prot · GE0943 · 1990-12-11 00:00:00 — Detta är ensituation som vi i har valt, eftersom vi vetatt det med frihandel och stor export skapasmöjligheter till import och utveckling av detsvenska välståndet och den svenska välfärden.Alternativet till detta hade varit isolering ochfattigdom, och det alternativet har vi alla skytt.I dag pågår i tidningsspalterna en debatt om vad ettmedlemskap skulle kunna betyda för kvinnorna.Det finns de som säger, att om blir medlemi EG skulle vi tvingas sänka våra skatter mycketkraftigt, och det skulle krympa vår offentliga sektoroch därmed undanröja arbetstillfällen för framförallt kvinnor. Summan av detta skulle bli attkvinnorna blev förlorare.Detta är, enligt mitt sätt att se, en helt orimliganalys. För det första har helavälfärdsutvecklingen, den offentliga sektornsutbyggnad i och kvinnornas frigörelse, gåtthand i hand med en internationalisering av densvenska ekonomin. Denna internationalisering hari själva verket varit en förutsättning för hela dennaprocess: utbyggnaden av välfärden, kvinnornasfrigörelse och mycket annat.För det andra; även om utvecklingen i EG-ländernasläpar efter den i ökar ju jämställdhetensuccessivt också i . EG har faktisk,som en del talare har noterat här i debatten ,en mer långtgående jämställdhetslagstiftning pågång än den som finns i . Det kan alltsåbli vi i som på grund av ett EG-medlemskap, eller tidigare, tvingas skärpa vårlagstiftning för att anpassa den till vad som då gällerinom EG.För det tredje finns det naturligtvis skäl för Sverigeatt sänka skattetrycket. Det är i själva verketeftersträvansvärt att vi gör detta. Det måste vi göraför att bättre klara konkurrens och sysselsättning iSverige. Detta är naturligtvis särskilt viktigt förkvinnor, som tillhör de grupper påarbetsmarknaden som ofta drabbas närarbetslösheten stiger och konkurrenskraftenförsämras.Om stod utanför EG skulle i själva verketkravet på skattesänkningar bli större, eftersom vidå inte bara skulle klara konkurrenskraften på enmarknad där vi finns med på lika villkor, utandessutom de barriärer som i så fall skulle finnasmellan och EG. Jag tror att den analys idetta avseende som en del talare gör i sina inlägg igrunden är felaktig.För det fjärde, fru talman, finns det, som de flestasäkert vet, inga krav på någon total anpassning avsocialpolitiken inom EG. Det finns mycketstora skillnader i länderna inom EG som beror påolika utvecklingsnivå i medlemsländerna, och detkommer att vara så framöver.Det finns en självklar ambition inom EG, och vi ifolkpartiet vill gärna vara med och arbeta för att detmålet skall nås, nämligen att standarden ochvälfärden för de fattigaste människorna inom EGskall lyftas. Det är ett av de mål som IngvarCarlsson pekade ut i sin artikel i ochsom jag gärna vill instämma i.Till sist bör man nämna att faktiskt inte ärvärldsbäst på allt. Det är en föreställning som ärmycket utbredd att allt är bättre i än i någotannat land. är förvisso ett bra land att levai, men det finns goda exempel både i enskilda och inom EG självt där vi skulle kunnahämta inspiration för att reformera det svenskasamhället.Italienarna är bättre än vi på att integrerautvecklingsstörda i skolan. Engelsmännen harsedan lång tid tillbaka byggt ut ett husläkarsystem.Miljölagstiftningen i går i vissa avseendenlängre än i . Valfriheten när det gäller densociala tjänstesektorn, välfärdssektorn, är större ide flesta än vad den är i . Jag harredan nämnt den jämställdhetslagstiftning som ärpå gång inom själva Gemenskapen.Fru talman! En fråga som många med rätta ställersig är: Kan påverka? Självfallet kan Sverigeinte diktera några beslut, lika litet som enskildariksdagsmän eller partier kan diktera beslut i dennakammare. Men kan bilda koalitioner.Sverige kan samarbeta med andra länder och på detsättet åstadkomma förändringar.När jag har mött representanter förmiljöorganisationer i har deunderstrukit att de skulle välkomna ett svensktmedlemskap, då de tror att vi med vårförhållandevis framsynta miljöpolitik på en delområden skulle kunna påskynda utvecklingen --naturligtvis i koalition med andra som tyckerungefär som vi inom EG.Det finns också i debatten de som ställer ettengagemang för EG mot ett engagemang för helaEuropa. Det har gjorts sådana inlägg även i dennadebatt. Detta säger man som om vi hade ett valmellan att engagera oss i EG eller i hela Europa.Enligt mitt sätt att se finns det inga motsättningarmellan dessa mål. Vi främjar utvecklingen iÖsteuropa och bäst genom EG. Detär i hög grad utvecklingen i EG som har inspireratutvecklingen i . Det är mot EG somländerna sneglar, t.ex. , ,, när man nu ser fram emot en bättreutveckling. Dessa länder anpassar t.o.m. i sin egenförändringsprocess en hel del regler till EG för attslippa den anpassningen . Jag tycker att detär angeläget att finns med i EG ochvälkomnar dessa länder den dag de sökermedlemskap i stället för tvärtom. Vi säger alltså jatill hela genom att säga ja till EG.Fru talman! Europapolitiken är central för Sverige.Det är viktigt att vi går in i integrationsprocessenmed liv och lust i syfte att driva på utvecklingen. Enstyrka är naturligtvis om detta kan ske i betydandepolitisk enighet. Jag tycker att det är viktigt att viinte bara nöjer oss med en bedömning av när enmedlemsansökan kan ske, utan att vi uttrycker enklar vilja. Den bör komma under 1991.Det finns bara medlemmar och icke medlemmar.Jag läste en artikel av några avkammarens ledamöter som framställde det som omSverige skulle kunna ge sig in i något slagsförhandling med EG där skulle ge och taoch bli medlem med en rad förbehåll. Jag tror attdetta är helt omöjligt. För svensk del handlar detom att ta ställning för eller emot EG, att bli medlemeller att avstå från medlemskap. I detta val är detsjälvklara svaret från liberalerna att viskall säga ja till EG. Det är den bästa vägen attkunna påverka det framtida . Det är viktigtatt blir fullvärdig medlem i EG. Jag hoppasatt det steg som skall tas skall ses som detförsta stora steget mot detta fullvärdigamedlemskap.I detta anförande instämde ,, , , , , , , , , , , och (alla fp).Anf. 25 ():Fru talman! För bara fem årsedan hade vi en omfattande stagnationsdebatt iEuropa. Vår världsdel genomgår nu en dynamiskoch snabb förändring, som saknar motstycke ifredstid. Den här gången är det fredens, frihetensoch demokratins vindar som är drivkrafter iutvecklingen. Förändringarna gäller i hög grad helavår världsdel. Takten i förändringarna spränger allaförväntningar. Det är ingen tillfällighet attförändringen -- perestrojkan -- just fått Nobelsfredspris.Det är i det alleuropeiska perspektivet de storamöjligheterna finns -- till avspänning, säkerhet ochfred, fria folks samverkan, ekonomisk utvecklingoch att rädda miljö. Det som en gång varett motiv för 50-talets och den omedelbaraefterkrigstidens EEC -- ''aldrig mera krig mellanTyskland och '' -- är ett motiv föralleuropeisk samverkan.Den sköra demokrati som växer fram i Öst- ochCentraleuropa behöver vårt stöd, demokratiskt ochekonomiskt. Också de framväxande konflikter somföljer i frigörelsens spår behöver en europeisksamverkan som ram, som stöd. Med mer ensartadeekonomiska system ökar möjligheterna tillsamarbete. Men alla vet att det är en ekonomisksamverkan som sker från helt olika förutsättningaroch utvecklingsnivåer. Riskerna är betydande förekonomisk dominans och uppköp från väst i öst.Det är inte bara ett problem i det nya . Tillsist handlar det om nationell självkänsla, en vilja attnu -- när man äntligen fått chansen -- kunnabestämma över sin egen framtid. Detta vet var ochen som har besökt de nya, fria staterna i Öst- ochCentraleuropa.I denna alleuropeiska samverkansvision harSverige en självklar roll. Den måste bli betydligtmer aktiv och allsidig än . är inteenbart EG, som vi tycks inbilla oss i denförhärskande debatten i vårt land. Vi måste snabbtupptäcka hela . De som ser ur ettsnävt marknadsperspektiv stannar gärna iVästeuropa. Efter årtiondens indoktrinering ses''öst'' bara som ett avskräckande exempel, enomöjlig, underutvecklad del av vårt gemensammaEuropa. Det är en cynisk bild. För vi önskade ossju ett helt och fritt . Hur skulle Europakunna vara bara ''väst''? 12 EG-stater och 6 EFTA-stater -- i stället för nuvarande 33? Nej,marknadernas måste bli ett medborgarnasEuropa. Där är vi inte , allra minst i dagenssvenska debatt. är det en del somresonerar som om vore tolvtrettiotredjedels . I EGs hjärta, ,förs en annan debatt som inte har särskilt mycketgemensamt med den debatt som har förts iSverige. Det är viktigt att vi vidgar perspektivensnabbt.Visionen måste vara ett enat, fredligt, öppet, frittoch demokratiskt . Inte ett ''fort'' som slutersig samman kring sin egen förträfflighet, utan envärldsdel öppen mot omvärlden. Det var dennavision av framtid som lyfte fram ibörjan av den här valperioden, det var innanMichail besökte och gav livåt denna eurosklerosa organisation, det var innanBerlinmuren föll, det var innan Tysklandåterförenats. Trots allt som hänt är visionenfortfarande en vision. Men den fick sin näring iperestrojka och glasnost, i fackligaoch politiska frigörelsekamp i och mycketmera.Det var i som det kommunistiska systemetmötte sin egen undergång i form av paroller ochbanér, som ledde till ett totalt avslöjande. Därförfinns det särskild anledning att gratuleraPolens förste folkvalde president, också han enfredspristagare från frigörelsens . Det är enhändelse som ser ut som en tanke, att varkenWalesa eller personligen kunde ta emotfredspriset. Hemmafronten tillät det inte.Så börjar efterkrigstiden närma sig sitt slut. Deneuropeiska säkerhetskonferensens högnivåmöte iParis 19--blev en klar manifestationmed just denna innebörd. Men det blev också enklar påminnelse om vad som återstår. ISovjetunionens inrikespolitiska kramper hårdnarattityden mot delrepubliker som söker sin egen vägmot frihet och frigörelse.De baltiska staternas representanter vid blev förvisade inte bara från mötet,utan också från intilliggande lokaler. Begreppet''distinguished visitors'' degraderades till ''excludedvisitors''. Det finns därför särskild anledning attvälkomna de klara uttalanden som den svenskestatsministern gjorde vid för de baltiskarepublikernas frigörelse. I realiteten kan det andravärldskriget aldrig vara avslutat innan de åter fåttmöjlighet att fritt välja sin egen framtid.Europas framtid kommer i hög grad att påverkas avhur ESK-arbetet kommer att lyckas.Nedrustningen måste fortsätta. Resurser måsteomfördelas från vapen till välfärd. Europasparlament måste få en roll i den säkerhetspolitiskautvecklingen. Ingenting borde vara mer självklart,men så har det inte varit . Det är i denriktningen vi kan se en framtida roll förEuroparådet som en parlamentarisk bas för ESK-arbetet. Nedrustning, fred och gemensam säkerheti kan aldrig vara en angelägenhet för enbartexperter och regeringar.I av minskande hot, i varje fall mindre akutahot, vill en del ''sälja ut'' den svenskaneutralitetspolitiken. Men svensk säkerhetspolitikär ingen handelsvara, inte ens för bilfabrikanter.Säkerhetspolitik handlar om stabilitet ochlångsiktighet. Säkerhetspolitik har ingenting medkortsiktiga konjunkturcykler att göra, varken iekonomin eller i politiken. Vi har naturligtvis allaskäl att välkomna att militära allianser upplöseseller förändras. Men det bekräftar ju bara värdet avalliansfrihet, som mål och som tidlös position.Neutralitet i en krigssituation har bl.a. som syfte atthålla landet utanför krig. Den hållningen är rimlig ialla väpnade miljöer. Så länge det finns tillräckligtmed vapen för krig är också denna hållning entidlös position.Till sist handlar särkerhetspolitik om trovärdighet.Det gäller i synnerhet i en konfliktsituation.Antingen är trovärdigheten tillräcklig eller inte. Ärden det inte, spelar det mindre roll vartrovärdigheten brister -- om vi deltar i ettförpliktigande utrikespolitiskt samarbete ellert.o.m. i ett militärt samarbete. En viktig del avtrovärdigheten är en oberoende ställning i dessaavseenden och naturligtvis ett eget försvar som visjälva bestämmer över. Att återvinna trovärdighetsom gått förlorad tar tid. Att bygga upp ett försvarsom reducerats tar också tid. Det är en av de svårafrågeställningarna för den kommandeförsvarskommittén. Av dessa och andra skäl ärsäkerhetspolitik långsiktig politik. Det synsättetbör inte förändras ens i ett föränderligt Europa.Det är genom friheten, genom demokratin, somEuropas folk får redskap att hantera en annanlivsavgörande fråga, nämligen miljön. Nusignalerar Europas sjöar och hav med syrebrist,med missbildade och döda fiskar samt med förlustav växter som är viktiga för ekosystemen. Europasskogar och mark visar katastrofala skador på grundav försurning, tungmetallförgiftning och andraobalanser i naturen.När vattnens och markernas produktionsförmågaminskar, borde alla inse att det nya ocksåmåste vara det gemensamma miljöansvaretsEuropa. Miljöutsläpp och deras konsekvenserkänner ju inga nationsgränser. Så var det med Tjernobyl och medRhen-katastrofen. Miljön är gemensam.Miljöskador måste förebyggas lokalt och samtidigthanteras gemensamt i vår världsdel -- och därtillglobalt.I dag är det inte marknaden, utan människorna,som först avläser och förstår miljöns gränser.Därför är demokratin omistlig i miljöarbetet.Nationella åtgärdsprogram måste formas, och detalleuropeiska miljösamarbetet i FNs ekonomiskakommission för , ECE, måste stärkas. Dettilläts aldrig ske i diktaturernas Öst- ochCentraleuropa. Även marknadsekonomiernamåste inse att bara den utveckling som ärekologiskt hållbar ger ekonomisk utveckling somvarar på sikt.Så talar demokratins utveckling, ett alltmerensartat ekonomiskt system, en politik förgemensam säkerhet och vår gemensamma miljö förett alleuropeiskt samarbete. Därför blir EGsvägval -- i organisationens roll som ekonomisk ochpolitisk motor för -- alltmer betydelsefullt;en breddning och öppenhet för nya medlemmareller en fördjupning med ökade barriärer motomvärlden? Det är frågan.Utspelen och de politiska markeringarna angåendejust detta vägval avlöser varandra. Häromdagenkunde vi ta del av Kohls och förslag --ett klart ''fördjupningsalternativ''. Västeuropeiskaunionen föreslås bli en integrerad del i EGsframtida försvarspolitik. föreslås fåökad makt. Bl.a. och har tidigarevarit ute i liknande ärenden.De som ser EG som frihandelns banerförare i vårdel av världen fick måhända en tankeställare i slutetav , när Uruguay-rundan inom GATTkapsejsade. De som före den livsmedelspolitiskaöverenskommelsen ansåg att ,ensidigt och utan att vänta på någon annan, kundeminska gränsskyddet för jordbruket fick kanskeockså något att fundera över.De närmaste månaderna -- och åren -- kommersäkert att bli av stor betydelse för det europeiskasamarbetets riktning och utformning. Ettavgörande krav är naturligtvis för varje nation somansöker om medlemskap i att man också fårklarhet om ''vilket EG'' det rör sig om. Så fungerarde flesta som söker medlemskap i en förening. Detbör gälla också vid behandlingen avefterkrigstidens viktigaste politiskaställningstagande för del. Jag vill härhänvisa till de inlägg som i entidigare utskottsrunda har gjort.Genom det förestående beslutet med anledning avutrikesutskottets betänkande, 1990/91:UU8, måstedet äntligen bli slut på den ensidiga -- och jag villsäga otillständigt förenklade, snarare stupida --debatten om ''ja'' eller ''nej'' till EG. Svenska folketmåste få en möjlighet -- och inte bara en -- att sättasig in i konsekvenserna för egen del i vardagslivetav en eventuell EG-anslutning. Därför är detviktigt att utrikesutskottets maning till regeringenatt ''inkomma med förslag'' beträffande ökadeinformationsinsatser till allmänheten verkligenockså hörsammas med det snaraste.Den svenska Europadebatten har börjat ändrakaraktär efter regeringens fotnot i krispaketet. Denhar blivit mer nyanserad, mer verklighetsanknuten.Det är en självklarhet att svenska folket skall hainflytandet över framtida roll i det nyaEuropa. Den möjligheten kommer att finnas iminst två allmänna val. Dessutom kan det inteuteslutas att en folkomröstning anordnas för skall kunna ta slutlig ställning till ettavtalsförslag. Det är inte bara rimligt, det ärdemokratiskt. Därför är det viktigt att dennademokratiska möjlighet -- folkomröstningen -- ståröppen. Vi vet att folkomröstningar stimulerar enfördjupad debatt, en debatt som är nödvändig attbredda utanför lobbygrupper och ekonomiskaintressen.Dagens beslut är viktigt, men det är inte det sista.Det är ett beslut i en lång process. Det gerbemyndigande för att ansöka om förhandlingarangående medlemskap. Om förhandlingar skallvara meningfulla, kan inte resultatet förutsättasinnan förhandlingarna ens har inletts. Därför ärmedlemskapsansökan en sak. Resultatet av dennaansökan är en annan sak. Beslut om ett sådantresultat är ytterligare ett steg i en process, där vi nutar första steget.I detta anförande instämde (), (), (), PärGranstedt (c), (), (), (), (),(), i (c), i (c), BirgerAndersson (c), (), GöranEngström (c), (), (),(), () och Per-OlaEriksson (c).Anf. 26 ():Fru talman! Också jag skall inleda med en kortresumé om vad som har hänt . Jag tror dock att den kanske kommer att låtanågot annorlunda än vad de andra beskrivningarnahar gjort.Medan högkonjunkturen segade sig igenom denindustrialiserade västvärldens ekonomier undernästan , ökade fattigdomen hos alla demedborgare som ingenting ägde. Västeuropasländer gisslades med det stålbad som kallasarbetslöshet. De stora multinationella företagenkasserade in vinster som fick de mestluttrade penningräknarna att hissna. Skatter harsänkts av de olika ländernas regeringar. Maskornahar vidgats i de gamla välfärdsstaternas skyddsnät.Antalet hemlösa i världens huvudstäder har ökat,som den rika klassen har blivit rikareöverallt.Ironiskt nog har produktiviteten minskati företagen. Fackföreningsrörelserna världen överhar tappat i kraft, framför allt där de har förloratmedlemmar.En blå revolution har fått världen att kantra ochgjort den ännu mer orättvis och ännu svårare attleva i för alla dem som inget har. harmurar fallit.Östeuropa har raserat sina centralstyrda ochförhatliga system. Människorna ropar efter frihet,efter varor att konsumera och efter rätten att formasin framtid. Vägen till frihet går emellertid förmånga av dem över arbetslöshetens stålbad. Ävendär blir några ännu fattigare, några blir litet rikareoch ytterligare några blir mycket rika. I öst ekarropen på demokrati.I väst faller däremot de demokratiska idealen irasande fart. Nationalstaternas folkvaldarepresentanter och regeringar har i Västeuropamed frenesi frånhänt sig den ena möjligheten efterden andra att själva forma sitt eget lands framtid.Ett gemenskapernas byggs just , intemed den parlamentariska demokratins principerutan med överstatlighet och en tung byråkrati somfrämsta kännetecken.I EG har den starkares rätt, dvs. kapitalets, blivitlag. Den svages rätt, dvs. löntagarnas, har blivit enrekommendation. Det internationella kapitaletgnuggar händerna. Marknaderna ligger öppna.Gränserna faller. Det är bara att ta för sig.Politiken har mist sin kraft. Vi är alla i frihetensnamn utnämnda till konsumenter. Ekonomisktillväxt är fältropet. Ekonomisk tillväxt ärförhoppningen. Ekonomisk tillväxt är målet. Menär det lösningen? Denna fråga borde vi ställa oss.Är det verkligen lösningen som vi i daglever i? Är det lösningen på det avspänningensEuropa och det integrationens som förförsta gången kan existera utan hot av militärmakt?För första gången kan kapital, kunskap ochresurser frigöras för att man skall kunna bygga ettfolkens Europa.Vi menar att det främsta hindret för attförverkliga den historiska möjligheten att byggafolkens , är de transnationella bolagensväxande makt över och världen.Den ekonomiska makten formas kring tregeografiska maktcentra. Det gäller ettdollarcentrum kring och , ettyencentrum kring och mittländerna iOstasien och ytterligare ett centrum kring EGsfastlagda planer på en ekonomisk och politiskunion och en gemensam valuta. Det är helt klart attEGs union är ett politiskt projekt syftande till ettVästeuropas förenta stater. På den punkten är jagfullständigt enig med vill emellertid delta i arbetat för ett folkensdemokratiska mot det transnationellakapitalet. Därför motsätter vi oss planerna på ettsvenskt medlemskap. Vi säger ja till demokrati,generell välfärd och politisk självständighet. Visäger ja till ett öppet och samarbetande , tillhela Europa.Vi vill att skall utgörainledningen till då ett gemensamt Europabyggs. Det skall bli ett gemensamt som ärdemokratisk och som bryr sig om sina medborgareoch inte bara sitt kapital, sina varor och sinatjänster. Det gäller ett som bryr sig om sinamedborgare och som värnar sin natur och miljö.Den europeiska säkerhets- ochsamarbetskonferensen, ESK, hölls i inovember 1990. I ESK ingår alla europeiska statersamt och . har enobservatörsplats.Konferensen i satte punkt för det kalla krigetoch utgör avstampet för en ny tid i . ESKlägger grunden för ny tryggare europeisksäkerhetsstruktur.Europa behöver inte bara en gemensam säkerhet,utan också gemensamma och bindandeminiminormer för miljön. Miniminormerna måstege varje land rätten att gå vidare och skärpa sinmiljölagstiftning.Det behövs ett alleuropeiskt parlament somfungerar öppet och demokratiskt. Det kanorganiseras genom att utvecklas ochutvidgar sin medlemskrets till alla länder.Det alleuropeiska parlamentet kan vara direktvaltoch anta bindande minimiregler i form avkonventioner som rör problem som endast kanlösas över nationsgränserna. Det gäller t.ex.gränsöverskridande miljöproblem, som jag taladeom. Det behövs emellertid också gemensammaminimiregler mot det transnationella kapitaletsgrova utnyttjande av arbetskraft i olika europeiskaländer.För att man skall kunna fördjupa den alleuropeiskatanken krävs naturligtvis också ett fördjupatmellanfolkligt samarbete. Folkliga rörelser ochorganisationer i alla måste gesökade möjligheter och resurser att utvidga sittsamarbete.EG, som utgörs av tolv västeuropeiska stater, harinte uttalat avsikten att inom överskådlig tid samlaalla Euorpas stater. Det beror på att EG-unioneninte vill ha med hela det fattiga , ännu.Man har nog med sina egna eftersatta regioner.EG unionen innebär i stället att en ny mur skapasmellan väst och öst -- en välfärdsmur. Innanför denmuren vaktar väst sina rikedomar, och utanför stårÖsteuropa med billig arbetskraft.Vi vill inte ha nya murar i . Därför vändervi oss också mot EGs Östeuropapolitik. Vi menaratt problem är akuta och måste lösas iett alleuropeiskt sammanhang.Vi säger också ja till en ny internationell ekonomiskordning. Två världskrig har börjat i ochoräkneliga kolonialkrig. vapenfabrikanterhar tjänat grova pengar på alla krig. menar viatt vapenexporten måste stoppas. Nedrustningen iEuropa får inte leda till upprustning i tredjevärlden. De bortrustade vapnen skall skrotas, intesäljas till eller andra konfliktområdenutanför . Avspänningen öst-- väst får inteföljas av en skärpt konflikt nord--syd, sommobiliseringen i Gulfkrisen förebådar.Vänsterpartiet är ett internationalistiskt parti. Vivill skapa en rättvis världsordning där allamänniskor har samma värde och samma chanser ilivet oavsett i vilket land och i vilken världsdel de ärfödda. 40 000 barn dör av fattigdom. Dedör trots att alla vet att svält och sjukdomar,analfabetism och okunnighet kan utrotas. Det finnsresurser, men de måste användas rätt. går deförlorade i militär upprustning och i tredje världensgigantiska räntebetalningar som är en del av deninternationella skuldkrisen. Skuldkrisen som riktasmot måste stoppas. skall integöra gemensam sak med de gamlakolonialmakterna i EG-unionen. Vi skall utvecklaEuropa, men inte på de fattiga ländernasbekostnad. Att lösa nord--syd-konflikten och skaparättvisa relationer i världen är vår tids störstapolitiska uppgift. För EG-unionen finns denuppgiften varken med som tanke eller målsättning.EG-unionen tänker samordna sin utrikes- ochsäkerhetspolitik och tala med en röst iutrikespolitiska frågor.