrd ochvi där har möjlighet att påverka. Förändringarna ärju enorma.Jag undrar dessutom var dessa monopol finns.Efter vad jag kan se tillåter vi privata alternativ,läkare och tandläkare, inom vård och omsorg påpraktiskt taget alla områden. Den här förändringengår mycket snabbt. Det görs ansträngningar attfinna nya former som ändå kan förena detdemokratiska inflytandet och styrningen.För det tredje är den offentliga sektorn ett sätt attorganisera och möta de behov av vård och omsorgsom vi kan se i vårt samhälle. Frågan om vilket sättsom är effektivast är det som vi harolika synpunkter på. Men det är väl inte alltid somprivatisering också är lika med effektivisering? Dettror i alla fall inte jag. Frågan är just hur vieffektivast och på mänskligaste vis skall tillgodosebehoven av vård och omsorg.För det fjärde hävdas det ofta när det gäller fråganom lika lön att det är kvinnornas koncentration tillden offentliga sektorn som ligger bakom låga löner.Jag kan konstatera att löneskillnaderna mellankvinnor och män rent allmänt är minst lika stora påden privata sidan som på den offentliga. Se på detallra största kvinnoyrket, sekreteraryrket. Där ärlöneskillnaderna mycket stora, och det är inte tillden privata sektorns fördel. Jag anser inte att manskall acceptera detta påstående, och det är en av desaker som vi behöver reda ut.För det femte vill jag påstå att det sker väldigtmycket i form av förändringar inom den offentligasektorn. Vi har en rad projekt som just syftar till attutveckla kvinnornas inflytande och ställning. Mendet är mycket dåligt i det privata näringslivet. Detvar detta jag ville påtala, och vi behöver alla hjälpasåt för att se hela spektrumet. Jag glömmer inte bortnågon del, det kan ni vara säkra på.Anf. 140 () replik:Fru talman! Statsrådet sade: Tack vare denoffentliga sektorn. Jag har inte ifrågasatt denoffentliga sektorn, möjligen dess storlek och dessfortsatta tillväxt.De betalda jobben är inte alltid välbetalda, det vardetta jag antydde . Detavgörande är att de inte är utsatta för konkurrens,det trodde jag att statsrådet hade förstått.Var finns monopolen, frågar statsrådet. Det är välsjälvklart, och det trodde jag att statsrådet ocksåkände till. De finns inom barnomsorg, äldreomsorgoch sjukvård. Man behandlas inte på lika villkor,och det är det vi efterlyser. Vi moderater villtillvarata samhällets totala samlade resurser för attde skall komma människorna till godo. Vi skall inteuppställa förbud för vissa utan alla som kan genågot av det människorna efterfrågar skall kunnafungera.De mänskliga behoven förutsätter att alla resurserskall tas till vara på alla områden när det gällerbarnomsorgen, äldreomsorgen och utbildningen.Förbjud inte vissa, och diskriminera inte vissa. Detär det som sker . Man ger statsbidrag till demsom man vill uppmuntra, och man ger ingenting tillandra. På så vis blir det ojämlika villkor i samhället.Det mänskliga som statsrådet nämnde skulle varaatt politikerna bestämmer, politikerna dirigerar ochde vet bäst vad människorna vill göra i familjernaoch på yrkesområdet. Över huvud taget går man ini den offentliga sektorn och dirigerar. Varför är niså rädda för att släppa loss? Det kommer alla tillgodo, och det ger valfrihet.Vidare har vi de projekt som nämndes . Jag vetatt statsrådet talade om särintressenoch stora ekonomiska resurser som satsas. Hannämnde kvinnorna som ett särintresse på slutet.Det tycker jag är ett mycket märkligt uttalande, ochjag tycker att statsrådet skall fråga sin kollega vadhan menade med det.Anf. 141 ()replik:Fru talman! Självfallet behöver vi även i framtidenen stor offentlig sektor. Men det är märkvärdigt attvi från den borgerliga sidan måste skjutasocialdemokraterna framför oss när vi vill haalternativ.Nu har man accepterat föräldra- ochpersonalkooperativ inom barnomsorgen. Varför,, går man inte hela vägen? Vad ärdet för skillnad mellan att ha ett handelsbolag ellerett aktiebolag?Vi får ofta höra att man inte skall få göra en vinstpå barnomsorgen. Jag tycker att det är sällsyntfånigt. Det är väl självklart att ingen vill ha sinabarn i en barnomsorg som inte fungerar bra. Menalla som arbetar inom barnomsorgen måste ha rätttill att få en vettig inkomst och kunna få en vinst.Går det att få en bra vinst tyder det på att man haren bra kostnadseffektivitet. På tal om barnomsorgi aktiebolagsform för att man skall få god vinst villjag säga att det måste finnas en hel del andra sakersom det går att få större vinst på.Släpp loss! Då skall man se att det går att få ökadvalfrihet för kvinnorna. Det blir enkvalitetsutveckling, och det blir bättre utnyttjandeav de resurser som finns. Det blir en starkareposition för personalen och större möjlighet förpersonalen att utvecklas. Säkert går det att utnyttjafler kvinnor.