prot · GE0911 · 1990-10-17 00:00:00 — För att nå resultat i arbetetmåste dessa frågor ingå som en naturlig del i denpolitik som utformas på de olika områdena, alltsåinte bara inom socialpolitiken utan lika väl inomutbildningspolitik, bostadspolitik,arbetsmarknadspolitik, osv.Ursprungligen uppfattades ett handikapp som enegenskap hos de enskilda individerna. Så ser vi detinte , utan vi har ett miljörelaterathandikappbegrepp. Det är viktigt, därför att detinnebär att vi genom åtgärder i samhällsmiljön kanbegränsa och i vissa fall också eliminera handikapp.Detta är ett positivt synsätt.Hur fungerar då handikappolitiken i ? Ja, iett internationellt perspektiv måste vi säga att denär bra. Inte så att på varje område är bättreän andra länder. Vi kan nog hitta exempel runt omi världen på att man i andra länder är bättre än vi.Men sammantaget, inte minst på grund av dengenerella välfärdspolitiken, en aktivarbetsmarknadspolitik och ett gediget ekonomiskttrygghetssystem har vi en politik som jag tror ärbättre än nästan alla andras.Men har vi då skäl att vara helt nöjda, att slå oss tillro, och lever vi upp till de mål och principer somhar kommit till uttryck bl.a. här i ? Nej,det gör vi inte. Jag skall ge några exempel.Vi har en period av full sysselsättning bakom oss.Trots detta har de funktionshindrade, särskilt demed de allra svåraste funktionshindren, fortfarandesvårt att komma ut på arbetsmarknaden.Möjligheterna att färdas är inte lika för alla i vårtsamhälle. I tider av ekonomiska svårigheter ikommuner och landsting kommer det rapporter omatt man skär ner på färdtjänsten, som är ettkomplement till kollektivtrafiken. Det kan varafråga om att man höjer taxorna eller att man införandra begränsningar. Och det är djuptotillfredsställande.Möjligheten att ha en meningsfull fritid är inteheller lika stor för människor med funktionshinder.Detta beror delvis på att möjligheterna tillfärdtjänst är begränsade, men det beror också påbristande tillgänglighet i lokaler eller på attföreningslivet ibland inte öppnar sig för dessamänniskor.Inte heller den ekonomiska situationen ärlikvärdig. Generellt sätt har människor medhandikapp en sämre ekonomisk situation än andra.Möjligheten till ett fullvärdigt boende har blivitoändligt mycket bättre om vi ser till det faktum attenskilda personer med funktionshinder nu ofta,men inte alltid, har ett eget boende. Däremot är alltdet som hör ihop med ett fullvärdigt boende -- skall kunna ta sig till sina vänner och bekanta,att man skall kunna ta sig närlokalen, att man skallkunna ta sig till affärer och liknande -- inte lika välutbyggt.Hur har då 80-talet varit? En del debattörer brukarhävda att det har varit ett misslyckat årtionde justför gruppen handikappade. Men verkligheten talarett annat språk. Jag skall ta upp några exempel pådet som har gjorts , och det har skettsamtidigt med att det har genomförts enrestaurering av ekonomi i den meningenatt ett stort budgetunderskott är avskaffat.Karensdagarna inom sjukförsäkringen, som fannsvid 80-talets början, är nu slopade. Värdesäkringeninom pensionssystemet är också återställd.Nivåerna i handikappersättningen har höjts.Vårdbidraget har förbättrats. Statsbidraget tillKBT har väsentligt höjts. Den tillfälligaföräldrapenningen har förbättrats. Omsorgslagen har trätt i kraft . Texttelefonverksamhet ochdagstidningsutgivning har blivit betydligt vanligare.Särvux har införts. Och bidragen tillhandikapporganisationerna har mellan åren 1983och 1989 ungefär fördubblats.Jag vill betona att denna uppräkning inte är någotutslag av självgodhet. Det finns ingen anledning attvara nöjd med det som har gjorts, eftersom detåterstår oändligt mycket att göra. Jag vill bara visaatt det faktiskt ändå har hänt en delsaker.Så till betänkandet SoU1. Jag yrkar bifall tillutskottets hemställan på alla punkter och därmedavslag på samtliga reservationer. Jag skall endastkommentera några av dessa.Det är riktigt att väldigt många av avslagenmotiveras med att vi har en handikapputredningsom ser över dessa frågor. Det är naturligt,eftersom handikapputredningen har för avsikt attlägga fram sitt betänkande ochnu är i full färd med sitt arbete.I fråga om hela spektrat av förslag pålagstiftningsområdet -- antingen det gäller enutvidgning av omsorgslagen, lagstiftning när detgäller handikapphjälpmedel eller något annat -- ärdet ju inte alldeles säkert att just en utvidgning avomsorgslagen är den allra bästa lösningen, om mannu vill ha en ytterligare rättighetslagstiftning.Kanske skall man i stället gå in i befintliga lagar ochförstärka dem eller skapa nya lagar. Det ärdessutom av vikt att man, om man föreslår enframtida ytterligare rättighetslagstiftning, ger klartbesked om vilken personkrets det skall gälla ochvilka åtgärder som rättighetslagstiftningen skallinnebära.Handikapputredningen ser också över frågan ompersonliga assistenter. Det är möjligt att enlagstiftning blir aktuell även på detta område. Vivet inte heller hur en sådan lagstiftning skallfinansieras. Skall denna verksamhet ingå inomsocialförsäkringssystemet, eller skall kommuneroch landsting finansiera detta inom ramen för sinverksamhet? Det är frågor somhandikapputredningen är i full färd med att studeramen inte har tagit ställning till. Detta gäller ocksåfrågan om sanktionsmöjligheter inomomsorgslagen.Också färdtjänsten är föremål för en översyn avhandikapputredningen. Den inventering som hargjorts inom handikapputredningen visar att deflesta är mycket nöjda med färdtjänsten men att detfinns brister, bl.a. brister av det slag jag pekade påtidigare. Frågan är hur man från statens sida skallkunna gå in och åtgärda dessa brister som alltsåfinns hos andra huvudmän. Vi är ju ganska överensom att färdtjänsten skall vara ett komplement tillkollektivtrafiken, och som ett komplement tillkollektivtrafiken kommer färdtjänsten att ligga påkommunal nivå och länsnivå.Vi har i betänkandet gjort ett tillkännagivande. Detrör en fråga som har varit uppe tidigare. Vi har idenna fråga samma principiella inställning som vihar haft vid tidigare tillfällen. Vi menar att denåldersgräns som finns i fråga om bilstödet ärför snäv, sett från strikt handikappolitisk synpunkt.De ekonomiska förutsättningarna för attgenomföra denna förbättring och en del andraangelägna förbättringar inom bilstödsområdet haremellertid inte funnits.Vi har sagt att regeringen i ett lämpligtsammanhang bör överväga denna åldersgräns. Idetta sammanhang bör man se över även andrafrågor inom bilstödsområdet och se vad som är mestangeläget att förbättra.Kommer då 90-talet att bli ett årtionde under vilketvi kan ta ytterligare steg framåt för att förbättrasituationen för människor med funktionshinder?Ja, jag tror det. Men det är då av vikt att vi kanbevara och utveckla den generellavälfärdspolitiken, att det blir riktmärket förpolitiken.Jag tror också att den utveckling som sker mot ettdecentraliserat samhälle i huvudsak är bra.Beslutsfattare och enskilda individer kommernärmare varandra, och den enskilde individen hardå lättare att framföra sina synpunkter. Men detfinns också en fara i den utveckling som pågår,nämligen att små grupper med rätt okända behov,där bara ett fåtal personer har kunskap om hurdessa behov skall tillgodoses, så att säga kankomma bort. Det är viktigt att vi i samband meddenna utveckling ser till att detta inte sker.Det är också viktigt att vi från samhällets sida kanpåverka den tekniska utvecklingen så att den kankomma de funktionshindrade till del. Det finnsoerhörda möjligheter i den tekniska utvecklingen,men där finns också faror.Till slut vill jag påpeka att det är viktigt att vi ocksåi fortsättningen får tillräckligt med resurser för våragemensamma ändamål. Jag tror knappast att någongrupp är så beroende av att vi har en starkgemensam sektor som just människor medfunktionshinder. Inom denna demokratiska sektorskall vi föra en aktiv fördelningspolitik, som kankomma människor med funktionshinder till del.Anf. 111 ()replik:Herr talman! ställer upp på dengenerella välfärden. Vi menar att det är ett mycketviktigt mål, och det är något som vi inte ger upp.Jag tycker emellertid inte att skallgömma sig bakom internationella förhållanden ochsäga att vi i alla fall är bättre än vad man är i mångaandra länder. Vi skall hålla oss till de svenskaförhållandena, och här finns det fortfarande klarabrister när det gäller de handikappades situation.År 1979 fattades ett beslut om att kollektivtrafikeninom en tioårsperiod skulle varahandikappanpassad. Den perioden har gått utmed råge. Vi vet att det äromöjligt att åka tåg med t.ex. en rullstol. NHR,Neurologiskt , hadehäromåret en affisch som visade en person som fickåka i godsfinkan därför att han inte kom in i vagnenmed sin rullstol.I dag får vi signaler från både kommuner ochlandsting dels om att man i den kommunalafärdtjänsten höjer taxorna och går in med olikabegränsningar, dels om att bidragen tillriksfärdtjänstresor i form av tilldelade medel fråntransportrådet nu är slut. Man oroar sig därför förhur det skall gå fram till nyår och med kommandejulresor.När det gäller boendet säger att deti dag är många fler som har ett fullvärdigt boende.Det är bra att det går framåt. Men det ärfortfarande de handikappade vilkas omsorg lyderunder omsorgslagen som kan kräva att t.ex. få bo iett gruppboende medan andra gravtrörelsehindrade ungdomar inte har den rättigheten.De blir tvingade att bo kvar hemmahos sina föräldrar. Det fanns enutredning som hette , om jag inte tar miste,som havererade utan att komma fram tillnågot beslut.När det sedan gäller frågan om vårdare ochassistenter pågår ett försök, Stil-projektet.Man skulle kanske försöka utnyttja det litet meroch få in andra alternativ. Då tror jag att många flerskulle kunna få egna vårdare. Det borde definitivtgälla till förmån för de föräldrar som harhandikappade barn. När dessa barn skall gå i skolanär det viktigt att de har en assistent som följer demunder . Det skall inte vara olika personerunder olika aktiviteter.Anf. 112 MARGÓ ()replik:Herr talman! Jag fick vänta förgäves på enkommentar från om dehandikappade föräldrarnas situation. Det ärmöjligt att han hoppade över den frågan som ett ledi socialutskottets nya förenklade arbetsrutiner.Men jag har svårt att nöja mig med att det är pådetta område som kammaren skall spara debattid.Jag tänker därför fortsätta att fråga jag får ett nöjaktigt svar.Jag upprepar min fråga: Menar ochutskottsmajoriteten att funktionshindradeföräldrar, exempelvis föräldrar med rörelsehinder,skall vara nöjda med att få i sin hand en rapportfrån om hurbegåvningshandikappade föräldrar skall handhasina barn? Eller skall dessa föräldrar vara nöjdamed rapporten från handikappinstitutet, som skallvara en idébank som skall ge förslag till lösningar påpraktiska problem?Det handlar inte bara om praktiska problem.Många av dessa frågor rör sig på en annan nivå. Hurskall man t.ex. få färdtjänstbiljetterna att räcka tillså att man kan åka och lämna sitt barn på dagis ochäven hämta barnet? Hur skall man bära sig åt föratt få hjälp att t.ex. ta ut sitt barn till lekparkenvarje dag?Jag vill än en gång fråga omutskottsmajoriteten fortfarande hävdar atthandikapputredningen kommer att ägna särskildtid till att se på funktionshindrades föräldrasspeciella problem, allra helst med hänvisning tilldet själv sade här om att rapportenvar så gott som färdigskriven och skall vara klar ibörjan . vet ju, precissom jag vet, att handikapputredningen ser överolika områden. Man ser inte till särskilda gruppersspeciella behov.Anf. 113 () replik:Herr talman! Hade Margó lyssnatnoga skulle hon hört att jag var inne på just defrågorna som hon tog upp.När det gäller färdtjänsten, som MargóIngvardsson tog upp i sin motion, ser man till hurden fungerar för alla grupper med funktionshinder.Ser man färdtjänsten som en del avkollektivtrafiken menar man också att det inte skallfinnas några begränsningar över huvud taget. skall titta på är hur manskall kunna styra de huvudmän som har ansvaretför färdtjänsten. Hur skall det bli möjligt för oss attstyra dem så att de har en färdtjänst som ärlikvärdig med övrig kollektivtrafik?Sedan till frågan om personliga assistenter. Denfrågan är liksom en mängd andra frågor som ocksåberör de funktionshindrade föräldrarna ocksåföremål för behandling. Det stämmer att vi inte tarupp de funktionshindrade föräldrarna som enspeciell grupp. Däremot tas en del andra specifikagrupper upp. På den punkten har inte MargóIngvardsson rätt. har ettspeciellt ansvar för människor med de svårastefunktionshindren.Jag gömde mig inte bakom internationellajämförelser, . Jag sade precissamma sak som sade. Det finnsklara brister. När det gäller kollektivtrafiken delarjag också uppfattning attutvecklingen inte harblivit vad vi trodde. Det handikapputredningen nuser på är om man på ett antal specifika områdenskall lagstifta om ansvars- ochfinansieringsprinciper. Ett område som är föremålför behandling är just kollektivtrafiken. äransvars- och finansieringsprinciper inget annat änen målsättning.Jag påstod att det blivit bättre när det gäller rättentill boende. Jag är fullt medveten om att det inte ärriktigt bra på den fronten heller. Men denna frågahör till diskussionen om huruvida fler grupper skallomfattas av en utökad rättighetslagstiftning, vilkauppgifter som skall omfattas och om, t.ex. omboendet skall ingå.Sedan kan jag försäkra att och en radandra projekt vilka har till syfte att utöka denenskildes möjligheter till valfrihet, inflytande ochsjälvbestämmande är något som vi ser till och att desedan antagligen skall ligga till grund förställningstagandet. Jag är säker på att dessa projektkommer att ligga till grund för deställningstaganden som handikapputredningen gör.Anf. 114 MARGÓ ()replik:Herr talman! erkände att hanvet om att handikapputredningen inte kommer attutgå särskilt från de handikappade föräldrarnasbehov och situation. Det är då märkligt attutskottets majoritet i sitt avslagsyrkande på vårmotion med krav på en översyn hänvisar till att manutgår ifrån att handikapputredningen skall göradenna översyn. Jag tycker att detta är oärligt avutskottsmajoriteten. Det hade varit bättre omutskottet i klartext hade sagt att detta är en för litenoch ointressant grupp för att man skall vilja satsa påden särskilda utredning som motionärerna begär.Vi motionärer menar att den här gruppen behöveren särskild uppmärksamhet. Vi vet inte ens hur storgruppen är. Vi vet att det tack vare att vi nu fått enöppnare syn på handikappfrågor finns flerhandikappade som får barn, och de får friska barn.Men vi vet inte hur många dessa föräldrar är och vikänner inte till hela skalan av deras problem. Menatt de har problem, det vet vi. Det är därför somdet behövs en särskild översyn. Det är ett mycketblygsamt krav som utskottet kunde ha ägnat litetmer tid och uppmärksamhet i sin skrivning iutskottsbetänkandet.Anf. 115 () replik:Herr talman! Det är bara att läsa innantill vadutskottet säger. ''Utskottet delar motionärernasinställning att det är av största vikt att föräldrarmed funktionshinder ges det stöd och den hjälp debehöver för att kunna uppfylla sitt föräldraskap.1989 års handikapputredning har bl.a. till uppgiftatt behandla frågor om färdtjänst och personligassistans. Utskottet utgår ifrån att utredningen i detsammanhanget även kommer att behandla defunktionshindrade föräldrarnas behov. ''Detta gäller också andra funktionshindrades behovav färdtjänst och personlig assistans. Man kan intebryta ut en mening, utan man måste läsameningarna i deras sammanhang.Anf. 116 ():Herr talman! Vilka är det som först får dra åtsvångremmen här i samhället? Jo, det är de allrasvagaste grupperna. I går förde vi t.ex. enfrågedebatt om ensamma mammor som har svårtatt klara sig. Är det symptomatiskt att man inteägnar de handikappade ens en normal debatt, somman brukar göra i alla andra frågor? Här harutskottsledamöter som talat om annat hållit delängre anförandena, på något undantag när.Vi menar att grundsynen måste vara att allamänniskor skall ha samma möjligheter att delta isamhällslivet och att de handikappade så nära somdet någonsin går måste kunna leva ett normalt ochrikt liv. behövs det ganska litet hjälp för skall klara av det. Det kan gälla så enkla sakersom att det går att sänka bussen så att man kan klivapå. Det kan gälla så enkla saker som att det inteskall finnas höga trottoarkanter som hindrarrullstolen ute på stan. Vi måste ha ett samhälle somockså är handikappanpassat.Det här gäller både vuxna och barn, det gäller olikakön, det gäller olika handikappade. Oberoende avålder, kön och handikapp skall man kunna delta isamhällslivet på så lika villkor som möjligt.I detta betänkande behandlas en del av de sakersom man kan göra för att ge de handikappade enbättre situation. Det är viktigt att vi åstadkommerett handikappanpassat samhälle. Vi andra, sominte har funktionshinder, kan leva utan att denanpassningen på något sätt hindrar oss. Därför bördet vara ganska enkelt att åstadkomma den. Jagtänker t.ex. på bilstödet, på handikappanpassadearbetsplatser, på bostäder för rörelsehindrade,synskadade, hörselskadade och allergiker, på har gruppboende, osv.När det gäller gruppboendet, som vi väl ändå fårkalla för eget boende -- eller är det någonting mittemellan? -- vill jag säga att man kanske kan tänkasig att seriekoppla ett par gruppboende för att desom arbetar bland bättre utvecklingsstörda ellermindre funktionshindrade skall kunna slippaensamarbete under vissa tider av dygnet.Jag skall sedan kommentera några avreservationerna.Reservation 6 handlar om personlig vårdare. Vimenar att det är viktigt att man själv kan väljavårdare. Det börjar genomföras på vissa håll, ochdet har givit mycket bra resultat, både när det gälleräldrevård och när det gäller handikappvård.Vi vill vidare utöka omsorgslagens personkrets.Det är också viktigt att man inte är så snäv i sinabedömningar när det gäller personkretsen. Rättentill eget boende enligt omsorgslagen skall vi tryckaytterligare på, så att den inte försvinner under denutveckling som sker i landsting och kommuner.När det gäller handikapphjälpmedel förutvecklingsstörda vill jag framhålla att det är viktigtatt de får tid på sig att lära sig att använda dem. Detgäller naturligtvis inte enbart utvecklingsstörda. Enperson med rörelsehinder eller funktionshinder kanju ha svårigheter att lära sig att använda sina nyaredskap, även om det verkar enkelt för oss. Därskall man vara mycket generös.Möjligheten till ledarhundar för synskadadebehöver utökas. Det är svårt att hitta lämpligahundar. Man har prövat med olika raser. Men vi börändå försöka att utöka det. Stödet till hundskolanbör också vara av sådan omfattning att man klararatt tillgodose behovet.Personal som skall ta hand om handikappadebehöver oftast specialutbildning. Det finns såmånga handikapp. funktionshinder ellerrörelsehinder kan oftast vara det lättaste. Det finnsde som har talsvårigheter, förståndshandikapp,osv., och då behöver man ägna mycket krafter åt attge personalen utbildning. Personalen stannar dålängre och trivs bättre, och de som skall vårdas fåren bättre vård och känner sig tryggare när de fårbehålla samma vårdare under en längre tid.Utöver de reservationer som haryrkat bifall till vill jag också yrka bifall tillreservation 28. Den har varit föremål för en ganskahäftig debatt. Jag tycker att det är viktigt att manstöder också den. Det gäller en så liten grupp, ochdet kan i det fallet inte vara fråga om några storakostnader. Har vi nu stött handikappade människorså att de skall få leva ett normalt liv -- kunna habåde sexualliv och familjeliv -- måste vi ställa upp ifortsättningen också. vågade eller kundeman inte skaffa sig barn i sådana situationer. harvi hjälpt dem fram till det, och sedan släpper vi demkanske plötsligt. Deras barn kan då få ytterligareproblem. Det är viktigt att vi ser till den här ganskalilla gruppen.Anf. 117 ():Herr talman! Det har hänvisats till1989 års handikapputredning från kammarenstalarstol. Det är förståeligt att så görs -- de frågorsom tas upp och de motioner som behandlas ibetänkandet -- ett sextiotal -- är vadhandikapputredningen har att behandla.Utredningen väntas snart vara klar, ochslutbetänkandet väntas komma ifebruari--mars. Jag tolkar därför den uppläggningsom socialutskottet har valt välvilligt, nämligen såatt man då tänker ta den stora debatten omhandikapp inför 1990-talet. Men några ordförtjänar att sägas nu.De handikappade är faktiskt välfärdens förlorare. Iett samhälle som blir mer och mermarknadsorienterat är det de svaga som kommer ikläm. Det har sagts tidigare fråntalarstolen. De som kan ta för sig tar för sig alltmer,medan de som behöver hjälp av oss andra blirlidande.Skillnaderna är stora. De beror på var i Sverigeman bor. Det är också skillnader mellan olikagrupper av funktionshindrade. tredje betänkande,Handikapp och välfärd?, står det faktiskt ettsymboliskt frågetecken efter ''välfärd''.Man kan verkligen ifrågasätta välfärden. Det bordeinte vara så -- har beslutat om rättvissocial omsorg och lika rätt till stöd åt dehandikappade. Viljeinriktningen är klar, men ändåtvingas man konstatera att de som har drabbats avhandikapp får alldeles för litet av den allmännavälfärden -- jag säger det trots att diskuterade den generella välfärden. Därförmåste vi avstå en del av det vi har, vi som inte hardrabbats av handikapp, till förmån för dem som ärhandikappade. Hur det skall gå till övervägs nu iutredningen. berörde olikafunderingar över lagstiftning och förde in ansvars-och finansieringsprincipen. Allt det är underövervägande och uppe till debatt.De handikappade knyter stora förhoppningar tillsittande utredning. Min förhoppning är attutredningen skall komma fram till goda förslag medskärpa i, så att de handikappade kommer att få derättigheter som de så länge har väntat på.Nu till reservation i det betänkande vibehandlar. Möjligheter för människor medfunktionsnedsättning att påverka sin situation --har det alltmer kommit att framståsom en av handikappolitikens huvudfrågor. Det hargjorts stolta proklamationer, formulerade under1970- och även , såsom fulldelaktighet och lika villkor för alla. Det har gjortatt de handikappade har blivit medvetna om gapetmellan dessa stolta proklamationer -- de mål somman har formulerat från olika talarstolar -- och denverklighet som de själva lever i. Jag märker själv,inte minst , att man får betala mer förfärdtjänsten och att taxorna höjs i skattereformensfotspår. Sådant gör att de handikappade verkligenkommer att känna att de inte kan påverka sinsituation.Att kunna påverka sin situation -- det brukar kallasbrukarinflytande -- är väsentligt. Därför tar vi uppde frågorna i en särskild reservation -- nr 3 -- vilkenjag härmed ber att få yrka bifall till.Frågan om omsorgslagens personkrets har tidigarediskuterats i debatten. Jag yrkar alltså bara bifall tillreservation 8.Vidare har vi hjälpmedel och översyn avhuvudmannaskapsfrågan. Jag har läst propositionnr 14 som handlar om äldres och handikappadessituation, och jag tycker att frågan verkligen är ibehov av översyn. Gränserna är oklara.Skillnaderna är stora även på detta område, somt.ex. var man bor och i vilket landsting man tillhör.Jag yrkar därför bifall till reservation 16.Den sista reservationen jag vill yrka bifall till gällerbilstödet. Jag noterar, men med en välvilligtolkning, att utskottets tillkännagivande är positivt,dvs. att personkretsen skall vidgas utöver 49-årsgränsen. Utskottet anför att ur handikappolitisksynpunkt är den gränsen för snäv. När tillfälle gesskall man aktualisera en utvidgning. Vi har fråncentern i en partimotion, och även från enskildacenterriksdagsledamöter, tagit upp frågan om 49-årsgränsen. Vi tycker att det är ett positivtställningstagande från utskottets sida.Däremot har jag i en enskild motion tillsammansmed i bett om enöversyn av regelsystemet när det gäller rätt tillbilstöd. Det behövs faktiskt en översyn.Tillämpningen är olika vid olika försäkringskassor.Jag yrkar bifall till reservation 21.Anf. 118 ():Herr talman!