prot · GE0940 · 1990-12-06 00:00:00 — Men i de avseenden där det ärbefogat med en stark styrning från samhället finnsdet ingen som helst anledning att redan iinledningen av utredningens arbete hävda attutredningen skall komma fram till att ävennödvändig reglering skall försvinna. Jag tyckertvärtom att den skogspolitiska utredningen, som isig har samlat så mycket av kompetens och kunskapi de skogspolitiska frågorna, mycket väl, bättre änjordbruksutskottet den här gången, hade kunnathantera dessa frågor.När det gäller reservation -- jag hoppas attdet är sista gång vi skall behöva kommentera den --är det inte alls så att vi tycker att det är fel attundanta mark som domänverket förfogar över ochföra över den i reservat och se till att naturvårdenstärks. Men i reservationen föreslås inga som helstmedel för att göra detta. Där sägs bara att man skallföra över mark från domänverket tillnaturvårdsfonden. Hur skall det gå till? Harcenterpartiet redan listor där det klart uttalas vilkaområden som skall föras över? Om det inte är så,har reservationen ingen substans, därför att man dåförst måste uppfylla det krav som vi ställde,nämligen att domänverket inte får avverka. Närman först bestämt det skaffar man sig andrum föratt se vilka arealer som skall föras över tillnaturvårdsfonden. Det är därför man inte kan hadet ena utan att ha det andra. Hade vi diskuteratbägge delarna och hade visat ens det minstaintresse för att stödja vårt krav på restriktivitet närdet gäller domänverket, då hade vi kunnat föra enannan diskussion om det kravet.Talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inteägde rätt till ytterligare replik.Anf. 18 ():Herr talman! Debatten är i full gång. Vad som klartframgår är att utskottet definitivt inte är nöjt meddet betänkande som har blivit resultatet avutskottets hantering av sakfrågan. När jag lyssnatpå debatten finner jag det ganska märkvärdigt attjag inte kunde få det minsta gehör för mitt yrkandevid justeringstillfället, att vi skulle fortsättabehandlingen av ärendet. Hade vi gjort detta, dåkanske vi senare hade varit mogna för att kommafram till något slags resultat. Vid det tillfället vardet ganska många, bl.a. folkpartisterna, som hadebörjat inse att man faktiskt drivit fram ettbetänkande som man inte var så nöjd med.När utskottet började hantera ärendet upplevde jagganska tydligt i utskottet att det fanns intresse förbevarandefrågorna. Den stora bevarandefråganvar bevarandet av arbetstillfällena.Socialdemokraterna drev hårt frågan om att vimåste ha ett effektivt skogsbruk i de fjällnäraskogarna i domänverkets område. drevnaturligtvis frågan om de små markägarnasintressen. Vi tycker också att man skall ha ettskogsbruk där det är lämpligt, men kanske inte dentypen av skogsbruk som man har, därför attdet skogsbruket inte är hållbart på lång sikt.Det största hotet mot dem som bor i området är omman rubbar balansen i naturen så hårt att det intelängre växer någon skog, och om man avverkar såmycket skog att det inte finns några arbetstillfällenkvar i området. Det är självklart att människornadå måste flytta. Vad blir det kvar av densäkerhetspolitiska aspekten? Det kom fram här idebatten att människor skulle bo där uppe frånsäkerhetssynpunkt.Enligt mitt förmenande är det inte av intresse förnaturvården som man har drivit den här frågan. Attbevara den fjällnära skogen borde vara ensjälvklarhet i ett rikt land som . Vi pratarmycket om skogsskövlingar på andra håll, men sålitet om vårt eget ansvar.Jag har här i min hand en bit fjällskog. Om mantittar på den kan man klart se att det inte är en bitskog från . Nej, det är väldigt småtäta ringar, som tyder på att skogen tar tid att växa.Därför är det så viktigt att vi, på riksnivå, tar vårtansvar för skogen. Att se till att skydda denfjällnära skogen är ingen lokal fråga, utan enriksintressefråga. Utskottet borde faktiskt ha tagitett större ansvar och fortsatt behandlingen, när viinsåg att betänkandet innebar att man inte skullelösa några problem. De frågor som vi nu debatterarkommer att bli en stor valfråga även i nästavalrörelse. Detta var ett stort debattämne förravalrörelsen, och alla partier lovade dyrt och heligtatt vi visst skall ha en gräns, att vi visst skulle bevaraden fjällnära skogen osv. När det sedan var dags attbesluta ville de inte vara med.Redan för ett år sedan svek socialdemokraternaoch sitt löfte om en gräns. Denproposition som regeringen lade på riksdagensbord var precis lika dålig som tidigare när det gällersyftet att bevara och skydda skogen. En orsak tilldet här var att regeringen från början hade gett feldirektiv. Regeringen skrev i direktiven attpågående markanvändning inte avsevärt skulle fåförsvåras. Därmed hade man brutit sitt vallöfte ochsvikit naturvårdens intressen att bevara denfjällnära skogen.Det finns en del bra saker i propositionen -- det äri varje fall något som blir bättre än nuvarande läge.Man slopar bl.a. 6 § och begränsar hyggesstorlekentill maximalt . är ganska mycket.Det hade varit betydligt bättre om man hade sagtatt det skulle vara ekologiskt skogsbruk i området.Det är naturligtvis positivt att förbud motanvändningen av främmande träslag har kommitmed.Problemen är, som sagt, inte lösta. Jag tror att allai utskottet är medvetna om det, även omsocialdemokraterna har gjort uttalanden om attproblemen nu är lösta när det gäller bråken ochdiskussionerna avseende de fjällnära skogarna.Vi håller fast vid vårt krav på att det skall finnas enskogsvårdsgräns. Vi anser att det är denenda möjligheten att bevara skogen. Det finns inuläget inte något annat alternativ.Fjällskogarna betecknas somEuropas regnskogar, och visst kan man draparalleller här. Det är kanske så, att vi inte enskänner till alla arter som finns. Biologiskt är detotroligt viktigt att bevara mångfalden. Djurlivet ärockså speciellt, och det är mycket viktigt att dettafår finnas kvar.Det storskaliga skogbruket utgör ett hot.Naturligtvis gäller det också det sätt på vilket statenbedriver skogsbruk. skall ju det somgörs vara så ekonomiskt som möjligt. Kravet på etthårt ekonomiskt inriktat skogsbruk bordeomedelbart bytas ut mot ett krav på att det skallvara ett ekologiskt skogsbruk. På det områdetförekommer det många försök och myckenforskning ute i världen. Det finns ett stort intresseför dessa saker. Jag tror att det är absolutnödvändigt om vi över huvud taget skall klaraöverlevnaden beträffande arter och växter i detaktuella området. Självfallet skall vi medverka tillatt stora områden skyddas genom ett totaltavverkningsstopp.Naturligtvis stöder jag alla våra reservationer. Menjag nöjer mig med att yrka bifall till reservationerna2, 5, 9, 11, 13, 20 och 23.Beträffande reservation 13 vill jag säga följande.Miljöpartiet står inte bakom denna reservation.Men jag yrkar bifall till reservationen, eftersom viockså står bakom idén med ersättningsmark. Det ärsjälvklart att ersättningsmark skall erbjudas, omdet finns sådan, i de fall staten tar undan vissamarker och det hänvisas till att dessa skall skyddas.Det handlar ju om att bevara arbetstillfällen. Jagvill upprepa min fråga: När det inte längre finnsnågon skog kvar och någon återväxt inte sker, hurblir det då med livsförutsättningarna ocharbetstillfällena i det aktuella området?Jag beklagar det sätt på vilket utskottet harhanterat frågan. Jag hade önskat en förlängdhantering, så att vi hade kunnat komma någon varthär för naturvårdens skull och med tanke påöverlevnadsmöjligheterna för både människor ochnatur. Men det återstår bara att konstatera att denhär frågan inte är löst och att den förmodligenkommer att återigen aktualiseras i t.ex.genom motioner. Regeringen borde ha sett på dettamed större klarthet i samband med attpropositionen skulle läggas på bord.Anf. 19 ():Herr talman! Detta är i sanning en någotegendomlig debatt. Talare efter talare hävdar i stortsett samma sak. Det gäller alltså att stärkanaturvården, rennäringen och skogsbruket. Allasynes ha samma avsikt. Men det går inte att få enlösning här enbart genom några enkla penndrag.Här handlar det nämligen om en intressekonflikt.Det finns en snårskog av förslag, som för en ickesynnerligen invigd åhörare av debatten eller läsareav protokollet kan vara förvirrande. Det kan varasvårt att inse vad det egentligen handlar om.Också jag skall försöka lägga till ytterligare någrameningar till protokollet.Den proposition som ligger till grund för det beslutsom vi skall fatta här i är enuppföljning av tidigare beslut i frågan. Jag villstarkt poängtera att det handlar om enframflyttning av positionerna vad gäller både natur-och kulturvården och rennäringen.Skogsbruk är en långsiktig verksamhet, särskilt i detrakter som vi nu talar om, och det har ävenMarianne upptäckt. Vi vet nu alltså hurett träd som växer sakta ser ut, för det framgår närman sågar i det.Men är detta med långsiktigheten ocksåett problem i miljödebatten. Misstag som harbegåtts för många decennier sedan grinar jufortfarande mot en när man åker upp tillfjälldalarna. Mycket har hänt sedan vi förstagången här i kammaren fattade ett mera markantbeslut om enbart de fjällnära skogarna.Vad som först och främst har hänt är att mycketstora avsättningar till reservat har gjorts. Hälften avden produktiva skogsmarken i de aktuellaområdena är skyddad på olika sätt. Skogsstyrelsenredovisar i sin utredningsrapport också hurutvecklingen har varit när det gäller avverkningen.I stort sett halverades avverkningen under 80-talet.Ja, det är kanske bara en tredjedel kvar. Viavverkar inte ens hälften, ,av tillväxten i det här området. Talet om att viskulle få ett mycket stort kalhygge längs fjällkedjanär således en myt, som vi gemensamt måste försökaavliva.Hyggesstorleken har alltså minskat drastiskt --statistiskt från 20 till 14 ha. Det betyder att det intelängre förekommer några stora kalavverkningar.Gränsen gick tidigare vid 40 ha. Men vi har settkalhyggen på hundratalshektar.Så till en annan sak som har hänt i det aktuellaområdet, och det är inte minst viktigt att påpekadetta. Befolkningen i hela det här området harminskat mycket snabbt. Det handlar om enutflyttning om . Från sidatror man faktiskt att nedtrappningen i skogsbruketverksamt har bidragit till denna utveckling. Det ären uppfattning som jag på goda grunder delar.Vilka är då de väsentliga förändringar som vi kanförvänta oss med anledning av dagens beslut? Jagvill peka på några saker. Hyggesstorleken kommeratt fortsätta att minska. Så har det alltså varit, somjag redan har påpekat. Men den här utvecklingenfortsätter. Det beror inte enbart på lagreglerna omminskningen av hyggesstorleken till 20 ha utanockså på att storskogsbruket och, framför allt,domänverket i mycket stor utsträckning har lämnatområdet. Man har drastiskt minskat sinaavverkningar. Dessutom får vi förbud mothyggesplöjning och avverkning beträffandeimpediment. Många kanske tycker att det äregendomligt att det skall behöva tas upp. Men detkommer faktiskt att påverka avverkningen i mycketstor utsträckning. Vidare kan skogsägarna intemera åläggas att avverka i skogen. Faktum är attdet inte längre krävs av en skogsägare att denneskall bedriva ett aktivt skogsbruk i området. Det ärupp till skogsägaren själv att avgöra om han skallavverka eller inte.Vi kommer att få färre nya vägar i samband medavverkningarna. Det nya är att bidrag skall kunnautgå även till transportformer för väglöst land. Förmin del tror jag visst att detta bör prövas, men viskall ha klart för oss att det inte går att förringa desvårigheter som finns, framför allt med att klaraskogsvården i ett väglöst område.Den viktigaste delen i det aktuella förslaget är dockmarkanvändningsinventeringen. Vi har i utskottetfått ingående information om hur den bedrivs inomen av fjällkommunerna. Vi har också fått rapporterpå länsnivå från de berörda länen.I propositionen föreslås att markinventeringenkopplas till den kommunala översiktsplaneringen.Denna inventering, som avser olika markanspråk --skogsbruk, rennäring, turism, natur- ochkulturvård -- har pågått och givit ettväsentligt förbättrat kunskapsunderlag. Med dennainventering som grund bör tillämpliga delar tas in iden kommunala översiktsplaneringen. Där anges istort hur markområden i hela kommunen avses attanvändas. Dessa översiktsplaner får sedan envägledande funktion för de olika näringarnaslångsiktiga utveckling med hänsyn till de allmännaintressena och till konkurrensen om mark ochnatur. Överföringen till den kommunalaverksamhetsplanen ger även möjlighet att lokaltlösa de konflikter som uppstår. Inom områden somi markanvändningsinventeringen har pekats ut somsärskilt utsatta för konkurrens bör en fördjupadplanering ske, där samråd mellan olika intressenskall göras. Ansvaret för dennaverksamhetsplanering skall ligga påskogsvårdsstyrelsen.Denna planeringsverksamhet är det centrala i helahanteringen av frågan. Samråd och information gårsom en röd tråd genom de föreskrifter ochbestämmelser som vi nu stadfäster. Det är på plats,ute hos markägare och andra intressenter, som denbästa kunskapen finns, och det är där, så näraverkligheten som möjligt, som även besluten skallfattas.Genomgående i propositionen är att redanetablerade regler och förordningar lyfts upp tilllagregler. En följd av detta har blivit att en hel deldetaljföreskrifter har kommit in i lagen. Mycket avdet som redan är etablerat på området finns nu ilagtext. Det har medfört att vi har fått en debatt omatt byråkratin ökar betydligt. Det är inte på detsättet. Faktum är att mycket litet av det som nugenonförs är nyheter för de berörda markägarna.Byråkratiproblemet är betydligt överdrivet.Problemet för dem som på ett eller annat sätt ärberoende av ett myndighetsbeslut är att de har merän en instans att vända sig till för att få besked. Dethar vi lyckats åstadkomma genom att stadfästaskogsvårdsorganisationen som den som svarar förtillståndsgivning och inflytande i de här frågorna.Beskeden skall också kunna ges på kända och avalla omfattade grunder. I och med att vi har en braplanering känner alla till vad som gäller.Planeringen har också varit föremål för rejältsamråd.När inventeringar är gjorda och den fördjupadeverksamhetsplaneringen är klar finns det underlagsom krävs för att myndigheten,, snabbt och klart skall kunna taställning till inkomna ansökningar om avverkning.Min erfarenhet av kontakterna mellan markägarnaoch är att markägarnagenomgående har ett mycket stort förtroende förskogsvårdsstyrelsens tjänstemän. Överklagandenoch andra tecken på motsättningar ärutomordentligt få, om man betänker det storaflödet av ärenden som strömmar igenom.Den tioåriga skogsbruksplan som varje markägarehar är ett lämpligt instrument att använda för att gevägledning för skogsägarna i den detaljplaneringsom man i regel gör inför varje avverkningssäsong.Nu har vi i utskottet enats om att undanta demindre markägarna från den skyldighet som fannsi propositionen, att i skogsbruksplan och ansökanom avverkning lämna en hänsynsredovisning somskulle ange hänsynen till natur- och kulturvård.Detta har vi också gett regeringen till känna. Istället läggs ett större ansvar påskogsvårdsstyrelsen, som har att när så behövs ta inkompletterande uppgifter från sökande och andraintressenter.Med detta som underlag kan vi nu skriva under pådet jordbruksministern skriver i propositionen:Tillstånd till avverkning skall inte få meddelas omavverkningen är oförenlig med intressen som är avväsentlig betydelse för naturvården ellerkulturmiljövården.Jag undrar verkligen över hur man kan undgå att urden meningen utläsa att detta är ett väsentligtskärpt skydd för naturvård och kulturvård.Tillstånd måste lämnas, och i det skall anges vadsom krävs för att avverkning skall få ske. Jag servårt beslut här som en rejäl framflyttning avpositionerna för naturvårdsintressena.Herr talman! När man läser igenomriksdagsbehandlingen av de fjällnära skogarna, kanman göra intressanta iaktagelser. 1985, närriksdagen fattade det första beslutet om en speciellvarsamhet i det fjällnära området, var det enbartdomänverket som var i skottlinjen. Så småningomkom ett förslag om en gräns -- en naturvårdsgräns --som skulle dras utmed hela fjällkedjan, och detskulle lösa alla problem.Mot detta har vi från socialdemokratiskt håll envistoch ihärdigt hävdat att det sättet helt enkelt äromöjligt. Det är omöjligt att från en centralposition dra en gräns av biologiska skäl. Denlagstiftning vi har för att skydda den här skogen,''för att förhindra att fjällgränsen flyttas ner'', somdet står i skogsvårdslagen -- en lag som har gälltsedan sekelskiftet -- grundar sig på de biologiskaförhållandena. Men den gränsen -- där det gäller ettobligatoriskt tillstånd för avverkning -- går långtfrån det fjällnära området och omfattar en totalareal på över 6 miljoner ha. Inom detta områdefinns mycket stora skillnader i växtbetingelser, frånde bästa boniteter med mycket hög tillväxt, på i ochför sig mycket begränsade områden, upp tillträdgränsen där det inte går att få upp ny skog. Somväl är har debatten rört sig bort frånföryngringsproblematiken. Vad jag kan förstå haralla, utom möjligen , insett att vi klararåterbeskogningen. Vi vet vad vi måste lämna, ochvi har förtroende för att det går att dra en övregräns för var vi inte skall avverka. Vi vet hur långtupp emot fjällkanten vi kan få upp ny skog.Nu har återigen naturvårdsgränsen kommit upp.Jag trodde ett tag att den i stort sett var avförd fråndebatten. Jag vill påminna er om den karta vi hadei utskottslokalen i samband med behandlingen.Kartan visade hela det svårföryngrade området. INorrbotten finns över 40 isolerade områden, s.k.öar, inom det svårföryngrade området där man intekan återbeskoga. Det är intet ett sammanhängandeområde som kan avskärmas med en gräns. Detta ärsagt , men jag vill påpeka dettaytterligare.Om vi med en gräns skulle fånga in dessa områdenfick vi en helt omöjlig situation. Som jag nämndeär hela området mellan trädgränsen och gränsen förden svårföryngrade skogen 6 miljoner ha. Denproduktiva arealen är 4 miljoner ha. Det är härfråga om ett skärgårdslandskap. För att navigera iett skärgårdslandskap krävs detaljkunskap om hurdet ser ut.Dess bättre spred sig insikten till flera i utskottetunder behandlingen -- den spred sig t.o.m. tillfolkpartiet. Vi fick, som jag uppfattade det, enbetydande samsyn i utskottet, speciellt sedan vi fåtten ingående redovisning för arbetet medmarkanvändningsplaneringen i Vilhelminakommun i län.Att vi fått denna samsyn beror, tror jag, på att vi vidde upprepade behandlingarna av ärendet iutskottet fått en så ingående kunskap om deförhållanden som råder. Det gäller deutomordentligt stora naturvärdena, som föranlettatt hälften av arealen produktiv skog är skyddad iolika former av reservat, men det gäller också denbetydelse som skogsbruket har för utkomsten ochdärmed den fortsatta bosättningen. Andra talarehar berättat om den betydelse det har förbefolkningen och sysselsättningen. Jag skall erinraom ytterligare en aspekt av det.Det handlar inte bara om det direkta virkesvärdetpå rot -- att man löser ut skogen. Man kan lätt troatt om man ser till att markägaren hålls ekonomisktskadeslös är all hänsyn tagen, men så är det inte.Det är, som en person där uppe sade till mig: Harvi inte virkesbilen har vi heller ingen plogbil.Varje sysselsatt i skogen ger arbete till ytterligarefler i transporter och vidareförädling. Det har visom arbetat med de här frågorna fått klart för oss,och det har medverkat till en bred enighet iutskottet. Men på några punkter har avvikandemeningar presenterats.Jag vill först ta upp alternativaförslag i motionen och i reservation nr 4. Det är inteså lättbegripligt, men såvitt jag förstår tänker mansig en på naturvärdesinventeringar grundadindelning av fjällskogsområdet i treaktsamhetsklasser. Det som gäller försvårföryngrade områden är vilkaföryngringsproblem som finns. Enligt det härförslaget skulle man dela in fjällskogsområdet i treaktsamhetsklasser, och det skulle medföra mindrekrångel och byråkrati. Jag kan trots denredovisning vi fått i motionen och trots det vi harhört här inte riktigt begripa vari förenklingenbestår; var också inne på det.Jag kan möjligen förstå det på en punkt: Man skulleslopa hela det svårföryngrade området somtillståndsområde, och kvar skulle stå enanmälningsplikt. Det skulle då vara något slagsförenkling. Vad den förenklingen betyder framgårinte. Anmälan skall lämnas in i så god tid attskogsvårdsstyrelsen får möjligheter att på barmarkbesiktiga avverkningsområdet och fastställa vilkaaktsamhetsregler som skall gälla. Vidare skall detinföras heltäckande naturvärdesinventeringar, förvilka skall ha ansvaret.Naturvärdesinventeringarna skall, enligt vad jagförstår, resultera i redovisningar av skyddsområdensom skall beläggas med preciserade skyddsinsatser.När det gäller att ta bort kravet på tillstånd i helaområdet, som är klassat som svårföryngrat, villjag påminna om att detta är ett förslag som -- omdet verkligen skall bli en förenkling -- kan innebäramycket stora risker. Vi har redan ingåenderegleringar som vi såvitt jag förstår i varje fallhittills har varit eniga om.Ta t.ex. contortaförbudet, ellerförflyttningsreglerna för plantorna; de senaremåste respekteras -- det har vi efter svåra bakslaglärt oss. Hur skall detta utan en myckethandfast rådgivning? Skulle meningen vara att allaskall få dessa råd och anvisningar ändå är ju litetvunnet med att kalla det för bara enanmälningsskyldighet.Om markägaren har anmält att han skall avverkaskogen och granskar det enligtmoderaternas förslag och upptäcker att det här intefinns anledning att gå in med något förslag, vilketäven nu är det vanliga -- man ger ju tillstånd utannågra större krusiduller -- behöver man inte skickanågot brev till markägaren. Det enda jag kan förståatt man sparar med det förslaget är brevportot förtillståndet.Sammanfattningsvis kan jag inte förstå attmoderatförslaget vare sig är mindre byråkratiskt pånågon punkt eller skulle ge ett större utrymme förnaturvården.En viktigt del i hela den här frågan är förhållandetmellan skogsbruksintressena och renskötseln. Därvill jag i första hand beklaga att vi inte fick tillfälleatt behandla rennäringslagen i enlighet med detförslag som regeringen framlagt men som avvisadesav en enig opposition. Jag vill hävda att dessa sakerhänger i hop.I den nu aktuella propositionen redovisas hur enutvecklad samrådsskyldighet och hänsyn tillrennäringen skall utformas. Tillstånd tillavverkning skall kunna vägras om avverkningen påett avgörande sätt kan rubba förutsättningarna fören fortsatt renskötsel. Men detta är kopplat till denytterst väsentliga frågan om antalet renar. Denfrågan, som är både känslig och grannlaga, har vigenom oppositionens avslag pårennäringspropositionen inte fått tillfälle attdiskutera. Det gör att hela läget för förhållandenamellan de två näringarna är oklart och kommer attså förbli under en oviss framtid.I reservation 15 avvisar förslaget om attskogsvårdsstyrelsen skall ta hänsyn till rennäringenvid tillståndsgivningen. Det är ju ytterligtegendomligt och obegripligt, om man vet hurberoende rennäringen är av även mycket småområden när det handlar om t.ex. nattbetesplatsereller olika områden med lavskog som är så viktigför rennäringen i flyttningshänseende. Detförslaget måste bero på att man inte har satt sig in ivad det betyder att samerna har möjlighet att i helaflyttningsområdet gå igenom med renarna på ettsådant sätt att de klarar den svåra förflyttningenspeciellt på vårarna.Vänsterpartiet har i reservation 10 föreslagit attdomänverkets avverkningar i fjällnära skog skallupphöra. Jag måste säga att jag saknar JohnAndersson i den här debatten. Han var kunnig, ochvi hade heta debatter, men han skulle förvissoaldrig ha lagt fram ett förslag som så starktbegränsade arbetsmöjligheterna ifjällkommunerna som det här gör. Det är ettmycket egendomligt förslag.Först och främst måste väl alla vid det här laget varapå det klara med att förhållandena skiftar i mycketstor utsträckning. har avsatt mer änhalva sitt innehav av produktiv skogsmark tillreservat, i betydligt mer änhälften.