prot · GE0943 · 1990-12-11 00:00:00 — På ett halvt till ett årskall välfärdsarbete i förändras enligtEGs normer.Det oroar bl.a. handikapporganisationerna.Norden har en samarbetsgrupp inomhandikapprörelsen som har varit i för attdiskutera handikappfrågor. att måste samarbeta medhandikapprörelsen inom EG för att få något gehöri dessa frågor.Flera länder ute i har dock bättresjukförsäkringar och pensioner än . Det ärsett ur individens synvinkel. Allt är dock kopplat tillanställningen -- utan anställning inget skyddsnät.En hemmavarande kvinna får pension genom atthennes man har ett arbete. En ensam kvinna medbarn utan arbete ligger riktigt risigt till.Handikapporganisationernas starka beroende avvälgörenhet ute i medför att man gynnar enhandikappelit, dvs. de ''duktiga'' handikappade,som kan visas upp och ge ett gott resultat avrehabiliteringssträvandena vid kommandeinsamling av välgörenhetspengar. Är det så vi skallha det?Så fungerar det i f.d. , ochJapan. Det är svårt att hitta ''den socialadimensionen'' i EG-politiken, även om det talasmycket om den i den svenska EG-debatten. Det ären missuppfattning från svenskt håll. Det handlarinte alls om socialpolitik och välfärd av svenskmodell. Det handlar om de anställdas rättigheter,men bara om de anställdas rättigheter. Dehandikappade med de lättare handikappen får deskyddade jobben. består handikappet barai att de inte förstår språket. Det är ganska lätt attrehabilitera. Är det så vi skall ha det?Den fria etableringsrätten innebär privatarbetsmedling för den som har ett''marknadsvärde'' och en offentlig förmedling förhandikappade och andra. Det kommer att bli svårtmed rehabilitering i fortsättningen.Europa har ingen arbetsmarknadspolitik förhandikappade, har en arbetsmarknadsexpert sagt.EG strävar efter en europeiskhandikapporganiation för varje sorts handikapp.Det skulle innebära en splittring av den svenska välfungerande och starka handikapprörelsen. Detskulle innebära att man kunde spela ut enhandikappgrupp mot en annan. Det skulle ocksåinnebära en försvagning av de handikappadesställning i samhället. Det är väl inte så vi vill ha det?Visserligen finns det uttalanden från EG om attinget medlemsland skall behöva försämra sinpolitik eller lämna något uppnått mål, menekonomin pekar åt andra hållet, åt ett nedrustatsamhälle socialt sett. I motsätterman sig t.ex. de, som man anser, alltför radikalaförslag som har kommit fram. Man tycker att detskulle bli för dyrt. Det finns med andra ord risk föratt en minsta gemensam nämnare blir dengemensamma handikappolitiken i EG. Vid ettseminarium kom handikapporganisationerna framtill att de ser fler nackdelar än fördelar medSveriges harmonisering med EG. Det kan jag gottförstå.När jag tillsammans med andra ledamöter frånsocialutskottet för någon vecka sedan besökte kontor här i , eftersomsocialutskottet hade fått en inbjudan, ställde jagfrågan: ''Ingår det i EGs långsiktiga planer att allaEuropas stater skall ingå i EG?'' Först blev detalldeles tyst runt bordet, och sedan utbröt ettgapskratt. Jag tycker att ni kan fundera över varfördet gapskrattet utbröt. fick jag etttveksamt svar, som innebar att om de ansökandeländerna hade samma sätt att se på ekonomin somEG och om de hade samma syn på demokratin såvar de välkomna med sin ansökan.Är alltså EGs långsiktiga mål att ta med allaeuropeiska länder i sin gemenskap?Så vill i alla fall de gröna att EG skallutveckla sig. Annars är vi inte intresserade av EG.Dessutom skall det finnas en väl utveckladsolidaritet med u-länderna.Vi måste få en mycket bättre belysning av hur EGämnar utveckla sig och en mycket bättrebeskrivning av den sociala dimensionen.Vi kräver en folkomröstning om huruvida Sverigeskall gå med i EG. Den skall föregås av klargörandeinformation om för- och nackdelarna med att gåmed i EG.Miljöpartiet de gröna säger ja till hela ochtill ett samarbete med tredje världen.Anf. 301 ():Fru talman! Svenska kvinnor skulle enligt en deldebattörer -- nu senast har vi här hört GunillaAndré och -- bli de stora förlorarnaom blir medlem i EG. Vi skulle bli tvungnaatt vända tillbaka till spisen. skulle vi fåacceptera att bli försörjda av våra män, i den månvi har någon man. I annat fall blir det fråga omsocialvård eller ett eventuellt boende i en husvagn,så som man gör i några av förorter. En enorm''hemmafruisering'' står för dörren.Det är mycket naturligt att den här debatten harskapat stor oro, särskilt hos kvinnor. Det är viktigtatt ta oron på allvar. Den kan inte stillas utan seriösoch underbyggd diskussion.Frågan om EG är komplicerad. Det räcker med atttitta på språket: EES, EMS, ESK, EFS, ECU,ECE för att inte tala om acquis communautaire.Det verkar vara mera menat för ett samtal inom etthemligt brödraskap än för en diskussion mellanvanligt folk med sunt bondförstånd. Det här lederlätt till att det kommer att florera en massa myterom vad som händer om närmar sig Europa.I kan både mödrar och döttrarförvärvsarbeta, eftersom vi har en offentligtfinansierad barnomsorg och äldreomsorg.Dessutom har vi en enastående föräldraförsäkringsom gör att vi kan vara hemma med våra små barnmed ersättning och därefter komma tillbaka tilljobbet, som vi hade innan vi fick barn. Detta gör attvi har relativt höga skatter i vårt land. kallasdetta den svenska eller nordiska välfärdsmodellen,men egentligen är det inte en svensk eller nordiskmodell utan en socialdemokratisk modell,framdriven -- vill jag påstå -- av desocialdemokratiska kvinnorna, inte minst detsocialdemokratiska kvinnoförbundet.De borgerliga partierna, och jag undrar ibland hurdet är med , har velat och villfortfarande ha en helt annan familje- ocharbetsmarknadspolitik med vårdnadsbidrag ochprivat äldreomsorg.Kommer det då att bli omöjligt att ha kvar vårvälfärdspolitik om blir medlem i EG, ellerkommer vi att vara tvungna att sänka våra skatteroch försämra barnomsorgen och äldreomsorgen?Det är omöjligt att veta var EG befinner sig om 10--, vilket utrymme det då finns för rättvisa,solidaritet och sociala och kvinnliga dimensioner.Allt beror på vilka värderingar som kommer attforma EG-samhället.Vad man däremot säkert vet är att ingen utvecklingsker av sig själv. Det finns alltid starka krafter somverkar för att driva utvecklingen i en speciellriktning. Om vi avstår från vår möjlighet attpåverka lämnar vi alltså utrymme för andra, kanskehögerkrafter. Det vill åtminstone inte jag medverkatill. Därför är det viktigt att , med lång ochlyckosam erfarenhet av välfärdspolitik avsocialdemokratiskt märke, är med och aktivtarbetar för att påverka i en särskilt förkvinnorna positiv utveckling.Av tradition är det män som format närings- ochfinanspolitik, medan kvinnor fått nöja sig med attta hand om de sociala frågorna. Så har det varitockså i Europapolitiken. Men kvinnor kan inteförlita sig på männen när de skall förbättra sinavillkor. Det gäller i både arbetslivet ochsamhällslivet lika väl i som i . Alltsåmåste kvinnor mobilisera själva.Vi har internationellt sett varit framgångsrika i vårkamp för kvinnors rätt till egen försörjning, och detär ganska anständigt för kvinnor i som vi.Vi är inte beredda att sälja ut det har uppnått, menden kampen måste vi kvinnor föra oavsett om vi ärmed i eller står utanför EG.Men kommer vi på lång sikt att ha mera råd med enutvecklad offentlig sektor om vi står utanför EG?Jag tror inte det.En generell välfärdspolitik och en offensivarbetsmarknadspolitik, som är så viktiga förkvinnor, är beroende av en stark samhällsekonomimed hyfsad tillväxt.Hittills har man i EG inte gjort några försök attlikforma socialpolitiken ellerarbetsmarknadspolitiken mellanmedlemsländerna. Vad man i stället försökerkomma fram till är minimiregler. Det senasteexemplet gäller föräldraledigheten. När det gällerskatterna har det visat sig ännu svårare att kommafram till en gemensam syn mellanmedlemsländerna. Det har diskuterats tidigare häri dag.Att förbättra de sociala villkoren, att förbättraarbetssituationen t.ex. för kvinnorna i Portugalstextilindustri, är inte viktigt bara för kvinnorna iPortugal, det är lika viktigt för industrinskvinnor i . Att få företagen att låta bli socialdumpning är nödvändigt, men inget som kommeratt inträffa utan både facklig och politisk kamp.Många av de vanliga kvinnojobben i kallaspå EG-språk atypiska jobb. Det är jobb med sämrelöner och anställningsvillkor än traditionelltmanliga jobb, t.ex. jobb i servicesektorn, därkvinnor används för att jämna ut toppar eller hjälpatill vid stor belastning. Men det var inte så längesedan som det här var mycket vanligtförekommande också i , inte minst inommitt eget yrkesområde, därreservpostexpeditörerna fick sitta stand by påmorgonen vid telefonen om postmästaren skulleringa och beordra till tjänstgöring. Genom idogtfackligt arbete har vi kommit ifrån denpersonalpolitiken, och så måste vi arbeta också pådet europeiska planet.Vi måste utvidga och intensifiera vårt samarbetemed dem som står för jämställdhet, kvinnokampoch solidaritet. Det finns starka progressivakvinnogrupper i många länder i . Dem skallvi arbeta tillsammans med och förbättra kvinnorsvillkor både inom och utanför EG. Gör vi detta ärjag övertygad om att kvinnorna inte behöver bliförlorare i det nya . Men gör vi inte detkommer dagordning att skrivas av heltandra krafter, av högerkrafter, både ekonomiskaoch politiska. Och det är inte min vision avframtidens Europa.Min vision är ett där jämlikhet och rättvisa,jämställdet mellan kvinnor och män, och inte minstfred och frihet råder. Att detta skall bli verklighetberor inte minst på oss som tror på att det går attpåverka världen med politik.I detta anförande instämde och (båda s).Anf. 302 () replik:Fru talman! Det talas så mycket här om att vi intebehöver vara oroliga för den svenska kvinnan. Jo,det behöver vi vara. Även vi här i har börjatbli oroliga. Anledningen är den harmonisering somman nu gör genom en försämring av förmånernainom den sociala välfärden för att så småningomkunna sänka skatterna, och så att såsmåningom skall kunna bli som andra länder iEuropa. Det har ju redan börjat.Anf. 303 () replik:Fru talman! och jag har inte hafttillfälle att debattera tidigare. Jag måste säga att närInes Uusmann började sitt anförande fick jag tittaefter vilken partibeteckning hon har, eftersom jaginte riktigt kunde känna igen hennes argument. Jagförstod sedan att representerar detsocialdemokratiska kvinnoförbundet, vilket görmig ännu mer betänksam.Ines Uusmann tyckte att vi som försöker föra enmer balanserad debatt skulle försöka sträva efteratt få den mer seriös och underbyggd. Och det ärprecis vad jag har försökt göra ,nämligen att försöka få regeringen att låta en avsina arbetsgrupper studera vilka effekter det får förkvinnorna i om blir medlem i EG.Men hitintills har jag misslyckats härvidlag, och detbeklagar jag mycket.Det är klart att vi blir oroade när vi ser utvecklingenoch hur det ser ut inom EG. Vi kan befara, som jaghar sagt, högre arbetslöshet för kvinnorna. Det kanväl inte vara obekant för vilkaarbetslöshetssiffror man har inom EG. Vi kanbefara att det blir lägre löner, något som kvinnornai redan har drabbats av. Vi kan befara attdet också blir en sämre social trygghet förkvinnorna. Som vi har hört är detmestadels männen och de heltidsarbetande som harsocial trygghet, men inte kvinnorna. Om vi ser påkvinnorepresentationen, eftersom det trots alltmåste finnas kvinnor som skall vara med i debeslutande församlingarna om kvinnoperspektivetskall finnas med, kan vi konstatera att kvinnorna iFrankrike och utgör , medan vi iSverige närmar oss 40 %.Kvinnorna skall mobilisera själva, säger . Jag tycker att det låter jättefint. Men dåställer jag frågan: Varför i all världen var ni så tystapå den socialdemokratiska partikongressen? Jagsåg i alla fall ingenting om att kvinnorna hadeagerat i EG-frågan där.Jag har försökt att utmana det är samma sak där. Jag får inget svar. Varstår ni socialdemokratiska kvinnor egentligen? Jagkan inte tänka mig, , att kvinnorna iEuropa skall få det så mycket bättre om vi kvinnorhär i får det mycket sämre.Anf. 304 () replik:Fru talman! Mycket kort till . AnitaGradin har faktiskt berättat att hon och MargotWallström har begärt en genomlysning avkvinnofrågorna i de 25 arbetsgrupperna. Därförtycker jag att har fått gehör för sittkrav.Sedan sades det att det blir bekymmer. Vi är allamedvetna om att det här kan påverka både positivtoch negativt. Men den ekonomiska integrationenär i gång, och då måste vi påverka politiskt också.Det har vi i det socialdemokratiskakvinnoförbundet i . Vi ärövertygade om att vi skall kunna påverka också,tillsammans med andra progressiva kvinnor, iEuropa.Anf. 305 () replik:Fru talman! talade om att dekvinnliga statsråden har ordnat med engenomlysning. Det är faktiskt på grundval av att vicenterkvinnor har drivit det kravet så hårt att viskulle få möjlighet att få information i denna frågasom man äntligen -- jag säger äntligen -- harkommit på att tillskriva de 25 olikaarbetsgrupperna. Ännu har vi inte sett någotresultat. Jag förväntar mig verkligen att det skall blien ordentlig genomlysning, så att vi får det klart vaddet kommer att innebära för kvinnor.Anf. 306 () replik:Fru talman! Jag tror att kan varaganska övertygad om att det kommer att bli ensådan genomlysning.Anf. 307 ():Fru talman! Det tycks mig som om EG-debattenväldigt ofta handlar om hur det skulle kunnakomma att bli utifall att och väldigt sällan om hurEG faktiskt beter sig i verkligheten. Jag skulledärför önska att vi i vår EG-debatt i högre grad toghänsyn till hur EG faktiskt förhåller sig tillomvärlden.Vi är 5,3 miljarder människor i denna värld.Världsbefolkningen ökar snart med 90 miljoner perår. Den fråga som överskuggar nästan alla andramen som ändå för det mesta lyser med sin frånvaro,i debatten här i och i debatterna överhuvud taget, är hur vi skall kunna försörja dennaökande befolkning med mat. Under ett antaldecennier höll ökningen avlivsmedelsproduktionen jämna steg medbefolkningstillväxten. Så är det inte längre. Detfinns en lång rad olika orsaker till det. Det är bristerpå ekologiskt perspektiv i jordbruksproduktionenvärlden över. På många håll infördes t.ex.konstbevattningssystem under 50-, 60-, 70- ochtalen, men det kombineras inte med effektivadräningssystem, vilket ledde till attgrundvattennivån höjdes, vilket i sin tur ledde tillatt vatten avdunstade och försaltningen av mångajordar ökade. Det finns en lång rad andra problem.Den massiva användningen av bekämpningsmedeloch konstgödsel inom jordbruket på många håll ivärlden ledde till en början av en kraftig ökning avlivsmedelsproduktionen, men vändes såsmåningom i sin motsats. Den kunde inte längre användasför livsmedelsproduktion. Jorderosion,översvämningar, konsekvenser av andramiljöproblem, luftföroreningar och t.ex. ökningenav ozon i det marknära skiktet och förtunningen avozonskiktet i stratosfären har lett till en långsiktigtminskande livsmedelsproduktion.Framtidsperspektivet skrämmer. Hur skallframtiden bli för en värld där redan så många aldrigfår äta sig mätta? Hur kan vi någonsin diskuterainternationell politik och framtiden utan att göradet mot bakgrund av den här ödesfrågan förmänskligheten? Det är här vi närmar oss EG-perspektivet. Bortfallet av livsmedelsproduktionberor inte bara på den ekologiskamissanpassningen. I de utveckladeindustrialiserade länderna bedrivs jordbruket delsofta på det kortsiktiga sätt som jag nu beskrev, delsockså med omfattande subventioner från resp. stat.De framsubventionerade överskott som manproducerar säljs ut på världsmarknader till kraftigtdumpade priser. De rika länderna håller sig intebara med omfattande exportsubventioner för detegna jordbruket utan också med höga skyddsmurarför import av livsmedel, framför allt från länder itredje världen. Det innebär för dessa länder i tredjevärlden dels att de inte kan bygga upp en långsiktigthållbar livsmedelsproduktion med en vissexportandel, för de kommer inte över våra murar,dels att det inhemska jordbruket i många länder itredje världen slås ut av de industrialiseradeländernas dumpade export. Hur skulle ett fattigtafrikanskt land kunna hålla lika lågasubventionerade priser på sin export av majs somt.ex. Det kan det inte!De fattiga små jordbrukarna i dessa länder kan inteöverleva på sitt jordbruk. De tvingas in tillstorstädernas slum. Jordbrukspolitiken upptarungefär två tredjedelar av EGs gemensammabudget. innebär det motsvarande 200miljarder svenska kronor. Det kan genomföras medEGs miljöpolitik som kostar av EGsbudget.Inom ramen för , General ofTarifs and Trade, den allmännahandelsöverenskommelsen, har ett mödosamt arbete bedrivits i syfte attminska industriländernas jordbruksstöd till denegna jordbruksproduktionen. Det skulle gagnatredje världens länder. Det skulle ge dem en chansatt bygga upp sin produktion för inhemskt bruk ochför export.I förra veckan föll GATT-förhandlingarnasamman. Vems var felet? Jag vågar påstå att enmycket stor del av skulden måste läggas på EG, detEG som här har målats upp som ett under avinternationalism och frihet. Det som herrarna m.fl. närmast ser som en synonymtill ordet frihandel i själva verket är ett hinder förfrihandel. Det är protektionismens högborg.Jag har med intresse lyssnat på debatten här i dagför att höra EG-vännernas kommentarer tillGATT-förhandlingarnas sammanbrott. Men de hartigit. I deras nyansfria EG-idyll finns inte plats förnågra skönhetsfläckar. Obekväma fakta låtsas maninte om. Detta bara ett i den långa raden avexempel på hur oseriös EG-debatten i vårt land fårvara. Jag har inga illusioner om de andra aktörernai GATT-förhandlingarna. USAs, som är en av destora parterna, syfte är naturligtvis inte någon sortsideell ambition att främja tredje världenslivsmedelsproduktion, utan främja sin egen.Förhandlingarna är i mångt och mycket en strid omvilket block som skall kunna lägga beslag på viktigaexportmarknader. Det är naturligtvis inte heller såatt ökad frihandel och minskade subventioner tilljordbruket i de rika länderna skulle lösa tredjevärldens länders problem.En ny ekonomisk världsordning måste innefattamycket mer än handel med jordbruksprodukter.Det mot tredje världensländer måste upphöra. Deras tillgång till forskningoch teknisk utveckling måste öka. Ansvaret ochkostnaderna för världens miljöproblem måste imycket högre grad bäras av de industrialiseradeländerna, som också har orsakat dessa. Här harUSA spelat en mycket tillbakahållande roll, för attvara mild i kommentaren.Men även med den nyanseringen måste det ändåslås fast att den internationella handeln medjordbruksprodukter är mycket viktig för tredjevärldens länders möjligheter till utveckling och attansvaret för de havererade GATT-förhandlingarnavilar tungt på EG. Konsekvenserna kan vi ännu inteöverblicka. Det kan mycket väl handla om ettomfattande handelskrig.I det isolerade svenska perspektivet tror jag i ochför sig att de förhoppningar som regeringen harställt till möjligheten att sänka våra matpriser somen effekt av GATT-förhandlingarna har varitöverdrivna. Misslyckandet bidrar utan tvivel till atthålla våra matpriser uppe, men för tredje världensländer är konsekvenserna så mycket allvarligare.I de nu avbrutna förhandlingarna har såvitt jag kanförstå försökt bidra till att hitta öppningar ide låsta positionerna. Jag kan inte bedömakvaliteten på de svenska insatserna, ochtidningsreferaten har -- som vanligt, skulle jagnästan vilja säga -- varit mycket ytliga ochokunniga. Men utan tvivel har det funnits enambition från svensk sida att medverka tillinternationellt sänkta subventioner tilljordbruksproduktionen, och de sänkningarnaskulle ha gynnat tredje världens länder.Om utrikeshandelsministern hade varit kvar här nuoch om jordbruksministern hade varit här, skullejag gärna ha velat ställa en fråga till dem, och ävenBildt och skulle kunna ta sig enfunderare på det: Hade det varit möjligt för Sverigeatt över huvud taget försöka spela den rollen, om vihade haft en mycket närmare bindning till EG, omSverige hade varit medlem i EG? Såvitt jag kanbegripa är svaret nej, för då hade vi varit tvungnaatt helt och fullt ut underordna oss EGsbakåtsträvande jordbrukspolitik. Vi hade inte hafträtten att föra ut våra egna linjer i GATT-arbetet.Det finns ett demokratiskt underskott i EG, brukarman säga, och det är sant. Det finns ett bristandeinflytande för de valda församlingarna. I världenfinns det ett bristande underskott på rättvisa ochsolidaritet, och det finns ett bristande underskott pålivets grundläggande nödtorft för många mångamänniskor i vår värld. Därför behövs detindustriländer som är beredda att också i handlingstödja strävanden till ökad rättvisa och solidaritet.Därför behövs det ett utanför EG.Fru talman! Jag vill med detta yrka bifall till dereservationer som det yrkats bifall till tidigare härav representanter för vänsterpartiet.Anf. 308 FÖRSTE VICE TALMANNEN:Jag vill meddela att ytterligare åtta talare äranmälda enbart på detta betänkande. Det ärutomordentligt angeläget att vi hinner åtminstonedetta ärende färdigt . Jag vädjardärför att alla försöker hjälpa till att klara detta.Anf. 309 ():Fru talman! En anslutning till EG är förmodligenden största förändring som har inträffat i Sverigesedan tid. Då behärskades aven utländsk makt, det var . harvi varit en nation som rått oss själva. står vi infören utveckling som pekar mot att vi skall inordnas ien västeuropeisk union. Jag tycker, fru talman, attdebatten vid ett sådant tillfälle, när man har ett 400-årigt perspektiv, borde få ta den tid den behöver ta.I dag bör det vara en glädjedag för svenskstorindustri. Våra svenska transnationella företagkan se fram emot en fullständig integrering av sinverksamhet i . Visserligen är det intemycket som utestänger våra storföretag från EG-marknaden . Tullmurarna är ju redan borta,produkterna är redan anpassade till EG-standard,kapital kan fritt föras till och från , vilket vierfor under valutakrisen i okober på etthandgripligt sätt.Man har anledning att fråga sig varför storföretagenär så angelägna om att skall bli en fullvärdigmedlem av EG. För det är ju i själva verket så attden medlemsansökan som debatteras är i storutsträckning storindustrins verk. Man har bedriviten långvarig, stundom tyst, stundom högljuddkampanj för svenskt medlemskap som harpenetrerat det svenska etablissemanget på allafronter och områden. Storföretagen har varitledande, och man har framgångsrikt lyckatsövertyga både småföretagarna och de grå partiernamoderater, och socialdemokrater omdet välsignelserika i att blir fullvärdigmedlem av den västeuropeiska unionen.De officiella motiven har varit att får ettfriare marknadstillträde, vilket knappast är sant. Vihar redan fritt marknadstillträde, ochsannolikheten för att vi skulle stängas ute iframtiden är liten.Det finns emellertid ett antal fördelar som inträffarförst vid full EG-anslutning och som starkt tilltalarstorföretagen. En fri arbetsmarknad leder tillarbetskraftsinvandring. Vi vet att EG har en högarbetslöshet, och invandring av billig arbetskraftleder sannolikt till högre arbetslöshet även iSverige., lägre löner, svagare fackföreningar, alltmycket behagliga framtidsperspektiv förstorföretagen. Arbetsgivaravgifterna kommerrimligen att sjunka om de generellavälfärdssystemen privatiseras. måsterimligen momsen harmoniseras, vilket visserligenbetyder föga för industrin, men som kommer atttvinga fram avveckling av de generellavälfärdssystemen, vilket gör arbetskraften fogligareoch arbetsammare. Att EGs miljölagar är mindrestränga än de svenska torde få företagsledarebeklaga. De är nämligen grundligt trötta påmiljörörelsens ständiga klagomål både på derasprodukter och deras tillverkningsprocesser. Ochlitet mindre stränga arbetsmiljölagar skadar väl inteheller.Sedan finns det naturligtvis mera känslomässigaskäl för att hylla EG-anslutningen: företagen ärredan starkt internationaliserade ochföretagsledarna har levt sig in i rollen sominternationella affärsmän.