prot · GE0946 · 1990-12-14 00:00:00 — Jagtror att det betyder oerhört mycket vilkendiskussion som förs och vilket intryck man geromvärlden. Jag har tillsammans medriksbankschefen försökt hävda en konsekvent linje.Det har varit svårt, eftersom många har försöktifrågasätta detta inom landet, och det har ävenförekommit spekulationer utifrån. Jag tror att vialla gör vår bästa insats för landet genom att hållaen mycket fast linje på den här punkten. Jag tyckeratt det har varit en för liten uppslutning kring detta.Nu tror jag att vi har fått undan de flestaspekulationerna.Min uppfattning är att det inte är arbetslöshetensom avgör om man kan bekämpa inflationen, utandet är förmågan att kunna få de lediga platsernasnabbt och väl tillsatt med personer med rättkompetens som är det helt avgörande. Att ha arbetslöshet, som man har i en del länder, ochsamtidigt ha brister och flaskhalsar i produktionen,är inte någon bra väg. Det är just detta som OECDhar pekat på, dvs att vi i har en bättrefungerande arbetsmarknad, och där spelararbetsmarknadspolitiken en viktig roll. Och detskall den göra även i fortsättningen. Därför skall vianvända aktiva åtgärder, men vi skall göra det påett klokt sätt och sätta in dem så att också det somvi långsiktigt eftersträvar i ekonomin stöds.Gunnar frågade om skogsindustrin. Jag vetinte om han anser att det skulle ha varit bättre omdet hade skett ett uppköp av utländska intressenteri detta sammanhang. Är det detta som GunnarBjörk uttalar sig för? Och hur skall ni betala ökadeförsvarskostnader i ett läge när statsfinanserna ärsådana att vi måste vända på varje krona? Hur kanni då utlova stora påslag, och hur skall ni finansieradessa?Lars-Ove , den linje som vänsterpartietföreträder hänger inte ihop. Det finns inte någonhelhet i den. Det förslag som ni redovisar skulle hainneburit en mycket högre inflationstakt, och det ärallvarligt för sysselsättningen och inte minst fördem som har låga inkomster. Därför ärinflationsbekämpningen oerhört viktig. Er politikär prövad, och vi vet hur det går.Anf. 35 ():Fru talman! Finansministern befinner sig alldelesuppenbart i en mycket trängd situation. Han harstora bekymmer med en ekonomi som har kraschatpå den tredje vägen. Han har problem med en LO-ledare som inte vill inse att krisen är här. Jagbeklagar att det kanske inte blir någon julefrid i detLarssonska kället, när finansministern nu skallfärdigställa budgetpropositionen och forma sådanaförslag som innebär att valutaoron inteåterkommer på det nya året. Han kanske då kanglädja sig åt tanken att det är betydligt lugnare vidsamma tid , då han å andra sida får börjaladda upp inför den allmänna motionstiden.Allan sade i sitt anförande att de borgerligapartierna hade orsakat 60 miljarder istatsskuldräntor. Det där tillhör nidbilden somupprepade gånger förs fram här. Och jagåterkommer med mitt svar att över hälften avstadsskulden har samlats ihop undersocialdemokratiska regeringar.När det gäller uppladdningen inför den kommandeoppositionsperioden bör kanskebegrunda företrädaren ord:Det vore mig fjärran att glorifiera våroppositionspolitik under de där sex åren. En hel delav vad vi då sade och gjorde borde kanske ha varitosagt och ogjort.Eftersom problemen med de stigande lönerna dådiskuterades mycket, hade finansminister till löntagarorganisationerna omåterhållsamhet. kommentar blev:Vågar han än en gång påstå att svensk industriförlorat sin konkurrenskraft därför att våralönekostnader stigit mer än andra länders? Vågarhan upprepa sitt utfall mot löntagarna och höjapekpinnen med krav på att lönerna inte får stigamed ?Jag tror att finansministern, med rådgivare som StigMalm, skall vara glad över att han har enopposition till höger som vill bekämpa inflationen,som vill spara på de offentliga utgifterna och somvill förhindra att en devalvering tvingar sig på ossutifrån. Det var inte vi som utlöste valutaoron ochspekulationerna mot kronan . Det varStig och LOs ekonomer. Det har vi AllanLarssons egna ord på. Och det var väl också allt avnya besked som vi har fått från finansministern häri dag.Anf. 36 ():Fru talman! Vi kan uppenbarligen hålla på hurlänge vi vill eller tills finansministern tröttnar. Jagskall ändå fatta mig förhållandevis kort.Jag gladde mig åt att höra finansministern säga atthan anser att han har drivit och kommer att drivaen fast linje. Han vädjade om mer uppslutning frånandra. Den förre finansministern drev också enförhållandevis fast linje ända fram till valrörelsen1988. Det finns andra som fortsatte att hävda denhär fasta linjen men som inte möttes av något störregensvar från ansvarigt håll. Låt mig också påpekaatt denna fasta linje inte är fullt så fast som AllanLarsson vill låta påskina, eftersom det redan hargetts ett antal signaler av felaktigt slag. Det slopadetaket när det gäller avdragsrätt förfackföreningsavgifter, den nyafastighetsskattehöjningen och mer AMS-pengar ärtre ganska stora saker inom loppet av en mycketkort tid då denna krisskrivelse ännu inte har hunnitbli behandlad. Jag tycker att detta är illavarslande.Jag, liksom finansministern, glädjer mig åt attOECD anser, vilket jag tror stämmer, att vi iSverige har en bättre fungerande arbetsmarknadför att passa ihop lediga platser och arbetssökande.För detta ändamål har vi byggt ut en mycket finarbetsförmedling. Jag tror att man skall taytterligare ett steg på den vägen och släppa framenskilda arbetsförmedlingar. Det finnsutredningsförslag om detta, och det finns ständigtmotionsförslag om detta i . harregeringen sagt nej. Men jag tror att om manverkligen vill bemöda sig om att få en bättrefungerande arbetsförmedling bör man öppna ävenför sådana alternativ. Det är ett litet tips tillbudgetpropositionen.Slutligen konstaterade jag att inte svarade på den svåra frågan, dvs. ominflationsbekämpningen kommer att vara detövergripande målet även när arbetslösheten harstigit till . Vad gör då?Signalerna är illavarslande. Därför har AllanLarsson och hans regering tyvärr ett dåligtutgångsläge. Det finns få saker som man i praktikenkan göra för att skapa det förtroende som behövs, isynnerhet när insatserna i inflationsbekämpningenblir så halvhjärtade och motsägelsefulla. Därförskulle jag gärna instämma i de önskemål om en godjul som andra har framfört, men säga attjag inte tror att de är realistiska.Anf. 37 ():Fru talman! Min önskan om god jul tillfinansministern var litet förhastad, men den står signaturligtvis.Försvaret skall självfallet rationalisera precis somalla andra. Jag vill bara erinra om att den högtvärderade ledamoten i kammaren och ÅkeGustavsson i lade fram ett förslag 1983/84,som man i försvarsdepartementet har lagt i någonbyrålåda. Det är inte så att intensiteten iregeringskansliet är särskilt hög på alla områden.Jag rekommenderar en kontakt med herrGustavsson.Finansministern frågar om det hade varit bättre attSCA hade köpts upp av utländska investerare.Självfallet nej. Det hade inte alls varit bra. Jagtycker att regeringens agerande i denna fråga visarupp ett dåligt förtroende för den svenskaekonomin. Det leder till att man nästan accepteraratt klassas som ett underutvecklat land påskogsindustrins område, vilket vi verkligen inte är.Jag kan inte tolka det här på annat sätt än attregeringen i det här fallet förordar monopolisering.Jag vill upprepa vad jag sade tidigare: Alla de somtalar för konkurrens som en nödvändig faktor föreffektivitet borde resa sig upp och protestera motdenna monopolisering av vår främstaförädlingsresurs.Anf. 38 ():Fru talman! I denna evighetsdebatt har vifortfarande inte fått något besked avfinansministern om hur han tänker bekämpaarbetslösheten i dess helhet. Enligt alla dokumentfrån regeringen skall inte några generellastimulansåtgärder vidtas för att bekämpaarbetslösheten, utan det blir endast individuellainsatser. Om det nu inte finns tillräckligt medarbetstillfällen, får enligt propositionen ochregeringens skrivelse, såvitt jag förstår,arbetslösheten bli precis lika stor som i . Jagkan inte tolka det på annat sätt.Nu är det faktiskt så att vår politik inte har fåttnågon chans att prövas, . Tyvärr, förden skulle säkert ha stor framgång. Det skullesäkert gå bra för att fixa till ett avtal omman gjorde omfördelningar i systemet, minskademomsen på maten och såg till att de högavlönadeinte fick så goda villkor som de nu har fått. Framförallt bör man se till att vi får en ordentlig prispress såatt priserna inte ökar. Det spelar ingen roll för ossom man förhandlar eller om löneökningarna ingåri systemet, men vi måste pressa priserna och se tillatt aktörerna på denna prismarknad inte höjerpriserna. Då behöver man faktiskt inte heller höjalönerna.Tillväxten i samhället beror till stor del påaktörerna i arbetslivet. Gynnar man dem och ser tillatt människor som har dålig arbetsmiljö och dåligtinflytande på sin arbetsplats får det bättre, kantillväxten och inflytandet den vägen öka, och dåinvesterar vi rätt i samhället.Slutsatsen blir att regeringens agerande på 80-taletär förskräckligt. Först utnyttjar man intedevalveringsvinsterna, som i stället gick tillspekulation. När man väl investerar -- vi kan nu läsaresultatet -- ger investeringarna inte någon tillväxteller ökad produktivitet. Det har jag redovisattidigare. Regeringen lastar hela skulden på dearbetande människorna, på dem som är sjuka.Fördelningspolitiken saknas i regeringensperspektiv. Jag anser att -- regeringen kan inteheller påvisa något annat -- vår politik går ihop ochär möjlig. Däremot kan jag konstatera attregeringens politik inte går ihop medarbetarrörelsens värderingar, inte medfackföreningsrörelsens ledning och inte ens meddess basfolk, de lågavlönade, inte heller medmiljörörelsen. Där tror jag att socialdemokratinhar ett stort problem att hantera.Anf. 39 ():Fru talman! Det var egentligen inte min avsikt attlägga mig i den ekonomisk--politiska debatten,men jag gör det i alla fall. Det vi har hört här ikammaren är någonting som jag tror är ganskaså unikt i vår parlamentariska historia. En ledamotav ledningen för det stora partiet har i allra mestcentrala politiska frågor tagit heder och ära av enannan ledamot av ledningen för samma stora parti.Jag tror att man får gå decennier tillbaka iriksdagens historia för att se så djupa motsättningarså tydligt demonstrerade i så viktiga frågor av såcentrala personer.Vi skall inte diskutera 1980-talets ekonomiskapolitik. Jag tillhör dem som anser att det blev ettförlorat decennium för . Men vi kan i allafall blicka tillbaka till 1990-talets första år försocialdemokratin, som närmast blivit någotav ett sammanbrottets år med den ena krisenovanpå den andra. Vi har fått besked om attränte- och valutakrisen enligtfinansminsistern var fel. Det är ettbesked som närmast är sensationellt, men inte utanintresse för de villaägare som tyngs ned av dealltför höga räntorna, för de hyresgäster som nustår inför de hyreshöjningar som de höga räntornaframkallar och för dem som drabbas inte minstgenom ökad arbetslöshet av de bristandeinvesteringarna i näringslivet till följd av de högaräntorna. Då säger en ledamot i verkställandeutskottet inom socialdemokratin, finansministern,att krisen är orsakad av en annan ledamot iverkställande utskottet i socialdemokratin,nämligen LOs ordförande. Allt detta ekonomiskaelände skulle vara ett resultat av stridigheternainom socialdemokratin.Jag kan nu litet bättre förstå varför statsministerninte ville ha någon partiledardebatt . Detpolitiska avslutas med att vi har fått frånkonjunkturinstitutet och en serie avrapporter, som entydigt visar hur vår ekonomi fårallt större problem. Arbetslösheten växer vecka förvecka som ett resultat av misslyckanden för dentredje vägens ekonomiska politik. Det avslutas nu med ett bittert krig inom detregerande partiet. Vi visste att niadministrerar en sönderfallande ekonomi. ser viatt ni i den processen håller på att falla söndersjälva.Anf. 40 ():Fru talman! Jag förstår inte vad är uteefter. får nu egentligen igenom denpolitik han har varit ute efter hela tiden.Moderaterna hade sin stämma i ochskisserade 90-talets skattesystem. Detskattesystemet håller på att genomföras. CarlBildt har gjort upp med socialdemokraterna omsjukförsäkringen. Han får igenom sittsjukförsäkringsförslag. Han får igenom sitt förslagom EG-anslutningen. Alltså är den här debatten enfars!Jag skulle vilja säga att motsättningen inte finnsmellan och socialdemokraterna, somCarl Bildt vill förespegla.Det handlar om en helt annan motsättning. Det ärfaktiskt så, att socialdemokraterna har slagit in påmoderaternas väg. Att då försöka förespeglaväljarna att den stora skiljelinjen går mellansocialdemokratin och politik är heltfel. Det överensstämmer inte med verkligheten.Det är faktiskt politik som vi sersättas i verket nu under 90-talet.I detta anförande instämde: ,, , , , , afRantzien, och (alla mp).Anf. 41 Finansminister ():Fru talman! Jag tillhör inte dem som i onödansöker strid. Men jag tror att många medborgaretycker att den politiska debatten alltför mycket ärfull av anklagelser. Jag har försökt att vara sparsammed orden, sökt redovisa i sak hur jag ser på lägetoch försökt arbeta fram förslag som kan bidra lösning av vårts lands ekonomiska problem. Jaghoppas att jag skall kunna fortsätta på den linjen.Men jag förbehåller mig rätten att, när jag blirangripen här i kammaren eller utifrån, tala om varjag står. och skall inteanklaga mig för detta. Det är faktiskt enmedborgerlig rättighet även för en finansministeratt få säga ifrån. har gått för långt i denhär diskussionen. Jag tar inte på mig den kritik somhan har framfört -- den saknar grund. Rikta alltsåinte kritiken mot mig! Och kom ihåg: Jag kommeratt ta uti med den typen av uttalanden, varifrån deän kommer!Nu har spelat upp de politiska frågorna istort här. Jag har ett utmärkt tillfälle att försökafå svar på de frågor som jag ställde till LarsTobisson och som har ställts utan att någotbesked givits.Ni säger att ni skall regera. Ni skriver artiklar iDagens Nyheter. Ni publicerar dem som motionerhär i . Men jag vill gärna veta vad det ärför politik ni skall föra. Är det som skallge efter för i skattepolitiken,eller är det som skall ge efter förCarl Bildt? Det är väldigt många som ärintresserade av ett besked nu när vi är på väg attgenomföra en stor skattereform. Man undrar vadsom skall hända framöver.Jag beskrev det framtidsscenario som vi kan se närdet gäller välfärdspolitiken: För attvälfärdspolitiken skall kunna upprätthållas, måsteden finansieras på ett ansvarsfullt sätt. Dettabeskrev som en nidbild. Men harCarl Bildt chansen att ge ett svar.Sedan gäller det den beskrivning som ordförandeni ert ungdomsförbund gav av vad som kommer atthända om man förverkligar era löften påutgiftssidan när det gäller skattesänkningar. harCarl Bildt chans att i årets sista debatt ge oss ettordentligt besked, något som många skulle sättavärde på.Överläggningen var härmed avslutad.BeslutMom. 1 (riktlinjerna för den ekonomiska politiken)Först biträddes reservation 3 av 26 röster mot 20 för reservation 4 av CarlFrick. 280 ledamöter avstod från att rösta.Härefter biträddes reservation 2 av med 38 röster mot 21 förreservation 3 av . 268 ledamöteravstod från att rösta.Därpå biträddes reservation 1 av . med 98 röster mot 41 för reservation 2 avGunnar och . 189 ledamöteravstod från att rösta.Slutligen bifölls utskottets hemställan med 147röster mot 102 för reservation 1 av . 79 ledamöter avstod från att rösta.Mom. 2 (och EG)Förste vice talmannen meddelade attpropositioner först skulle ställas beträffande den imotion Fi17 av m.fl. aktualiseradefrågan om folkomröstning rörande svensktmedlemskap i och att utskottets hemställan iövrigt vid detta moment därefter skulle företas tillavgörande i ett sammanhang.Folkomröstning om svenskt medlemskap i hemställan bifölls med 286 röster mot 40för reservation 6 av i motsvarande del. 2ledamöter avstod från att rösta.Mom. 2 i övrigtUtskottets hemställan -- som ställdes motreservation 5 av i motsvarandedel -- bifölls med acklamation.Mom. 3Utskottets hemställan bifölls.Mom. 4 (tillsättande av en låginkomstutredning)Utskottets hemställan -- som ställdes motreservation 7 av och -- bifölls med acklamation.Mom. 5 (livsmedelsbistånd till )Utskottets hemställan bifölls med 271 röster mot36 för motion Fi28 av . 19ledamöter avstod från att rösta.Meddelande om sammanträdet onsdagen den 16januari 1991Anf. 42 FÖRSTE VICE , som var enreservdag, kommer kammaren att sammanträdaför arbetsplenum kl. 9.00.Meddelande om samlad voteringFörste vice talmannen meddelade attsocialförsäkringsutskottets betänkande SfU9 ochskatteutskottets betänkande SkU11 skulle avgörasi ett sammanhang efter avslutad debatt.5 § Vissa ändringar i sjukförsäkringen m.m.Föredrogssocialförsäkringsutskottets betänkande1990/91:SfU9 Vissa ändringar i sjukförsäkringenm.m. 1990/91:59).Anf. 43 ():Fru talman! Så har då verkligheten nått densocialdemokratiska regeringen och densocialdemokratiska riksdagsgruppen ävenbeträffande socialförsäkringarna. Det är litetfrestande att säga: Välkomna in i högerburen.Men jag skall inte göra någon större affär av detta.För skull är det viktigt att en breduppgörelse har nåtts om vissa besparingar inomsjukförsäkringen och att vi har en framåtsyftandehandlingslinje i frågan.Vi moderater ställer oss bakom vettigabesparingsförslag när det gäller att reda upp denekonomiska kris som den socialdemokratiskaregeringen har ställt till med. Det är att beklaga attStig i LO och andra fackliga företrädare inteinser att det finns viktigare saker än fackligtegoistiska intressen. gäller det faktiskt Sverigesekonomi och framtid. Då kräver ansvaretav oss alla att vi ruckar litet på de egna snävaintressena. ''I pakt med '', stod det som rubrik på enledare i . Jag vetinte om det är jag som representerar den ledepotentaten, men jag skall -- måhända till StigMalms lättnad -- säga att jag inte är helt nöjd medden s.k. pakten. Vi moderater hade helst sett enarbetsgivarperiod redan i mitten av ienlighet med den uppgörelse som träffats medsocialdemokraterna och , men vi hartagit och gett som man får göra i en förhandling föratt uppnå ett resultat. Jag förstår och respekteraratt är missnöjt, men jag beklagar ändåatt det inte gick att nå en ännu bredare uppgörelsei utskottet.En dag som denna när en majoritet avsocialdemokrater, moderater och centerpartisterenats om ett förslag till en besparing på 4, kanskenärmare 5, miljarder inom sjukförsäkringen -- ettviktigt led i en begynnande sanering av svenskekonomi -- finns det skäl att blicka tillbaka ochfråga: Varför har inte någonting gjorts tidigare?Jo, redan under den borgerliga regeringsperioden,närmare bestämt 1982, beslutade dåvaranderiksdagsmajoritet om vissa nödvändiga besparingari form av inom sjukförsäkringen.Jag har gått tillbaka till gamla utskottsbetänkandenoch finner i reservationer att minasocialdemokratiska kolleger i utskottet var djuptindignerade över ''ett fördelningspolitisktorättfärdigt sjukpenningssystem''. Man ansåg attdet var ett oerhört ingrepp i den fria avtalsrättenoch att förslaget var helt orimligt.Socialdemokraterna lovade att avskaffa systemetom de vann valet, och så skedde ju också hösten1982. Det var , mina vänner, när dekunde hålla åtminstone något vallöfte. Jag har kvarett par socialdemokratiska valannonser frånseptember 1985, där man säger: ''Jag röstar påsocialdemokraterna -- för jag vill behållasjukersättningen'', ''Inte sämre sjukersättning, utanfortsatt trygghet vid sjukdom'', ''Du skall inte fåsämre sjukersättning när du blir sjuk'', ''Viförsämrar inte för vanligt folk för att gehöginkomsttagarna lägre skatt'' och ''Vi villutveckla välfärden''. Ja, det var då det.Valet 1988 hette det: ''De borgerliga vill ha tillbakakarensdagarna, försämra sjukförsäkringen ochminska delpensionen! -- Vi klarar ekonomin utansådana nedskärningar.'' Som bekant kanverkligheten ibland vara den värsta fienden, ochdet är inte så lätt att alltid hålla vallöften. Det harvi blivit varse under senare år.OECDs rapporter -- som har diskuterats här påförmiddagen -- innehåller mycket illavarslandeprofetior om svensk ekonomi, om utsikterna försvenskt näringsliv och om arbetsmarknaden. Manhar då anledning att fråga sig hur annorlundasamhällsekonomin hade varit om vi sparat bl.a. isocialförsäkringarna . Vi moderater harhela tiden föreslagit sänkta ersättningsnivåer inomsjukpenningförsäkringen för att hålla kostnadernaunder kontroll. Den socialdemokratiska regeringenhar i stället eldat på kostnadsbrasan ytterligare,bl.a. genom ett system för korttidssjukskrivning,som t.o.m. gjort det mer lönande att varasjukskriven än att gå till jobbet.Arbetsskadeförsäkringen har helt urartat,arbetsskadefonden är för länge sedan tom -- minusca -- och utbetalningarna går nudirekt från våra hårt beskattade och allt tunnareplånböcker.Sjukpenningförsäkringens kostnader belöper sig till ca . Utgifterna försjukförsäkringen har ökat med i genomsnitt 8,7 %per år. Reallönesumman har vuxit med ca 1,6 %.Ökningstakten i sjukförsäkringen har således varitbetydligt högre än de samlade löneökningarna.Sjuktalet, dvs. antalet sjukpenningdagar perförsäkrad och år, har ökat från 1982 till26 dagar 1989. När vi vet att varje ökning med endag motsvarar 1,5--1,, kan varoch en lätt räkna ut att ökningen under dennaperiod har varit 12--15 miljarder kronor.Varje människa med någon insikt i ekonomi förstårju att denna utveckling inte kan fortsätta. Det ärdärför välkommet att regeringen har samlat sig proposition om besparingar i sjukförsäkringen,även om jag inte tror att den här reformen kommeratt svida så mycket i skinnet som finansministernutlovade. Regeringen har hoppat från det enaförslaget till det andra och ändrat uppfattning frånden ena månaden till den andra.Försäkringskassorna har ställt in sig på ett systemmed aktiv rehabilitering som huvuduppgift. Då ärdet anmärkningsvärt, som bl.a. sade, att man nu skall återgå till traditionellutbetalning av sjukpenning en tid.Det är naturligtvis vår förhoppning att regeringenkänner råg i ryggen av den överenskommelse somvi har träffat och att vi kan lita på att vår beställningtill regeringen resulterar i en propositionmed förslag om en arbetsgivarperiod som skall löpafr.o.m. En sådanarbetsgivarperiod kommer att minska kassornasarbete och frigöra personal för viktigtrehabiliteringsarbete i stället förpenningutbetalning. Den kommer också att utgöraett viktigt incitament för arbetsgivaren att förbättraarbetsmiljöerna i syfte att minska antaletsjukskrivningar. En förutsättning är naturligtvis attarbetsgivaravgifterna sänks.Jag känner givetvis stor respekt för utskottetsordförande och hennes ambitioner att hålla deöverenskommelser som har träffats, men jag villändå ställa frågan: Kommer utskottets ordförandeatt vara aktivt pådrivande för att denarbetsgivarperiod som vi har kommit överens omenligt den utformning med sänktaarbetsgivaravgifter som ochcenterpartiet skisserat skall kunna genomföras?Det är av flera skäl viktigt att åstadkommaordentliga besparingar inomsjukförsäkringssystemet. Om förslaget går igenomblir det en besparing inom sjukförsäkringen på ca500 milj.kr. Den kanske viktigasteeffekten är ändå att antalet sjukskrivningarkommer att minska, vilket är alldeles nödvändigtför produktionens skull. tvingas såväloffentliga som privata arbetsgivare att anställa entredjedel mer personal än vad som egentligenskulle behövas beroende på den högafrånvarofrekvensen. Rimliga utgifter försjukförsäkringen är ett måste om inte de svenskaföretagen skall fortsätta att fly för attinvestera utomlands. Det är också viktigt attupprätthålla respekten för vårtsocialförsäkringssystem, som är en mycket viktigdel i vårt sociala trygghetssystem. Detta ställer signaturligtvis samtliga ledamöter i socialutskottetbakom.Herr talman! Vad innebär då det förslag somriksdagen nu skall ta ställning till? För ossmoderater och för är det viktigt attplanerna på att införa en arbetsgivarperiod snarastfullföljs såsom regeringen tidigare föreslagit, mensom man övergav för sedan.