prot · GE0911 · 1990-10-17 00:00:00 — För deminnebär den moderata lösningen inte någon riktigvalfrihet.Jag ser inte det minsta ner på dem som bestämmersig för att stanna hemma till stora uppoffringar, somIngrid säger. Tvärtom har jag störstarespekt för dem som fattar det beslutet. Det är jumeningen med det gemensamma borgerligaförslaget att man skall underlätta för de familjersom så önskar att själva ta hand om sina barn. mer än vad de får med dagenssocialdemokratiska system. Det är ett steg på vägenatt ge föräldrarna större möjligheter att välja.Däremot innebär det borgerliga förslaget inte skall ge en lön för den som stannar hemma, enlika hög ersättning som samhället ger för att stödjabarnomsorgen. Att samhället stödjerbarnomsorgen har att göra med att stödet tillbarnomsorgen är en förutsättning förförvärvsarbete och leder till att helasamhällsekonomin kan blomstra.Jag skulle, herr talman, livligt vilja uppmanamoderaterna att tänka ett varv till, fundera litet merpå klokheten i det borgerliga förslaget och stå fastvid det förslaget i stället för att kasta över ända vissagrundläggande principer som finns i förslaget.Andre vice talmannen anmälde att IngridHemmingsson anhållit att till protokollet fåantecknat att hon inte ägde rätt till ytterligarereplik.Anf. 125 ():Herr talman! diskuterar vi barnomsorgen igen.Den diskuteras ständigt också i massmedia. Det ärju inte så underligt, för de flesta människor har enrelation till den: Antingen har de egna barn ellervänner eller närstående som har bekymmer för sinabarn, inte minst när det gäller barnomsorgen.Barnomsorgen är en politiskt central fråga ochockså en personligt central fråga. Hur den utformasbestämmer samhälletsutveckling. Det måste vara så att föräldrarna vet attbarnen har det bra när de arbetar utanför hemmet.En barnomsorg värd namnet måste också göra detmöjligt för föräldrar att stanna hemma ellerförkorta sin arbetsdag. I samhällets planeringmåste barnomsorgen placeras centralt. Placerasnågot annat där, t.ex. bruttonationalprodukt ellernäringsliv, tenderar barnomsorgen att hamna iperiferin. Den enskilda människans behov avtidsutrymme för vård av och omsorg om de egnabarnen är illa tillgodosett i den socialdemokratiskafamiljepolitiken. Här behövs en helt ny inriktningdär möjligheterna till en kortare arbetsdag försmåbarnsföräldrar blir reella och där möjligheternaatt verkligen vara förälder säkras. De socialaföljderna av en sådan inriktning skulle säkertmycket snart kunna avläsas i form av både tryggareoch mera harmoniska barn.Dessutom finns det en klyfta i samhället. Denklyftan kan ingen undgå att märka, nämligen attvissa föräldrar är mycket väl tillgodosedda när detgäller att förverkliga föräldraskap präglat avtrygghet, stabilitet, mångsidighet och upplevelsersamt gemensamma glädjeämnen. Det är faktorersom samverkar till att skapa en miljö för barnensom också ger en god start i livet. finnsdet barn som från mycket tidiga år får finna sig ialltför långa vistelser på daghem, en snålt tillmätttid att vara tillsammans med en trött mamma ellerpappa samt bristande stimulans och omväxling påfritiden. Där har den socialdemokratiska modelleningen lösning.För att familjerna själva skall kunna välja vilkenomsorgsform som passar bäst för deras barnföreslår vi i i vårt nya partiprogram, somskall diskuteras på vår extra stämma om någonvecka, att det statliga stödet till barnomsorgen skallutgå till alla förskolebarn. Det skall vara lika föralla barn. Det här vårdnadsbidraget, eller om manså vill barnomsorgsbidraget, skall vara beskattatmed rätt att dra av kostnaderna för barnomsorgen.Inför valrörelsen -- det har diskuterats tidigarei denna debatt -- stod moderater, folkpartister ochcenterpartister enade bakom ett gemensamt förslagi familjepolitiken. Det var ett förslag där mankombinerade ökad valfrihet för enskilda familjermed ökad rättvisa i fråga om fördelning av destatliga subventionerna till barnomsorgen.Socialdemokraterna stod länge tomhänta, men ivalrörelsens elfte timme tvingades man till ennödvändig motoffensiv. Det som framställdes somett vallöfte från socialdemokraternas sida,nämligen att bygga ut föräldraförsäkringen, visadedet sig vara en målsättning. är denytterligare skjuten in . Vårt förslag omen rättvisare fördelning av de statliga pengarna tillbarnomsorgen direkt till föräldrarna är ingentingannat än en vidareutveckling av det förslag som deborgerliga partierna enade sig om inför förra valet.Familjepolitiken är och förblir ett centralt områdeför samhället och för den enskilde. Vi har sett attnär familjepolitiken har slagit slint och intetillräcklig hänsyn har tagits till villkoren för attstödja och stötta familjerna så att valfriheten kanöka, inte bara på papperet utan i verkligheten, hardet ofrånkomligen gått ut över den svagaste parten,barnen. Här behövs en helt ny inriktning.Enligt vad som står i den gemensammareservationen från , ,och måste det nuvarandestatsbidragssystemet, så länge det finns kvar, ha ensådan utformning att föräldrarna kan välja mellanolika alternativ i barnomsorgen. Statsbidraget skallvara neutralt för alla barnomsorgsformer oavsetthuvudman, och familjedaghem och deltidsförskolafår inte diskrimineras. På det sättet skulle det blibetydligt lättare att nå full behovstäckning ibarnomsorgen.Vi anser vidare att kommunerna skall vara skyldigaatt i barnomsorgsplaneringen uppta alla alternativabarnomsorgsformer som uppfyller de kvalitetskravsom alltid måste ställas. Det måste också varamöjligt för kommuner som det vill att ge ersättningtill dagbarnvårdare även för vård av egna barn.Slutligen måste också fåstatsbidrag. Det är ett problem som ännu är olöst.Kyrkan måste få statsbidrag på samma villkor sommuslimer, mosaiska trosbekännare, katolskaförsamlingar, frikyrkor och ideella organisationer.Där har vi från , ochcentern en gemensam reservation. Behovet av ochkraven på alternativ inom barnomsorgen har ökat.Föräldrars och barns rätt samt vår anpassning tillEuropa stärker denna tendens.Herr talman! Med detta yrkar jag bifall tillreservation 1.Anf. 126 () replik:Herr talman! Jag skulle vilja ställa en fråga till UllaTillander: Hur kommer taxan till ett vanligtdaghem att se ut när förslag ärgenomfört? har vi ett statsbidrag på ungefär30 . Er tanke är alltså attstatsbidragen skall slås ihop och delas ut lika föralla, till samtliga barn. Vad innebär det för taxan fören daghemsplats? Kan man räkna med att det blir30 . plus det som föräldrarna betalar ,vilket kanske kan vara . eller merberoende på kommunens system, alltsåsammanlagt 40 000 eller . för endaghemsplats?Har ni möjligen tänkt något annat om hurdaghemstaxan kommer att bli med ert systemgenomfört?Anf. 127 () replik:Herr talman! Det kan vara lika svårt att ge ettsvar om den exakta taxan som det var att ge ett svardå vi kom överens om alternativet . perbarn och år. Men vi är faktiskt lika övertygade i dagsom vi då var om att antalet alternativ kommer attöka och om att konkurrensen kommer att bli större.Därmed kommer också en mängd alternativ att ståtill buds som förmodligen även är billigare vadgäller utformningen.Daniel Tarschys -- och det gäller kanske folkpartieti övrigt -- har, inte minst ,angripit oss i för att vi vidareutvecklar deidéer om vårdnadsbidrag som vi var överens om.Det föreligger, som harunderstrukit tidigare i debatten, ingen skillnad närdet gäller principerna, bortsett från det faktum attvi vill gå vidare här och utöka valfriheten. villDaniel Tarschys framställa det så, att vi skulle göraavsteg från den princip som vi gemensamt var enigaom. Men egentligen är det som redanhar gjort avsteg från den tidigare gemensammalinjen.Motivet för vår gemensamma plattform 1988 ifamiljepolitiken var just dels att vi skulle få fram enminsta gemensamma nämnare som man sedan,naturligtvis, kunde bygga vidare på, dels attbarnomsorgsfrågan -- det handlar då om en orättvisfördelning till barnfamiljer -- äntligen ochsnabbt efter en borgerlig valseger skulle få enlösning.Daniel Tarschys framställer detta meddaghemstaxorna som ett problem. Men ett problemsom borde ägna betydligt mera tidåt är vad som kommer att inträffa förbarnfamiljernas del , dåskattereformen är genomförd, vad det kommer attinnebära i form av ökade kostnader -- höjda hyroroch högre avgifter. Det gäller alltså inte minstbarnfamiljerna, vilkas situation definitivt kommeratt påverkas.Sedan agerar , det framgår ocksånu i repliken till mig, som om det första stegetbeträffande förslaget om . skulle vara enslutpunkt. I själva verket var det från vår sida eninledning. Det var det viktiga -- för det är väl ändåinte så, att dessa . skall stå kvar för alltid?Anf. 128 () replik:Herr talman! Jag ställde en mycket stillsam frågatill . Jag tolkar hennes svar så, attdaghemstaxan ändå går upp med de . somfaller bort i statsbidrag. Om man lägger de 30 000kronorna till vad föräldrarna betalar , 10 000--, stannar daghemstaxan enligt centernsmodell på 40 000--. per barn.Jag bestrider inte alls att man kan kalla bådecenterns och modell för en vidareutveckling av vårdnadsbidraget. Självfallet är detväldigt trevligt för föräldrarna att få mera pengar ihanden. Det vill jag alltså inte på något sättbestrida. Men det som jag menar är enkomplikation med båda förslagen, i varierandegrad, är att det blir väldigt höga avgifter förbarnomsorgen och att de höga avgifterna kanfungera som en tröskel som det är omöjligt, elleråtminstone svårt, att ta sig över för de föräldrar somvill arbeta. Det gäller i hög grad det moderataförslaget och i mindre utsträckning centerpartietsförslag. Men när det gäller båda förslagen är dettrots allt en nackdel att man kommer upp i väldigthöga barnomsorgstaxor.Självfallet skall fördelar och nackdelar medförslagen vägas mot varandra. Jag menar dock attnackdelen med en hög taxa är så pass allvarlig attäven skulle göra klokt i att funderaöver om inte det gemensamma förslaget trots alltvore bättre.Anf. 129 () replik:Herr talman! Vad som märks i den ton som DanielTarschys har presterat i de senaste debatterna häri kammaren är faktiskt det faktum att när kritikengäller t.ex. tar gärnatill storsläggan. Men när kritiken gällersocialdemokraterna använder signumera av ett betydligt lägre tonläge. Dessutomintar han då en mera överslätande attityd.Jag kan förstå att inte villuppmärksamma konsekvenserna av de förslag somfolkpartiet har varit med om att genomföra. DanielTarschys vill helst lägga dimridåer i det avseendet.Det gäller då också vad det får till följd inte minstför barnfamiljerna. Genom överenskommelsenmed socialdemokraterna har man faktiskt, och dåinte bara när det gäller skatteuppgörelsen utanockså när det gäller barnomsorgen, manövrerat så,att införandet av vårdnadsbidrag flyttas till en diffusframtid. Avgörande här kommer också att vara omsocialdemokraterna anser tiden vara inne för ensådan åtgärd.Men att se socialdemokraterna som tillskyndare avvårdnadsbidrag är väl ändå att sätta bocken tillträdgårdsmästare.När det gäller familjepolitik är lägetföljande: Socialdemokraterna har villkoratinförandet av föräldraförsäkringen -- när ekonominblir bättre skall föräldraförsäkringen införas. Ochfolkpartiet har villkorat införandet avvårdnadsbidrag -- när ekonomin blir bättre skallvårdnadsbidrag införas. Men så länge ekonomin ärdålig i står socialdemokraterna ochfolkpartiet på samma ståndpunkt. De slår alltsåfölje med varandra. Men om ekonomin skulle blibättre, går de förmodligen skilda vägar igen.Slutsatsen är alltså att här gäller det enighet mellansocialdemokraterna och om att man justnu inte skall införa vare sig vårdnadsbidrag ellerföräldraförsäkring.Anf. 130 ():Herr talman! Jag måste säga att det ärbeklämmande att lyssna på den här debatten. Ävenom ni borgerliga inte kan vara överens om vad ni äreniga om -- om vem som står kvar vid vad eller vemsom har ändrat vad -- kan ni väl göra upp om detnågon annanstans.Situationen inom barnomsorgen i vårt land är ,tycker jag, så pass allvarlig att vi borde kunna hållaoss till verkligheten. Ni talar om eventuellagemensamma borgerliga förslag. Men det enda somni har gemensamt, såvitt jag förstår, är att ni intehar tänkt finansiera det hela och att det nieventuellt tänker göra ensamma, tillsammans ellerkanske i någon annan ny konstellation efter valetligger . Det gäller alltså -- närdet finns pengar, när ekonomin tillåter detta. Hurdet skall gå till att få en situation där ekonomin ärsådan att det går att bygga ut barnomsorgen vet intejag. Jag kan inte heller se hur ni skall kommadithän.Verkligheten är långt ifrån fattade tjusigabeslut om full behovstäckning . Men den ärockså långt ifrån beslut och intentioner som gälltkvaliteten i barnomsorgen.I de motioner som vi i har skrivit ochsom finns med i det här betänkandet säger vi att vivill åstadkomma full behovstäckning. Vi inser dockatt det inte är möjligt att åstadkomma detta till år1991. Därför vill vi ha en ny planperiod. Vad vi villha är en lagstiftning om att man faktiskt måsteåstadkomma full behovstäckning.De pengar som staten har tagit in i form avbarnomsorgsavgifter och som inte har gått tillbarnomsorgen -- har rätt när hansäger att det är många miljarder som borde ha gåtttill barnomsorgen -- tycker vi skall gå tillbarnomsorgen. Dessutom tycker vi att man kan tain mera pengar. Sedan vill vi behållakvalitetskraven inom barnomsorgen. De normersom finns om gruppstorlekar skall faktiskt följas.Det skall finnas personal inom barnomsorgen, såatt det över huvud taget kan finnas en sådanverksamhet. Det innebär att det inte skall vara förstora grupper och att man skall satsa på utbildningvad gäller personalen, så att det blir en enhetligutbildning, en förskollärarutbildning. De som intehar sådan utbildning skall få utbilda sig påbetald arbetstid. Vi tror att det skulle varaattraktivt för den personal som finns inombarnomsorgen men som är på väg att sluta.Alla dessa motioner föreslås naturligtvis bliavslagna. De har inte blivit avslagna i tiden, de äraktuellare nu . Men majoriteten iutskottet har valt att avstyrka motionerna medhänvisning till, åtminstone vad gällerutbyggnadstakten, att man tror att kommunernakommer att lösa detta i alla fall. Man redovisarsiffror som är över hövan optimistiska, skulle jagvilja säga.I många kommuner har det skett en katastrofalförsämring inom barnomsorgen. Man försöker attlösa problemet med utbyggnadstakten genom attsäga att man skall ha full utbyggnad till allabarn , såsom beslutet ärfattat. Sedan inför man kommunala regler somsäger att barn under inte skall fånågon barnomsorg över huvud taget. I minkommun, , har man gjort på det sättet. Jagvet att man har gjort så i flera kommuner. Man fårloss platser att ge till de äldre barnen, men hur harman tänkt sig lösningen för de mindre barnen? Närjag ställde den frågan i min socialnämnd ochhänvisade till att föräldraförsäkringen faktiskt inteär utbyggd fick jag till svar: Nej, vi vet det, men detär inte vi som har fattat det beslutet.Alla har dessutom inte en föräldrapenning somman kan leva på. Det innebär att de föräldrar sominte får barnomsorg måste leva på socialbidrag. Detkan knappast vara en bra lösning, varken förföräldrarna eller barnen.Man överinskriver konsekvent i kommunerna . Man tillsätter inte vakanta tjänster och manser till att inte ha vikarier vid sjukskrivningar ochliknande. Man skapar situationer ute påbarnstugorna som innebär att skyddsombudenöverväger att stänga barnomsorgen så fort en ipersonalen blir sjuk. Detta kan knappast vara enbra utveckling för barnomsorgen.Man tillskapar någon form av happy hours, ungefärsom på krogen. Man säger: Har ni barnen härkortare tid, , går detbra. Då kan ni få litet lägre taxa också. Mantillskapar någon form av barnpassning och säger attkvaliteten inte är så hög, men man har åtminstoneen vuxen som ser till dessa barn under ett partimmar när man annars inte har personal. Det kanni också få betala mindre för.I många familjer har man börjat arbeta skift motvarandra för att undvika dålig barnomsorg. Jag fickhöra att man i , vid ,har skapat en särskild för barnen, så att deskall slippa sitta i bilen och vänta under denhalvtimme då föräldrarna löser av varandra mellanskiften. Vi är tillbaka till en barnomsorgssituationsom man inte trodde skulle vara möjlig i dagensSverige. Detta pågår medan ni pratar om hureventuella lösningar kan se ut i en eventuellframtid, vid en eventuell borgerlig valseger, omman eventuellt kan komma överens om engemensam lösning.Socialdemokraterna visar siffror som är luft, anserjag, och har förhoppningar som inte stämmeröverens med verkligheten. Jag tycker att det ärbeklämmande att man i en sådan här situation intekan tala rent ut och säga: Vi skall tillgodose detbeslut som vi har fattat om en fullt utbyggdbarnomsorg. Vi skall lagstifta om det. BengtLindqvist svarade på en fråga omdetta. Han sade: Nej, vi tycker inte att vi skalllagstifta, för det ger fel signaler till kommunerna.Då tar de inte sitt eget ansvar. Men det är ett sättatt komma runt det hela. Det man gör genomatt inte lagstifta är att se till att många kommunerslipper ifrån detta ansvar.Vi vet vilka detta går ut över. Det går ut överföräldrarna, över barnen och över framför allt deensamstående kvinnorna. Vad finns det för receptför dem? Jo, att vara hemma och lyfta socialhjälp,i en alltmer ansträngd ekonomidessutom. Det är en ekvation som inte går ihop.Samtliga partier borde faktiskt besinna vad dehåller på med i den här frågan. Det är etttillbakasträvande som jag inte trodde att jag skullebehöva vara med om.Jag vill också säga något om en annan av våramotioner. Den handlar om den samiskabarnomsorgen. Den motionen har också avstyrktsav utskottsmajoriteten, som hänvisar tillsamerättsutredningen. Det är mycket befängt ochhelt poänglöst att göra det, för den utredningen haröver huvud taget inte den här frågan i sina direktiv.Det vi har tagit upp i motionen är att vi vill attsameskolstyrelsen, som finns, skall vara detorgan som skall kanalisera de pengar som behövsför att samerna skall få en bra barnomsorg. De skallsjälva ta hand om och styra detta. Detta är ett kravsom människor som har utrett frågan har lagt fram,fastän regeringen inte har följt utredningensförslag. Det är väl förankrat, och det är mycketmärkligt att man inte alls bemöter förslaget pånågot annat sätt än man har gjort.Jag vill med detta yrka bifall till den reservationsom jag tycker är den centrala i detta betänkande.Det är nr 11, som handlar om full behovstäckningför barnomsorgen.Anf. 131 ()replik:Herr talman! När tog till ordaanvände hon en litet överseende ton och sade attdet var beklämmande att lyssna till oss som vill talaom framtiden och att vi skall göra upp någonannanstans. Det påståendet kommer från alldelesfel håll när det kommer . Är detnågot partis åsikter som förlorar mark, så är detvänsterpartiets. Det pläderar förär planekonomi och politikerstyrning. Vi vet ju vaddet leder till. Det leder till brister och köer. Jagtycker att verkligen harundervärderat svenska folket när hon talar såföraktfullt om att vi vill ge familjerna en störrevalfrihet. Det är familjen som skall bestämma.Gudrun är av en helt annan åsikt. Ni haringenting att erbjuda föräldrarna i vårt land. Erpolitik är fullständigt passé, inte bara i , utani ännu högre grad i övriga . Naturligtviskommer det att gå upp för er vid valet. GudrunSchyman talar om en eventuell framtid för våraåsikter. Jag garanterar att det är vi som harframtiden i våra händer. Svenska folket börjarreagera. Man vill besluta själv, man vill inteöverlämna besluten till politikerna.Sedan har vi frågan om att se till att alla får enfullgod barnomsorg. Ja, vi vill verkligen se till attalla får en fullgod barnomsorg, den barnomsorgsom var och en väljer. Vi tror inte att man vare siggenom lagstiftning eller genom politiska beslut kanbestämma vad människor skall välja. Den kritikenkommer från alldeles fel håll. Beträffande detta harvi tre borgerliga partier ett gemensamt synsätt. Detvi diskuterar är hur vi skall komma fram till ettgemensamt förslag . Och vi harframtiden för oss, var helt säker på det! Familjernavill bestämma själva, de vill inte överlåta tillpolitiker att bestämma och lagstifta. Det leder intetill att familjen får välja vilka beslut den skall fatta.Familjerna är olika. Vi kan inte tala om Sverigesbarnfamiljer som ett kollektiv. Det är absolut intepå det sättet.Anf. 132 () replik:Herr talman! Det var både stort och smått i enväldig röra, måste jag säga. Jag trodde att jag inågon debatt skulle slippa att dra in hela denösteuropeiska demokratiseringsprocessen. Mendet verkar inte finnas en enda fråga där den inte fårplats. Jag kanske skulle ha sagt i mittinledningsanförande att jag är väl medveten om vadsom har skett där, jag tycker att det är väldigt bra,jag tycker att det är bra med demokrati och vi haralltid tyckt det. Jag skulle kanske ha dragit denlitanian. Jag trodde att jag skulle slippa det nu.I alla fall är det så här, , att sålänge det inte finns full behovstäckning, så längeman inte kan välja barnomsorg om man vill ha det,finns det heller ingen valfrihet. En majoritet avbarnfamiljerna i landet har uttryckt enabsolut vilja att ha en barnomsorg. Jag tycker att vi skall se till attdet finns full behovstäckning innan vi börjar talaom alternativa lösningar.De alternativ som har presenterats , t.ex.Uppsalamodellen, som plötsligt genom ett trollslagskulle lösa alla problem -- korta köerna, varabilligare och bättre och vet allt hur det skullebli -- har visat sig vara en stor miss. Man säger iUppsala där man började att det är för dyrt. Detgav inte alls det resultat som man tänkte sig. Detgjordes en räkning i . Man trodde förstatt man skulle få en mängd intresserade människor,men det fick man inte alls. Det var inte alls någonbra lösning. Så länge som vi har en situation där detfaktiskt är fullt med ensamstående föräldrar sommåste arbeta vare sig de vill eller ej -- och somdessutom vill arbeta --, fullt med barnfamiljer därdet krävs två inkomster för att över huvud tagetkunna klara sig, måste man ju se till det här behovetförst, innan det kan bli något tal om valfrihet.Hemmafruarna, eller vilka det nu är som IngridHemmingsson talar sig så varm för, löser kanskeproblemen ändå, men vi måste tänka på alla demsom står i kö och som tvingas vara hemma fast devill och måste arbeta, eftersom de vill leva det härhela livet som vi talar om -- att både vara förälder,att ha ett yrkesliv, att ha tid att engagera sig också isamhällslivet och att gå på bio, kanske på teater,eller på ett politiskt möte. Det gäller tiden att göradetta: Var förvissad om att barnen har det bra närman inte är med dem. Vi anser att det är de härkraven som bör tillfredsställas först, innan vi tänkeross lösningar där fruarna är tillbaka vid spisen. Desom tycker att det är bra får väl välja den vägen. Dekan kanske lösa problemen ändå.Anf. 133 ()replik:Herr talman! Återigen talade föraktfullt om fruarna tillbaka vid spisen, mendet är faktiskt så att man tvingas vara hemma ,därför att den politiska planeringen inte fungerar.Vi kan alltså inte erbjuda barnomsorg till dem somönskar sådan. Vore det full valfrihet och tillätsföräldrarna själva att vara med och bestämmabarnomsorgen, skulle man inte ha de här köerna.Dessa är ju en effekt av att vi har en planekonomi.Besökare i vårt land brukar säga att man i Sverigehar socialiserat familjen i stället för företagen. Detär precis det som har hänt. harvänt på alltihop. Vänd på nytt och ge människornamöjlighet att själva fatta beslut, fördelabarnomsorgsstödet till barnen! Då tror jag att detblir mängder med lösningar som vi i denna debattinte kan föreställa oss, därför att människor är såolika.Sedan sade : Valfriheten får vi tasenare. Men det är ju den som skall göra det möjligtatt få bort kön. Därefter sade attjag tog upp smått och stort i en väldig röra. Ja, jagtycker faktiskt att det är att börja tänkafriare, med hänsyn till människors möjligheter. Vifår inte ramla i fällan att alltid tänka påhur man skall begränsa människornas möjligheter.Det är precis det som debatten går ut på.