prot · GE0946 · 1990-12-14 00:00:00 — Först skulle man inteha sjuklön, sedan skulle man ha sjuklön men utansänkt skatt för företagen, därefter blev manöverens med liberalerna om sjuklönmed full skattesänkning, sedan drogs detta förslaghastigt och lustigt ensidigt tillbaka och har man isocialförsäkringsutskottet landat på en begäran omförslag på sjuklön som kanske kan träda i kraft1992. I förslaget finns dock ingen kompenserandeskattesänkning. Det är fem olika positioner påmindre än . En regering som vinglar så snabbtfram och tillbaka riskerar faktiskt att dra ett löjetsskimmer över sig.Herr talman! En regering kan inte lösa svåraekonomiska problem om den inte har förtroendehos hushåll och företagare. I en ekonomi som är såutlandsberoende som den svenska krävs ocksåförtroende hos utländska företagare ochekonomiska bedömare. Dagens regering har intedetta förtroende. Det står att läsa i den nya , och det framgår indirekt av dagens högaräntenivå.Den enda chansen för ligger i en annanregering. liberalerna och moderatasamlingspartiet har tillsammans erbjudit ett sådantalternativ -- en liberal offensiv och en ny regering.Viktiga inslag i den politik som måste förasåterfinns i reservation nr 1 till dagens betänkandefrån finansutskottet.På vanlig svenska: behöver en borgerligpolitik. Det är bara borgerliga partier som kan föraborgerlig politik med entusiasm. När det gäller attföra borgerlig politik är faktiskt tilltron ochtrovärdigheten större för borgerliga partier än försocialdemokraterna och . Konstigareän så är det faktiskt inte.För vårt klara ställningstagande att regera medmoderaterna har liberalerna fåttsocialdemokratisk kritik. Vi har satt oss ihögerburen, säger man. Kanske kommer HansGustafsson att säga detsamma om . Istället borde vi ta mera fasta på det mjuka, detsociala i det socialliberala budskapet, säger de. Detskulle vara intressant att få veta om HansGustafsson kan hitta något enda inslag i dengemensamma partimotionen eller reservationensom inte tidigare funnits i ekonomiskamotioner. Något sådant finns nämligen inte! Låtmig också citera en mening från på landsmöte för någraveckor sedan: ''Den som själv är för mjuk för att taitu med de ekonomiska problemen skapar ipraktiken ett hårt samhälle. ''Detta är precis vad som kännetecknarsocialdemokraterna. Ni vågar inte eller orkar integöra de förändringar som krävs för att lösa deekonomiska problemen. Ni hindras av att ni alltförofta och alltför länge hävdat att sådanaförändringar inte kan accepteras därför att de slårmot de svaga i samhället -- och att de inte hellerbehövs. Men detta hårda samhälle, somkarakteriseras av ökande arbetslöshet, ökandeprisökningar och utebliven tillväxt, drabbar just desvaga i samhället. Den som har en genuin känsla förde svaga -- det liberalerna kallar detglömda -- vet att den enda chansen för demligger i den tillväxt och ekonomiska utveckling somskapas av en liberal offensiv och en ny regering.Det finns kloka socialdemokrater som vet att dettaär sant. Det är inte omöjligt att Hans Gustafssonoch tillhör dem. Jag vill gärnahoppas att den sortens socialdemokrater vinnerstörre gehör inom partiet framöver,även i opposition. Men det är ett faktum att de ännuhar mycket långt kvar.Gårdagens utfall från LO-chefen visaratt inkompetens och oförmåga att förståverkligheten finns högt upp i densocialdemokratiska ledningen. Hotet från StigMalm är tydligt: Det finns ingen kris. Om interegeringen gör som LO vill och ändrar denekonomiska politiken kommer LO inte att stödjapartiet i valrörelsen.Bilden av ett parti i inre upplösning kunde inte varatydligare.Denna inre upplösning och olösta konflikter inomSAP/LO-familjen återspeglas också i dagensbetänkande. På den ena sidan tyckssocialdemokraterna instämma i nästan allt vadfolkpartiet liberalerna och moderatasamlingspartiet säger. Men på nästa sida är dettraditionell s-politik som gäller: det slopade taketför avdraget för fackföreningsavgiften, de oklaraskrivningarna om huruvida det är kamp motinflationen eller den fulla sysselsättningen som ärdet främsta målet, och betalningen tillvänsterpartiet för en extra skattehöjning -- 600milj.kr. för arbetsmarknadspolitiska insatser, bl.a.kommunala beredskapsarbeten.Dessa förslag är signaler om attriksdagsmajoriteten inte har förstått vad dethandlar om. Till avdelningen felaktiga signaler hörockså den extra höjning av fastighetsskatten somannonseras. Den kom som alla minns trots att AllanLarsson hade lovat att krispaketet inte skulleinnehålla några skattehöjningar. För att nu inte talaom det rent idiotiska påfundet att ökasocialiseringen av det privata ägandet genom attlåta AP-fonderna köpa ännu mera aktier inäringslivet! och förmodligen till denna interna kohandel ochen mischmasch-politik -- ordvalet är --därför att socialdemokraterna inte vet vad deegentligen vill.Herr talman! Den politik som en borgerlig regeringskall föra har redan berörts av beskriver sex centrala områden: EG,energipolitik, skattetryck, offentliga utgifter,ägande och sparande samt valfriheten och deslopade monopolen inom den offentligaverksamheten. Jag kan instämma i det mesta hansade, särskilt de vänliga orden om folkpartietliberalerna!Det ekonomiska läget är nu uselt. Tillväxten är nolloch blir negativ. Inflationen är och förblirhög. För att knäcka inflationen och få upp tillväxtoch produktivitet krävs ett samlat program. Vimåste föra en stram finanspolitik genombesparingar i de offentliga utgifterna. I den nyaOECD-rapport som kom sägs att denoffentliga sektorn i är för dyr. Det betyderpå vanlig svenska att medborgarna betalar förmycket för den service de får, dvs. får de intevaluta för skattepengarna. Det vill vi ändra på. Denviktigaste åtgärden är att införa konkurrens iproduktionen av de olika tjänsterna. Vi vill säljatillgångar och uppmuntra tillkomsten av privataalternativ. Det ger både större effektivitet och ökadvalfrihet för konsumtenterna. Det finns faktisktingenting som så rejält pressar kostnader och prisersom ökad konkurrens. Jag har frågat två tidigareordförande i finansutskottet varförsocialdemokraterna är så benhårt emot att införakonkurrens i produktionen av vård, omsorg ochutbildning -- utan att få svar. begär jag ett svarav Hans Gustafsson.Det krävs många förändringar i de offentligatransfereringssystemen. Både ersättningsnivåeroch sättet att ta ut försäkringspremierna måstebygga på principen att det skall löna sig att arbetaoch spara. De stora positiva effekterna följer av attfärre personer hamnar utanför arbetsmarknadensom förtidspensionärer, sjuka eller arbetsskadade.En minskning av det s.k. sjuktalet till vad sområdde för t.ex. sparar så mycketpengar att momsen kan sänkas med ungefär 3procentenheter.Att stimulera hushållens sparande är ideologisktviktigt och också ett sätt att föra en stramfinanspolitik.Vi måste också få ned räntenivån. Svenskastorföretag och andra marknadsaktörer kräver en extra riskpremie för att hålla tillgångar isvenska kronor. Denna extra ränta fungerar som enstraffskatt på hushållen och de mindre företagen,och den dämpar investeringarna och driver uppprisnivån.Det borde inte råda något tvivel om attexpansionen i näringslivet framöver är starktberoende av att just de mindre och medelstoraföretagen hyser förtroende för den ekonomiskapolitiken och att de tillåts verka i ettnäringspolitiskt klimat som de upplever somgynnsamt. Detta är viktigt inte minst för att tillväxtoch ekonomisk utveckling skall kunna ske i helaSverige. Småföretagen är viktiga frånregionalpolitisk synpunkt.I många avseenden kommer småföretagens ochegenföretagarnas situation att förbättras i och medskattereformen. Men något saknas ändå. Det gällerförmögenhetsskatten på deras arbetande kapital,dvs. deras varulager, maskiner och byggnader.Knappast någon åtgärd torde vara så viktig för attöka företagarnas lust att investera, ta risker ochväxa som ett avskaffande av förmögenhetsskattenpå deras arbetande kapital. Även i övrigt krävs ensänkning av förmögenhetsskatten, för att minskaden totala skattebelastningen på enskilt sparande.Under hela detta år har det ryktats om enkommande promemoria från finansdepartementetom förmögenhetsskatten. har dessarykten blivit alltmer intensiva. ärinte här, varför jag frågar Hans Gustafsson:Kommer regeringen eller för all del riksdagenssocialdemokrater att föreslå attförmögenhetsskatten slopas på det arbetandekapitalet i mindre och medelstora företag?Herr talman! Socialdemokraternas oförmåga att taitu med de snabbt växande transfereringsutgifternahar inte bara bidragit till ett högt och stigandeskattetryck. Den har också medverkat till att trängaut andra viktiga uppgifter, de som tillhör de meragrundläggande statliga ämnesområdena. Jag tänkerbåde på investeringar i infrastruktur -- vägar ochtåg -- och på investeringar i forskning ochutveckling. Den socialdemokratiska politiken harunder svält ut de offentligainvesteringarna.Sverige kan naturligtvis inte vara främst inom allaområden i forskningen. Men det är uppenbart att vimåste både satsa mer och få ut mer av de resursersom avsätts. Jag vill peka på en möjlighet, nämligenlöntagarfonderna.De kollektiva löntagarfonderna skapades här ikammaren för nästan exakt . Om tvåveckor upphör tillförseln av pengar. Med facit ihand kan man konstatera att de mål somförespråkarna tilldelade fonderna inte harförverkligats. Tur är det, för övrigt. Det skulle varaen verkligt förtroendeskapande åtgärd om HansGustafsson eller ville medge attfonderna blev ett fiasko och att de därför skallavskaffas.Tillgångarna bör användas både för att öka detpersonliga ägandet och för en rejäl satsning påforskning. Om man t.ex. avsätter 10 miljarderkronor till en fristående stiftelse kommer den årligaavkastningen på dessa tillgångar att ge utrymme fören kraftig stimulans till forskning och högreutbildning.Den som har läst vet att detta ärnödvändigt. Enligt honom är det endaindustriland i världen som 1990 utbildar färreakademiker och färre forskare på de flestaämnesområden än . Är nisocialdemokrater beredda att medverka till enforskningspolitisk nytändning genom att avskaffalöntagarfonderna?Slutligen lönebildningen: Utskottetssocialdemokrater hyser en starkt överdriven tilltrotill den sortens mjuk inkomstpolitik som bedrivsav . Jag hyser stor skepsismot varje form av inkomstpolitik. hartyvärr fått en omöjlig uppgift. Det grundläggandeproblemet är att regeringen diskuterarlönebildningen som om löneökningarna berodde pånågot annat än vad de faktiskt beror på, nämligenförhållandet mellan utbud och efterfrågan påarbetsmarknaden och förväntningar omkommande inflation: Det är den överhettadearbetsmarknaden och regeringens oförmåga attmotverka denna som har drivit fram bådelöneökningar och höga priser.I regeringens proposition 39, som är rättöverspelad, om den ekonomiska politiken påmedellång sikt fanns en särskild kläm omstabiliseringspolitiken. Exakt vad regeringen ansåghöra till detta område gick inte att utläsa, menRehnberg-kommissionen är en av de få saker somåterfinns i både propositionen och krispaketetet,och det hör sannolikt hit. är inte uvsikterna förett framgångsrikt stabiliseringsavtal särskilt goda,och regeringen har inte lyckats komma med någotannat inom ramen för stabiliseringspolitiken. Jagvill därför fråga både och när han dyker upp: Vadtänker ni göra om arbetsmarknadens parter inteaccepterar förslag omett stabiliseringsavtal?Herr talman! Jag började med att tala om den bristpå förtroende som regeringens ekonomiska politikåtnjuter. enda chans att undvika en långoch utdragen period med allt större problem ochallt högre öppen arbetslöshet är att lägga omkursen. Men om vi gör det har vi godaframtidsutsikter. Med en liberal offensiv och en nyregering vars politik baseras på den som beskrivs ireservation 1 kan gå en ljusframtid till mötes. är värt den chansen!Jag yrkar bifall till reservation 1.I detta anförande instämde ,, , , , ,, , , , och (alla fp).Anf. 4 ():Herr talman! När vi diskuterar den svenskaekonomin är det av högkonjunktur. Detär därför närmast tragiskt att den svenskaekonomin befinner sig i fundamental obalans.Samtidigt hör vi inte längre de glada tillropen frånsocialdemokratiskt håll om att vi lyckats med tredjevägens politik.1980-talet har präglats av efterkrigstidens längstainternationella högkonjunktur. Uppgångeninleddes och fortsatte ut.Särskilt har den ekonomiska aktivitetenvarit hög. En lätt penningpolitik och en lågdollarkurs medförde att världshandeln fick ettuppsving. var t.ex. den genomsnittligatillväxten i hela 4,4 %.Denna utveckling förstärkte emellertidskillnaderna i bytesbalanserna mellan de storaekonomierna , och , vilketär ett orosmoln i den internationella ekonomin.Frånsett detta har utvecklingen i deninternationella ekonomin varit relativt homogenunder 80-talet. Det gäller konjunkturerna menockså tillväxten.Hur är då utsikterna ?Utvecklingen inom EG- och EFTA-länderna går nui riktning mot ökad ekonomisk integration. Det börkunna leda till effektivitetsvinster och till att en högaktivitet kan upprätthållas. De omvälvningar sompågår i och , som hittillslett till avspänning, bör få långsiktigt positivaföljdverkningar på ekonomin.I det korta perspektivet och i sämsta fall också i detlånga, betyder naturligtvis konflikten i ettstort orosmoment. Som en följd av denna har denekonomiska aktiviteten sjunkitkraftigt, som hög aktivitet i Europabidragit till att tillväxten hållits uppe.Riskerna för den internationella ekonomin ligger --om man bortser från situationen i -- i ettmedellångt perspektiv i att ökade obalanser mellanUSA, och skulle kunna leda felaktig penningpolitik, som i sin tur medför enekonomisk nedgång i världssamfunden.När det gäller den svenska ekonomin är det i enhögkonjunktur som , som exportberoendenation, har levat och verkat i. Detär mot den bakgrunden som densocialdemokratiska regeringens insatser 1982--1990måste utvärderas.Den politik som regeringen fört har man själv döpttill ''tredje vägens politik''. Målsättningen för denvar att stärka konkurrenskraften utan attarbetslösheten steg. Man inledde denna politikmed en kraftig devalvering på 16 %.Dess värre är det så att eftervården, vården efterden operation som en devalvering innebär, varitmycket passiv. Det har lett till stor skada församhällsekonomin. Socialdemokratin har inte ensorkat utnyttja den draghjälp som devalveringenbjöd. I stället har politiken, bl.a. på grund av dåligtkrismedvetande inom arbetarrörelsen, stimulerattill alltför stora pris- och kostnadsökningar iförhållande till omvärlden.Det står helt klart att devalveringarna 1981 och1982 helt misslyckats med att uppnå ett varaktigtförbättrat kostnadsläge. Detta har ju inteförbättrats av att vi haft en finansminister somständigt, med ganska breda penseldrag, beskrivithur fantastiskt bra man lyckats med den svenskaekonomin.Det socialdemokratiska regerandet har dessutomvarit präglat av oförmåga att fatta beslut.Energifrågan och försvarspolitiken är bara någraexempel på det.Hur rätt verkar inte långtidsutredningen 90 ha haft!I går fick vi OECDs siffror. Där spår man förSveriges del fortsatt hög inflation och att tillväxtensjunker. Man säger att vi har en alltför dyrbaroffentlig sektor, att svenska företag tapparmarknadsandelar och att vi haft ett alltför högtränteläge. Arbetslösheten ökar också, och manräknar med att på lång sikt får arbeta meden något högre arbetslöshet.Detta är allvarliga siffror som borde mana alla tilleftertanke. De flesta inser också situationens allvar,dock inte vu-ledamoten och ''vallokomotivet'' i detsocialdemokratiska partiet, vill ställa en fråga, som är viktig när det gällerom man skall lyckas med ekonomin i landet, tillfinansutskottets ordförande: det en allmän åsikti den socialdemokratiska partiledningen att Sverigeinte befinner sig i obalans, eller är den åsikt sommajoriteten i finansutskottet har den som gällerinom socialdemokratin?Samtidigt som inflationstakten i OECD- och låg på ca 6 resp hadevi i en inflationstakt på . Det visar attde svenska löntagarna och företagen har fått betalaett högt pris för regeringens politik.Det som framför allt är angeläget är att man tar itumed strukturfrågorna. Det har varit svårt förregeringen, främst på grund av ideologiskablockeringar.Det fåtal strukturåtgärder som har vidtagits, t.ex.skattereformen, har fått en samhällsekonomisktmindre lämplig utformning. Skälet till detta ärfrämst konststycket som man lyckats med attsärskilt slå till mot nödvändig konsumtion, t.ex.boende, resor till och från jobbet och mat.Vi kan nu konstatera att den tredje vägens politikhar misslyckats. De konkurrensförstärkandefördelarna med devalveringen har fuskats bort.Samhällsekonomin är krisdrabbad och harfundamentala obalanser. Resultatet borde kunnavara ett annat av högkonjunktur.En grund har regeringen nu försökt att lägga genomRehnbergkommissionens tillkomst. Jag vill gärnasäga att det vore bra om Rehnbergkommissionenlyckades med sin uppgift. Men det är lätt att tvivla.Men även om man skulle lyckas uppnå ettstabiliseringsavtal, måste man utgå från attlöneglidningen kommer att omöjliggöra atttimlönekostnaderna ökar med endast beräknade4 %.Men om det dessutom är som socialdemokratenGöran från uttalade iMorgonekot, att vi har en facklig kris inom LO somär större än inom övriga delar av arbetarrörelsen,inger det naturligtvis oro när det gäller lönerna.Jag tror att det är angeläget att arbetsmarknadensparter nu tar ett ordentligt ansvar för sin del avkostnadskrisen, inte minst den del som beror pålöneglidning. Jag tycker ibland att de parter somfinns på arbetsmarknaden och som ändå heltdominerar beslutsfattandet påarbetsmarknadsområdet alltför lätt skjuter ifrån sigansvaret på politikerna.Från sida menar vi att det är dags att vi fåren ny inriktning på den ekonomiska politiken. Detär nödvändigt att vi inriktararbetet på en aktiv krisbekämpning och påkraftfulla strukturåtgärder, t.ex. inom denoffentliga sektorn. Regeringens förmåga på dettaområde begränsar sig nästan till enbartskolministerns insatser. Vi måste satsa pålångsiktiga investeringar för framtiden. Här måsteen ordentlig satsning göras påinfrastrukturåtgärder, t.ex. när det gäller järnvägoch vägnätet. Den kritik som har riktat motinfrastrukturåtgärderna är densamma somframfördes från socialdemokraten i Morgonekot. Vi måste se till attnäringslivet ges goda möjligheter till utveckling ochlångsiktiga investeringar.En annan sak som är viktig är att vi inte går in inästa högkonjunktur, när den nu kommer, medmånga människor som står utanförarbetsmarknaden. 350 000 människor är i dagförtidspensionerade. 150 000 ärlångtidssjukskrivna. Tillsammans står en halvmiljon människor utanför arbetsmarknaden. Detkostar samhället mycket, och det kostar enskiltlidande. Här tror jag att arbetslivsfondensnytänkande och arbetsmiljöåtgärder i arbetslivetkan leda till en stor resurs i arbetslivet. Det är ocksåett sätt att minska sjukfrånvaron. Och det ärintressant att se det stora intresse som företagen,stora som små, visar för detta ute i länen.En annan sak som är viktig är att det skapas intresseför framtida investeringar i . De storasummor som investerats i EG-området under desenaste åren har dess värre inte lett till attmotsvarande investeringar gjorts i . Försysselsättningen i på lång sikt är detlivsviktigt att investeringar görs också i ,både av svenska och utländska investerare. Vimåste också se till att den offentliga sektorneffektiviseras för att med begränsade resurserkunna ge en godtagbar service.Om svensk ekonomi skall kunna stabiliseras menarvi från sida att en rad åtgärder måstevidtas. Inflationsbekämpningen måste få högprioritet. Vi måste satsa på arbetslinjen framförpassiva kontantstöd. Vi måste lägga ökad vikt videkonomiska strukturfrågor. måsteskattetrycket sänkas, och skatt skall utgå efterbärkraft. Utöver det som jag har nämnt ominfrastruktur måste vi satsa på utbildning ochforskning. Och vi måste se till att ökahushållssparandet.När det gäller energipolitiken måste det till ettlångsiktigt tänkande. Och det vore bra om ettlångsiktigt energibeslut kunde fattas. Viutnyttjar inte resurserna i hela landet. Denkampanj som startades , HelaSverige skall leva, har regeringen tyvärr fuskatbort. Det kan inte accepteras, eftersom det är enmisshushållning med den svenska ekonomin, attinte utnyttja de gemensamma resurser som finns ihela landet.Vi måste också ha ett bra företagsklimat somgynnar investeringar och en bra arbetsmiljö. Jagtror att det är först då som vi kan upprätthållakonkurrensen gentemot våra konkurrentländer.Byråkrati får inte i onödan tynga de mindre ochmedelstora företagen.Om vi fick en sådan inriktning av den ekonomiskapolitiken skulle vi få en bra grund för en hållbarekonomisk utveckling i ett längre perspektiv.Den svaga ekonomiska politik som regeringen harfört har tvingat att arbeta med en strampenningpolitik, vilket har inneburit ett alltför högtränteläge. Man tvingades att höja räntanmed för att vändavalutaströmmarna.För detta bär regeringen ansvaret, eftersomregeringens finanspolitik varit alltför svag. Alla desom drabbats av höga räntor bör veta att det ärregeringens oförmåga som har skapat dennasituation.Efter det som hände på marknaden tvingadesregeringen, som ett svar på detta, att lämna enskrivelse till . Det var denna som kalladesregeringens krispaket. Vad det paketet egentligenstår för får vi veta först när propositioner läggsfram. För /92 räknar regeringenmed att de redovisade åtgärderna skall förstärkasaldot med 13,2 miljarder. Mycket talar dock för attsaldoförstärkningen blir mindre än vad som angettsi skrivelsen.Vi anser från sida att dessa besparingar ärotillräckliga. är det angeläget att minskaskattetrycket och öka utrymmet för investeringar.I det förslag som vi från har lagt framsom svar på krispaketet har vi prioriterat ett antalområden. Vi anser att man skall sänka de offentligautgifterna, förstärka konkurrenskraften, sänkaskatten på nödvändig konsumtion och ökahushållssparandet. Det tror vi är marknadssignalersom skulle ge klara spelregler för ekonomin.Från sida har vi alltså presenterat klaraförslag på hur man kan sänka de offentligautgifterna. Låt mig nämna några av dessa förslag.Vi har sagt att man bör ha ett treårigt program föratt minska den statliga administrationen, främst närdet gäller de centrala ämbetsverken. Vi måstesamordna arbetsskade- och sjukförsäkring. Vimåste acceptera, vilket också hardiskuterat, sänkt sjukersättning, nyttbostadsfinansieringssystem, arbetsgivarinträdeunder av varje sjukperiod ochhöjning av egenavgifterna iarbetslöshetsförsäkringen. Det är några av deåtgärder som vi tror måste vidtas i detta läge.Herr talman! Jag tror att det är nödvändigt att vifår en förstärkt konkurrenskraft för att bromsa uppförsämringen av handelsbalansen, för attåstadkomma ökade investeringar inom Sverigesamt för att hindra en ökad arbetslöshet. Därförmåste vi vidta åtgärder som innebär attlöneökningarna hålls inom densamhällsekonomiska ramen. Vi måste sträva efterstabiliseringsavtal på arbets- ochbostadsmarknaden. Vi skall sälja ut statliga företagoch ombilda . Vi menar också attinvesteringsfonderna bör frisläppas för alla typer avinvesteringar. Dock bör, i de delar avStorstockholms- och somomfattas av investeringsavgiften, frisläpp kunnagöras för offensiva miljöinvesteringar. Etttioårsprogram bör tillskapas för omfattandeinvesteringar i infrastrukturen, främst påjärnvägstrafikens område och på vägområdet.Satsningen på högskoleutbildningen skall öka.Skattereformen medför att konsumentprisernakommer att stiga med , och någotöver . Detta är olyckligt i ett lägedär landets ekonomiska problem är alltför högapris- och kostnadsökningar.Vi från sida har sagt att det är närmastsjälvklart att man i det läget inte straffbeskattarlivets nödtorft. Det är rimligt att man har en bostadtill rimligt pris. ökar boendet i hyres- ochbostadsrätter med i genomsnitt . Det ärrimligt att man har rimliga resekostnader för att tasig till arbetet. ökar resekostnaderna påjärnväg, buss och kollektivtrafik med 3--.