prot · GE0935 · 1990-11-29 00:00:00 — Polisen skulle därmed få samma möjligheteratt utreda olovligt bruk av narkotika som vidtrafiknykterhetsbrott genom att man får ta prov påden person det gäller. Bevisningen skulle därmedbli klarare, och domstolarna skulle få störremöjligheter att ingripa individualpreventivt mot detolovliga bruket.Eget bruk av narkotika skulle kunna straffas medfängelse och kombineras med vård, om det bedömsvara det mest effektiva sättet att få den straffade attbryta sitt missbruk.Särskilt viktigt är det att hejda narkotikamissbruketbland ungdomar. Varje individ -- föräldrar, lärare,kamrater -- måste säga ifrån när man misstänker attnågon missbrukar. Problemet blir inte mindre av attvi inte vågar säga stopp i tid.I boken om , flickan som blev narkoman ochsenare HIV-smittad, beskrivs väldigt väl huromgivningen visste, men inte gjorde vad den skulle,och hur sedan olika insatser kom att utnyttjas på ettineffektivt sätt. Man vågade inte riktigt ta stegetfullt ut och göra de saker som hade varit adekvataför denna flicka.Folkpartiet liberalerna har i årets partimotion ommissbruk understrukit vikten av förebyggandeinsatser riktade till många grupper i samhället --föräldrar, förskolans personal, skolans personal,lärare, idrottsledare etc.Det görs en hel del, det ser litet olika ut över landet,och man skulle kunna åstadkomma mer om tid ochvilja fanns.Jag vill nu hissa en särskild varningsflagga för vadsom kan hända med hälsoupplysningen och ANT-upplysningen i skolorna framöver. Det finnssignaler om att detta ämne får stryka på foten.Detta tycker jag skulle vara oerhört olyckligt. Manmåste hänga i. Det kommer nyagenerationer ungdomar, och de liksom derasföräldrar måste få denna information.Missbrukare är, liksom alla människor, olika ochhar olika behov inte minst när det gäller vård ochbehandling. Det är brist både på vårdplatseroch vårdalternativ. Därför borde beslutet i dagblivit ett beslut om nödvändigheten av en ökning avantalet platser på behandlingshem och utvecklingav alternativa behandlingsformer. Kommunernaborde i mycket större utsträckning än användasig av enskilda idéella organisationer. Väntetidernatill intagning på frivillig vård skulle därigenomkunna förkortas avsevärt. Genom denna tröghet attsäga ja till alternativen gör vi både mänskliga ochekonomiska förluster.Också utslussningen är viktig, och den fungerar inte på ett tillfredsställande sätt. Arbetet medåteranpassning av missbrukare kräver samverkanmellan socialtjänst, arbetsförmedling,bostadsförmedling och parterna på arbets- ochbostadsmarknaden.I dagens läge är ofta maktlös i sinaansträngningar att bistå missbrukarna. För att rå pådetta behövs dessutom ett starkare engagemangbl.a. från bostadsföretagens sida.Den personal som arbetar med att ta hand ommissbrukarna och rehabilitera dem är en oerhörtviktig resurs i detta sammanhang. Utbränning ärvanlig och ett av flera skäl till det är att man så oftamisslyckas i sitt arbete. Därför är det viktigt medvidareutbildning, uppmuntran och handledning förpersonalen.Det är också viktigt att vi följer upp hur det gårmed olika behandlingsalternativ. Varför misslyckasman ibland när man lyckas med annat? Vi ser detsom oerhört väsentligt att behandlingsresultatenvid olika vårdformer följs upp och värderas.Herr talman! skulle jag ha yrkatbifall på liberalernas reservationer iSoU3 och SoU6. Vi står naturligtvis bakom dem,men för tids vinnande i kammaren avstår jag.Anf. 30 ():Herr talman! Alla de tre betänkanden som vi nubehandlar rör på olika sätt frågor som knyter an tillnarkotikamissbruket. Narkotikamissbruket är ettnästan ofattbart gissel. Trots att vi vet attalkoholmissbruket är mer omfattande till sinutbredning och slår ut många fler människor,förefaller oss ändå narkotikan mer skrämmandedärför att den är så fruktansvärt obeveklig när denuppträder.I en undersökning bland ungdomar sompresenterades framkom det också attnarkotikamissbruket var det som betraktades somden i särklass allvarligaste företeelsen bland ungamänniskor. Alla politiker som uttalar sig i de härfrågorna brukar vara överens om att ingaansträngningar egentligen får sparas när det gälleratt minska missbruket eller helst, naturligtvis, heltfå bort det.Vi är inte alltid helt överens om medlen för att nåmålet, och det beror naturligtvis mycket på att vifortfarande är litet osäkra på vilka vägar vi skallpröva för att nå de goda resultat vi alla hoppas på.Det finns så många delar i det här sammanhangetsom det inte ankommer närmast på socialutskottetatt hantera, som polisens verksamhet, tullens osv.Men till det kommer hela det socialaansvarsområdet med vård och omsorg, medförebyggande arbete osv., som berör alla dessa trebetänkanden.Jag har träffat ganska många narkomaner. Jag hartalat med deras föräldrar och med f.d. missbrukare.Det är påfallande hur stor enigheten är om att detbehövs en kraftfull och tydlig narkotikapolitik somär konsekvent och som inte gör avsteg frånavståndstagandet från narkotikan.Man skall aldrig generalisera. Därför kan manheller aldrig på förhand säga att ett visst barn aldrigkommer att bli narkoman. Tillfälligheter ochhändelser kan göra att människor med de bästauppväxtförhållanden blir missbrukare. Det vet vi.Men vad vi också säkert vet är att väldigt många avdem som hamnat i ett missbruksförhållande harhaft en på olika sätt otrygg uppväxt.Av det kan man dra slutsatsen att det vi kan göraför familjerna, för barnen och föräldrarna för att ialla fall underlätta för dem att skapa en tryggtillvaro, har vi igen senare både mänskligt ochekonomiskt.Då har familjepolitiken sin betydelse. Då har detsin betydelse om det ekonomiska stödet är utformatså att det ger valmöjlighet och därmed trygghet. Jagtänker inte minst på möjligheten för föräldrarna attge mer tid till sina barn i hemmet.Jag vet att inte alla gillar att man tar upp defrågorna i de här sammanhangen, men jag kan inteanse att det är möjligt att bortse från de första åreni en människas liv när vi ändå vet att just de årenbetyder så oerhört mycket för den fortsattautvecklingen.Vi har tagit upp detta i en reservation från centerndär vi påpekar att en vårdnadsersättning är densaknade länken i dagens familjepolitik.Det finns en del undersökningar som kan tyda på enviss minskning av narkotikabruket bland de riktigtunga . Vid en undersökning somgjordes hade 3--av 16-åringarna provatnarkotika och av värnpliktsinskrivna pojkar.Det här kanske inte är de senasteundersökningarna, det vet jag inte, men hur somhelst finns det alltid anledning att varna för alltförsnabba slutsatser, eftersom yttre orsaker, såsomtillgången till narkotika m.m., så snabbt kanförändra situationen.Viktigt är att man är observant på tidiga tecken påmissbruk både i hemmet, i skolan, på fritidsgården,och att man då vågar ingripa. Om personer somfinns i det naturliga kontaktnätet kring en ungmänniska vill och vågar engagera sig, kan manmånga gånger undvika ingripanden frånmyndigheternas sida. Det har blivit litet för vanligti vårt samhälle att man i stället för ''att bry sig om''väljer ''att inte lägga sig i''.När det gäller frågan om hur man skall hjälpa demsom ändå måste bli föremål församhällsingripanden har åsikterna oftagått isär. Det har ibland blivit en alldeles förförenklad debatt som rört sig om frivillighet å enasidan och tvång å den andra och där vissa trenderkommit att avspegla sig i satsningarna . Det har inte varit bra. Det måstekontinuerligt finnas en mångfald i utbudet avvårdformer så att olika individer vid olika tillfällenkan få just sitt behov tillgodosett.Ibland har den rådande uppfattningen varit attinstitutioner är bra, utan bör avvecklas. Så harockså skett i stor utsträckning. Sedan har vi tvingatskonstatera, att en återupprustning är alldelesnödvändig -- inte av något slags övertro påinstitutioner, utan därför att många människor faritilla på grund av att vårdformen saknats.Det har ju också, i stor enighet, satsatsrätt avsevärda belopp för att man ute ikommunerna skall kunna få till stånd vårdhem. Ettproblem som då inte så sällan dyker upp är attmänniskor i det aktuella området drar i gångaktioner för att stoppa projekten. Där har vi sompolitiker ett stort ansvar för att ge rätt informationtill dem som känner sig berörda och också,naturligtvis, för att våga driva frågan till ett beslut.Ett påtagligt exempel på ett olyckligt beslut har vifått när det gäller de s.k. § 12-hemmen. Beslutet omatt de statliga ungdomsvårdsskolorna skulle övergåtill kommuner och landsting har inte fungerat bra.Eftersom det, dess bättre i och för sig, saknasunderlag för att inrätta den speciella vårdform somkrävs för de allra mest vårdkrävande ungdomarna ivarje område, har det uppstått en stor brist -- bristsom för ungdomarna är alldeles katastrofal,eftersom de i en del fall faktiskt har lämnats utanden hjälp som de är i så förtvivlat behov av.Här föreslår nu utskottet ett förnyattillkännagivande om att regeringen måste ta på sigett ansvar för att det snabbt kan komma till ståndungdomshem av detta slag. Det måste framför alltvara regeringens ansvar att få till ståndöverenskommelser om större geografiskaupptagningsområden för verksamheten. Vi icentern är beredda att först prova den möjligheten,innan vi upprepar vårt krav på ett återinförande avett statligt huvudmannaskap.Herr talman! Det måste alltid finnas alternativ tillinstitutionsvården och till traditionell samhällsvårdöver huvud taget. Ett kontinuerligt stöd tillfamiljehemmen är ett måste för att de i längdenskall orka fortsätta med sitt viktiga arbete.Det är över huvud taget alldeles avgörande för allverksamhet på det här området att den personalsom arbetar inom detta område får ett rejält stöd isitt arbete, att de har en bra utbildning och att de,inte minst, får en bra fortbildning. Det kravet harvi tagit upp i en reservation, nr 19, till betänkandeSoU7.Jag vill också peka på en annan reservation. Det ärreservation nr 6 till betänkande SoU6. Den gälleralternativa behandlingsformer, inte minst de somdrivs av enskilda organisationer och som är heltnödvändiga för att vi skall kunna få bort deoacceptabla väntetiderna. Utskottet har tidigareföreslagit ett tillkännagivande till regeringen i denfrågan, och nöjer sig majoriteten med attkonstatera att anslaget i alla fall ökades med 3,6milj.kr. i den senaste budgetpropositionen. Visstvar det bra att så skedde, men det räcker inte. Detvar alldeles för litet. Jag tror att det skulle vara bramed en annan fördelning av det centrala anslaget såatt framför allt frivilligorganisationerna får en rejälchans att genomföra sina planer och projekt. Jagyrkar bifall även till den reservationen.För att fortsätta vandra bakåt bland vårabetänkanden vill jag bara kort säga beträffandereservation nr 1 i betänkande SoU3 att detsjälvfallet är angeläget, som ocksåsade här, att nya narkotiska preparat som dykerupp på marknaden snabbt kan bli klassade somnarkotika och därmed omfattas av lagstiftningen. Ibetänkandet får vi veta att frågan haruppmärksammats. Men något konkret har jufortfarande inte skett. Det kan vi reservanter intelåta oss nöja med, och jag yrkar därför bifall ocksåtill den reservationen.Herr talman! Det finns ju en rad andra frågor somberörs i de här betänkandena. Jag tar inte upp demnu, eftersom den här debatten skall gälla narkotika,men jag stöder självfallet alla de reservationer därcentern finns med och yrkar i övrigt bifall tillutskottets hemställan.Avslutningsvis vill jag bara säga att jag tycker det ärmycket tillfredsställande att det nu föreslås etttillkännagivande om att man vill göra en allmänöversyn av socialtjänstlagen. Det är nödvändigt attvi som har att fatta beslut på hela det här storaområdet vet hur lagen i alla dess delar har fungerat ipraktiken. Detta gäller förstås också narkotika- ochmissbruksfrågor.Jag yrkar alltså bifall till reservation 1 tillbetänkande SoU3 och till reservation 6 tillbetänkande SoU6.Anf. 31 ():Herr talman! I motion So316 anför viatt medel skall anslås för att information omnarkotika, framför allt om den tunga narkotikan,intensifieras och sprids. Vi måste förbättraförutsättningarna för föräldrar, skolpersonal ochannan personal som arbetar inomungdomsverksamheten att medverka i detförebyggande narkotikaarbetet.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation 2 undermom. 3 i SoU3 och även till reservation 3 undermom. 4 i SoU3.När det gäller narkomaner och HIV-smittadeförsöker man få medicinsk hjälp när det inte finnsnågon att få. Det är därför vi står så handfallnainför både HIV-smittade och narkomaner. Härbehövs medmänsklighet och psykologisk hjälp påalla nivåer. Det behövs även polisiära insatser ochordningsinsatser. Vi brukar inte vara de som roparpå poliser, men de måste ändå kopplas in eftersomdet är grov brottslighet som är kopplad till det härmissbruket. Man kan inte heller vaccinera barn ochungdomar mot missbruk.Reservation 3 tar upp frågan om upplysning tillföräldrarna för att de skall känna igen de tidigasymtomen på missbruk. De som lever närmastungdomarna måste ha ögonen öppna förförändringar i deras uppträdande. I tonåren ändrarsig ungdomar, och deras uppträdande blirannorlunda mot tidigare i mellanskolåldern. Det ärdärför ganska svårt att avgöra om det hör till vanligttonårsbeteende eller om det beror på att de börjarhamna snett. Om man känner sig osäker somförälder måste man ha kunskap om var det finnshjälp och råd att få. Det har stått på affischerna omunga narkomaner: Skall jag göra något nu ellerskall jag vänta och se hur det utvecklar sig? Ordenillustrerades med bilder på en frisk ung människasväg mot fullständigt narkotikaförfall.Självfallet vet föräldrarna när någonting börjarhända. Men det är ganska sent att starta då. Dentidiga förebyggande vården måste starta långttidigare. Vi kan knappast göra något viktigare änatt försöka stoppa narkotikaflödet in över våragränser och hålla uppsikt över våra barn. Därinstämmer jag med frånmoderaterna när han talar om att detta ärnågonting som vi verkligen måste satsa på för attbringa andlig och fysisk hälsa till våra ungdomar.När det gäller informationen i arbetet måste manockså ta hand om friskfaktorerna. Man skall intebara ta hand om sjukdomsfaktorerna, utan ta handom de tecken på hälsa som finns. Man måste äventa hand om det motstånd mot droger som finns hosde allra flesta ungdomar. Här måste vi ta de friskaungdomarna till hjälp. Motståndet mot narkotikaoch droger är mycket stort hos ett friskt barn. Detär någonting som man sällan talar om. Man skallinte bara se till fällorna och utanförskapet somgynnar missbruket och är en bra grogrund för detta.Det behövs stora insatser mot isolering, ensamhetoch de stora problem som finns iungdomsgenerationen . Där finns enhemlöshet och en rotlöshet som beror på att man ärosäker på sin egen identitet och på sin egen framtid.Det är många saker som oroar barn . Socialafrågor, miljöfrågor, internationella frågor ochframtidsfrågor oroar dem. har vi ett nyttorosmoment i ett krigshot nere i Mellanöstern.Detta påverkar ungdomar helt klart. De ärmedvetna på ett helt annat sätt än vad mingeneration var som ung. Dagens ungdomar ärmedvetna om världens situation och om sin egensituation. Därför skall vi satsa på det friska hosungdomarna och deras nyfikenhet på livet, inte pådroger.Det finns ett nytt stort problem som visat sig. Detär problemet med narkotika bland invandrareredan på våra förläggningar. Detta är människorsom ofta är skadade. Man kanske tyder det till attde har haft problem och är ängsliga för sin framtid,om de skall få stanna eller inte. Om de har fåttstanna är de kanske oroliga för om de skall få arbeteoch hur det skall gå i det svenska samhället. Härbehövs det stora insatser mot deras isolering,ensamhet och stora problem som visar sig redan påförläggningarna.SIMON, invandrare mot narkotika, är enlänkrörelse som har bildats. Detta är oerhörtviktigt. Här kan man kanske nå ett tidigt resultatoch delvis arbeta förebyggande. Dessa invandrarevågar ju inte söka hjälp och råd lika ofta somsvenskar, eftersom de tror sig hotade av fängelseoch utvisning, även om de har fåttuppehållstillstånd. I många länder är junarkotikamissbruk belagt med dödsstraff. På andrahåll, som t.ex. i och i , ärnarkotikamissbruk accepterat. Om de kommer frånett land där det är accepterat är det svårt att få dematt förstå de risker som finns. Om de är rädda för attsöka hjälp är det andra saker man måste övervinna.Det är ännu ett skäl till att inte kriminaliseramissbruket och straffa det med fängelse.Dessutom kan man fråga: Var kommermissbrukarna verkligen åt narkotika? Jo, ifängelserna. Är man inte missbrukare när manhamnar i fängelse, är det oerhört stor risk att manblir det där. Man håller nu på att undersöka hurmånga av fängelsekunderna som inte varmissbrukare och som har blivit det ifängelset eller som där har övergått till tyngredroger. Det bästa man kan göra är alltså inte attsätta dem i fängelse. Där sprids missbruket i ställetför att strypas.Det krävs långt större insatser av förebyggandevård på alla områden och en stor kunskap.Ett annat problem är att inte gravida missbrukandekvinnor tidigt söker vård. Men detta är mycketförståerligt, eftersom abort ofta krävs innan dessakvinnor kan få någon vård. Man kräver alltså att deskall abortera sitt barn. Men t.ex. hartagit emot dessa kvinnor, och de har där kunnatföda sina barn. Jag har tagit uppdetta i en fråga till socialministern.Kommunernas uppsökande verksamhet ochdroggrupper över huvud taget ligger ifarozonen i den allmänna besparingsivern. Detta ärnaturligtvis kommunernas beslut, men vi måstefrån vara uppmärksamma på vad dettakan betyda . Att på grund avbesparingsiver minska omfattningen avnarkotikavården och den förbyggande,uppsökande vården i kommunerna kan visa sig blibetydligt dyrare än att satsa pengar påverksamheten. Jag har färska rapporter om dettafrån olika pågående budgetarbeten ute i landet. Vimåste i alla fall vara medvetna om detta.En allmän översyn av socialtjänstlagen är, som jaghar nämnt, någonting som behövs.Socialtjänstlagen är på sina håll så luddig att man ikommunerna i hög grad kan arbeta efter eget skön,och det är ju inte bra. har man verkligengjort mycket för att leva upp till intentionerna ilagen, men en översyn av lagen behövs.Anf. 32 ():Herr talman! I betänkande SoU3 behandlas vissanarkotikafrågor, men jag kommer i mitt anförandeockså att beröra SoU6, reservation 5.Narkotikan och alkoholen skapar tillsammans destörsta sociala problemen. Man kan säga att vi iutskottet i stort sett är överens i sakfrågan. Sedankan det råda litet olika meningar om hur vi skalltackla problemen, men inte heller i fråga om dettakan jag säga att skillnaden är av någon större ochavgörande betydelse.I vanlig ordning finns det ändå tre reservationerfogade till betänkandet. Reservation 1 av moderatasamlingspartiet och gäller definitionen avnarkotika. I den frågan är majoriteten i utskottethelt överens om att samhället måste ha en högberedskap för kunna vidta åtgärder så fort detdyker upp ämnen och preparat på marknaden.Samtidigt måste vi ur rättsäkerhetsynpunkt ha enklar definition av vad vi avser med narkotika.Inom läkemedelsverket har man påbörjat engenomgång och omarbetning avnarkotikaföreskrifterna. Syftet med en sådanöversyn är att bl.a. möjliggöra ingripande mot s.k.designade droger. Enligt utskottets mening bör viavvakta denna översyn, som kan ge vägledning omhur vi skall tackla detta problem, som är mycketallvarligt.Reservation nr 2 handlar om upplysning om tungnarkotika till olika riskgrupper samt krävs attmedel skall anslås. Utskottsmajoriteten villpåminna om att regeringen toginitiativ till en ny offensiv för att stärka dennationella kampen mot narkotika. En aktionsgruppmot narkotikan inrättades. I den ingår chefer förberörda myndigheter, företrädare för kommun-och landstingsförbunden, ordföranden frånAthenagruppen och regeringenssamordningsgrupp för narkotikafrågor,SAMNARK-gruppen. Högsta prioritet skall ges tillinsatser för bekämpande av kokain och andra nyapreparat som dyker upp på marknaden.Reservation nr 3 av och miljöpartiethandlar om information till föräldrar om narkotika.Utskottet och regeringen är helt överens om attinformation och upplysning är det viktigaste ochbästa sättet att bemöta de storanarkotikaproblemen.Socialstyrelsen har här det samlade ansvaret. Denhar utarbetat ett långsiktigt program för dettaområde, Strategi för droginformation. Strategininkluderar bl.a. mål och riktlinjer fördroginformationen samt drogförebyggandeaktiviteter för olika målgrupper. Här betonasfolkrörelsernas och föräldrarnas insatser.Föräldraföreningen mot narkotika, FMN, har, tackvare sin unika erfarenhet, en mycket viktig roll i detförebyggande arbetet. har ocksågett ut olika informationsskrifter.Utskottet vill också påminna om Athena-gruppensinformationsinsatser. Gruppen har kommit utmed boken sitt barn, som handlar omdroger och ungdomar och om utmaningen att varaförälder.Jag vill också upplysa om att regeringen fram motvåren kommer att genomföra en landsomfattandeaktion mot narkotika. Regeringen kommer attanslå 7 milj. kr. från allmänna arvsfonden.Onekligen händer en hel del påinformationsområdet när det gäller narkotika.Utskottet vill ändå påpeka hur viktigt det är attföräldrarna görs medvetna om narkotikans faror.Det gäller att upptäcka när ett barn hamnar idet stora problem som droger innebär. Föräldrarnaär de som först bör kunna se när förändringar sker.De måste då vara mycket lyhörda men ocksåinformerade om vad som händer, så att de kan tydabarnens signaler.När det gäller narkotikan skall alla ta sitt ansvar.Det är vår skyldighet att medverka till att bekämpadroger.I reservation nr 5 till SoU6 kräver enny narkotikapolitik. Målet skall vara ettnarkotikafritt , och ingen skall kunnaanvända droger utan att möta tydliga reaktionersamt en strängare straffpåföljd.De två första kraven skulle kunna vara hämtade urregeringens aktionsprogram mot narkotika, somjag tidigare här har nämnt. Vi har en i förhållandetill avvikande mening när det gällerstraffpåföljden vid eget bruk som kan anses somringa. Vi menar att böter är en markering men attde helt klart måste följas upp med sociala insatser.Låt mig än en gång påpeka att även om vi skiljer ossåt i fråga om straffsatsen, betyder det inte att vi pånågot sätt förringar problemet. Narkotikan måstebekämpas var än den dyker upp. Målet församhällets insatser måste vara att täcka upp alla ledi narkotikahanteringen, från produktion, införsel,spridning och efterfrågan till vård ochrehabilitering. kommer att i övrigtkommentera betänkandet SoU6.Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottetshemställan och avslag på reservationerna.Anf. 33 () replik:Herr talman! var en av deutskottsledamöter som hade tillfälle att besökaColombia . Jag redovisade i mittanförande den situation som vi där på ort och ställenärmare fick ta del av. Jag redovisade senare, i femolika punkter, de slutsatser som vi rimligen bordeha kommit fram till efter det besöket. Jag vill frågaRinaldo , som har lyssnat till mittanförande, om han kommer till samma slutsats somjag, om han kan dela de värderingar som jag gavuttryck för i dessa fem punkter.Rinaldo sysslade i sitt anförande enbartmed att kommentera utskottsmajoritetensargumentation gentemot oss reservanter, men hanhade inte någonting att säga om denproblemsituation som jag redovisade i mittanförande.Anf. 34 () replik:Herr talman! Det är litet synd att vi inte har ettbetänkande, som ger oss möjlighet attsammanhållet diskutera narkotikafrågorna. Vibehandlar nu tre betänkanden, och man kanmycket väl ur alla tre plocka fram moment som vartför sig är avgörande för en sammanhängande kedjaav insatser mot narkotikamissbruket. Jag har självtagit upp en rad sådana frågor, och det är litet syndatt har missat att se dettasammanhang. Om vi inte ständigt gör detta, har vialdrig en chans att komma till rätta mednarkotikamissbruket, något som vi alla ändå sågärna vill göra.Nu begränsar sig till att tala omde punkter där narkotika nämns, och det är attbeklaga.