prot · GE0921 · 1990-11-09 00:00:00 — Jag vill särskilt hänvisa till det s.k.Stockholmsprojektet i BRÅs regi där man arbetarmed att skräddarsy polisens och de socialamyndigheternas åtgärder motungdomsbrottslighet. Man utgår bl.a. frånbrottslighetens omfattning och utformning iförhållande till resp. bostadsort och dess socialastruktur.Polisens roll i det brottsförebyggande arbetet och ispaningsarbetet måste också betonas. Flera poliserlöser inte alla problem. Det är minst lika viktigt attse över polisernas arbetssituation och låta demarbeta mer på gatuplanet.I får t.ex. ungdomar som åker fast för förstagången hembesök av kvarterspolisen, som ger demen allvarlig varning. Föräldrarnas roll framstår dåockså tydligare. Poliserna i har märkt attdet tar innan en ung brottslingkommer i kontakt med polisen. Vilka konkretaåtgärder ämnar regeringen föreslå för att ge polisenen mer aktiv roll för att förhindraungdomskriminalitet?Anf. 79 Justitieminister ():Herr talman! tog upp en radfrågor. Jag skall kommentera några av dem.Karin frågade för det första på vilket sättbarnkonventionen stämmer med möjligheterna iSverige att döma även barn till fängelse.Det är en fråga som ganska fickta ställning till. Regeringens förslag gick ut på attSverige skulle reservera sig i den delen. Riksdagendelade inte den uppfattningen, och vi reserveradeoss därför inte. Detta hindrar inte att vår strävanmåste vara att barn inte döms tillfängelse. Vi har i många sammanhang uttalat detta.Jag har gjort det i mitt svar, och jag gör det ävennu. Hela vårt system för att beivra brott och vidtasociala åtgärder när det gäller unga människormåste ha utgångspunkten att barn inte hör hemmai fängelse.Jag delar helt den uppfattning -- som jag har förstått att vi är helt eniga om --om betydelsen av tidiga ingripanden och ettkonsekvent handlande. Det är viktigt att samhälletreagerar på beteenden som äroacceptabla. Det gäller såväl barn som ungamänniskor. Ju tidigare insatserna kan sättas in,desto större möjligheter har man att bryta ettnegativt mönster.När det gäller polisens roll i sammanhanget är detgivetvis deras arbete att förebygga brott och ingripapå ett tidigt stadium mycket viktigt. ställde här en fråga till mig om vilkaåtgärder regeringen kommer att vidta för att stärkapolisens roll i sammanhanget. Även här vill jagegentligen hänvisa till det beslut som heltnyligen har fattat, nämligen då togställning till regeringens proposition ompolisarbetet. I propositionen läggs mycket stor viktvid polisens roll när det gäller att arbetaförebyggande. Det handlar bl.a. om att polisenskall finnas i de miljöer och de sammanhang därbrott begås. Detta är inte minst viktigt när detgäller de unga människorna.Karin ställde en fråga om vad regeringengör åt förekomsten av narkotika på anstalter. Detär givetvis en fråga som kan ha sin betydelse i dettasammanhang mot bakgrund av att unga människori undantagsfall blir dömda till fängelsepåföljd. Nuär situationen den, att narkotikabilden påanstalterna ser mycket olika ut. Vi har bedrivit ett mycket omfattande ochmålinriktat arbete för att bekämpa narkotika påanstalter. På praktiskt taget varje anstalt, om intepå alla, finns en särskild handlingsplan för hur manskall bekämpa narkotikan. Det har lett till att vi har en hel del anstalter som är narkotikafria.Frågor om narkotika och vilken miljö det överhuvud taget finns på en anstalt måste vägas in närkriminalvården placerar en mycket ung människa.Jag vill ta fasta på ytterligare en sak som KarinIsraelsson sade, och det gäller betydelsen av attarbeta alternativt. När det gäller de ungamänniskorna är det mycket viktigt med drogfriamiljöer och över huvud taget miljöer sommotverkar i stället för att befrämja kriminalitet. Jagvill här hänvisa till de särskilda åtgärder som harvidtagits under ledning av ungdomsminister för att göra det möjligt förorganisationer, enskilda och andra som arbetarmed inriktning på särskilt utsatta ungdomar atterbjuda dem aktiviteter av olika slag som är starktförebyggande och förhindrar att ungdomar hamnari kriminalitet.Anf. 80 ():Herr talman! Jag vill tacka förutvidgningen av frågesvaret, något som jag tror ärmycket värdefullt. Vi är överens om att barn inteskall dömas till fängelse, och det är en brautgångspunkt för det fortsatta arbetet. Jag betvivlarinte heller att justitieministern är verkligt besjäladav det arbete som hon här presenterar. Strävan äratt hitta lösningar som förhindrar en utveckling somvi båda ser som så allvarlig.Preventionen, det förebyggande arbetet, är faktisktdet enda sättet att förhindra en nyrekrytering sominnebär att fängelse är det enda alternativet ivården. Det lönar sig därför alltid att satsa påprevention. I de besparingstider som råder ärdet just där som kommuner, landsting och ävensamhället i övrigt drar ner sina insatser mestpåtagligt. Man drar ner på fritidsaktiviteterna iStockholms tätorter och stödet till den typen avaktiviteter. Hela vägen kan man följa attbesparingarna sker ytterst i denna kedja där det ärså viktigt att alternativen finns.Polisens roll är tyvärr något uppgiven. Mangriper unga brottslingar och ser dem gång på gångstrax efteråt ute i full verksamhet. Jag har i samtalmed många poliser förstått att det arbete manbedriver känns ganska meningslöst när interättsmaskineriet hugger tag i denna unga brottslingoch direkt markerar var gränserna går, även omman som polis också skall bedriva ettbrottsförebyggande arbete.Narkotikan har också en stor betydelse förbrottsligheten, och alkoholen är ofta inkörsportentill ett narkotikaberoende. Det är därför viktigt satsar stort på drogförebyggande åtgärder ochalkoholfria ungdomsmiljöer som alternativ. Deidéella organisationer som arbetar aktivt med dettaupplever att deras ekonomiska bidrag ständigtskärs ned.När det gäller den alkoholpolitiska proposition somaviseras, hoppas jag verkligen att det blir rejälasatsningar på det preventiva arbete som särskiltriktas mot ungdomsgrupper. Det är också viktigt tar tag i den verksamhet som finns, höjerutskänkningsåldern till och kombinerar dettamed rejäla satsningar på drogfria miljöer. Detta ären satsning som samhället verkligen skulle kunnatjäna pengar på.Anf. 81 Justitieminister ():Herr talman! säger att polisenkänner uppgivenhet inför att hantera ungamänniskor som begår brott. Ja, jag tror att mångapoliser har upplevt detta som svårt. När man gripiten ung människa och efter förhör släpper ut honominser man att det är stor risk att han går ut ochomedelbart fortsätter med sin olagliga verksamhet.Då kan man känna en uppgivenhet.Detta är bakgrunden till att regeringen förberederett förslag som redan kan vara framme , vilket jag nämnde i mitt svar, som gör detmöjligt för polisen att inte släppa ut den unge efterett gripande och förhör om man inte har möjlighetatt säkerställa att en vuxen tar över ansvaret för denunge. Detta skall naturligtvis användas för attförhindra att den unge fortsätter med sindestruktiva verksamhet efter ettgripande.När det över huvud taget gäller frågan omrättsmaskineriet, som uttryckerdet, och att ingripandet skall vara snabbt ochsynligt, vill jag också hänvisa till denförsöksverksamhet som bedrivits och som bl.a. harstöd i ändrade regler om snabbare handläggningnär det gäller unga människor som är misstänkta förbrott.Det har skett en utvärdering av dennaförsöksverksamhet. BRÅ konstaterar att det haftbetydelse att de sociala myndigheterna och polisenhaft möjlighet att samarbeta för att därigenom påett snabbare sätt få fram det utredningsunderlagsom behövs.Denna utvärdering visar att det som har betydelseför samhällets reaktioner och möjligheter att agerapå ett bättre sätt är inte så mycket vilka regler vihar, utan att de som är involverade i arbetet arbetarpå ett effektivt sätt. Bl.a. är samarbete mellan olikamyndighetspersoner av den största betydelse. Ominte kommunikationen och arbetssättet gör att manfår kännedom om ungdomar som befinner sig påglid, tar det också oacceptabelt innansociala myndigheter eller polis och åklagare kaningripa.Även dessa frågor om på vilket sätträttsmaskineriet skall fungera i förhållande till deunga är en central uppgift för den parlamentariskakommitté som utsetts och skall börja sitt arbete.Jag hoppas att den kommittén kommer att hittaformer som effektiviserar det nuvarande systemetäven i detta avseende.Anf. 82 ():Herr talman! Det är mycket bra attjustitieministern i svaret också tar upp att saker ochting är på gång. Jag tror det är viktigt att polisengörs medveten om att deras situationförhoppningsvis skall kunna förändras. tarbyråkratin sin tid, men det är mycket viktigt attpolisen känner det meningsfullt att arbeta medunga brottslingar.Det finns en mycket svag länk i dagens , ochdet är . saknar resurseroch entusiastiska medarbetare. Socialarbetarnabränns ofta ut alltför tidigt och söker sig andraarbetsuppgifter. De skall egentligen utgöra densammanhållande länken, men de klarar inte dettaarbete. Även där måste man se överarbetsformerna, så att socialarbetarna orkar medockså den här biten i den tunga vardagen, där dessaproblem återfinns till följd av sekretesslagar.Det finns kanske också murar som man inte villriva för att man inte orkar med det extra arbetedetta innebär. Just samarbetet mellan olikamyndigheter är väldigt viktigt i det förebyggandearbetet, och det gäller på alla nivåer: mellansocialtjänsten och den lokala polisen och inte minstmellan regeringen och de olika departementen.Man måste verkligen gemensamt se över vadman kan åstadkomma just för att finna en bättremöjlighet att när det gäller unga brottslingar förstoch främst förhindra att de begår lagbrott och attsedan hjälpa de ungdomar som trots all preventionhamnar på en brottslig bana. Där tycker jag attockså sekretesslagarna förtjänar att ingå. Man börgöra en översyn av vilka hinder dessa lägger ivägen.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1990/91:29 omoffentliggörande av åtalades namn i samband medskatteprocesser m.m.Anf. 83 Justitieminister ():Herr talman! har frågat mig vilkaåtgärder och initiativ jag kommer att vidta när detgäller offentliggörande av åtalades namn i sambandmed skatteprocesser m.m. Jag uppfattar det så atthon i första hand avser skattebrottsprocesser.Jag vill till en början påminna om att vi i vårt landsedan lång tid tillbaka har vidsträckta möjligheteratt ta del av allmänna handlingar och att närvara viddomstolsförhandlingar. Denna offentlighetsprincipär en grundläggande del av de fri- och rättighetersom tillförsäkrats medborgarna i grundlagen.Öppenheten kan inskränkas bara genom i lagangivna fall av sekretess.Att rättskipningen kan ske i offentlighetens ljus ärviktigt för rättssäkerheten. Det är offentlighetensom gör att allmänheten och massmedierna kanutvöa en kontroll av rättskipningen. Eventuellamissförhållanden kan uppmärksammas och ställasunder offentlig debatt, så att de därefter kan rättastill. kan genom offentlighetenovederhäftig och osaklig kritik mot domstolarna fåsvårare att vinna tilltro hos allmänheten, eftersomvar och en har möjlighet att själv kontrollerasanningshalten i de påståenden som gjorts.Omtanken om en enskild person, t.ex. dentilltalade eller en målsägande, eller om t.ex. statenssäkerhetsintressen kan medföra att vissa delar av enrättegång måste föras inom stängda dörrar,som vissa handlingar hålls hemliga. Jaghar dock svårt att se att en tilltalades namn skullebehöva hållas hemligt, annat än möjligen i någotextremt undantagsfall. Började vi hemlighålla vilkasom var åtalade, skulle nog offentligheten kommaatt bli mindre omfattande i vårt land än i de flestaandra rättsstater.När det gäller allmänhetens möjligheter till insynunder förundersökningsstadiet bör man i principföra samma resonemang som beträffandeoffentligheten under själva rättegångsstadiet, menhär gör sig också andra intressen gällande. Härfinns t.ex. intresset av att skydda brottsutredningenoch intresset att otillräckligt grundade misstankarinte ges spridning. Det finns skäl att nämna attdessa frågor faller inom ramen för det uppdrag somden nu arbetande åklagarutredningen (Ju 1990:04)har. Jag vill inte utesluta att den utredningen kanfinna anledning att ta upp offentlighetsfrågor tillbehandling och därvid föreslå ändringar i gällandeordning.Den omständigheten att uppgifter är offentliga ochtillgängliga för massmedierna innebär visserligeninte i sig att uppgifterna också får eller börpubliceras. Men rätten att offentliggöra uppgifterur allmänna handlingar eller fråndomstolsförhandlingar har i vårt land sedan mycketlång tid tillbaka varit i stort sett obegränsad. Detframgår redan av 1 kap. 1 §tryckfrihetsförordningen att det för att säkerställaett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning iprincip skall stå varje svensk medborgare fritt attyttra sina tankar och åsikter i tryckta skrifter,offentliggöra allmänna handlingar samt meddelauppgifter och underrättelser i vilket ämne somhelst.Det är ett dilemma att en oinskränkt tryckfrihet ien del fall kan stå i motsattsställning till ett befogatintresse hos en enskild att slippa offentlighetensstrålkastare. Men jag vågar tro att man också i deflesta andra rättsstater tillämpar i stort sett sammaprinciper när det gäller tryckfriheten ochyttrandefriheten som vi gör. påstårvisserligen att det inom det anglo-sachsiskarättsområdet skulle finnas ''inskränkningar i rättenvad gäller publicitet före rättegång ochdomstolsutslag''. Jag vet dock inte i vilket land detskulle förekomma regler om att en tilltalads namninte fick publiceras. Kanske syftar vissa principer som gäller i om att endomare i vissa fall har möjlighet att förbjuda att vissbevisning omnämns innan all handläggningavslutats rörande en viss sak. En sådan s.k. gag-order innebär dock inte att den tilltalades namnundgår publicitet.Vad som skiljer förhållandena i vårt land frånförhållandena i många andra länder -- på ett för ossfördelaktigt sätt -- är att massmedierna själva ålagtsig en betydande restriktivitet genom att anta egnaetiska regler för god publicistisk sed. Bakomreglerna står pressens huvudorganisationer.Sveriges lokalradio, riksradio, Sverigestelevision och utbildningsradio harbeslutat att reglerna skall gälla i den utsträckningsom de kan tillämpas med hänsyn till radiolagenoch till programföretagens avtal med staten.Enligt de etiska reglerna skall den personligaintegriteten respekteras. En journalist skall sålundaavstå från publicitet som kan kränka privatlivetshelgd, om inte ett oavvisligt allmänintresse kräveroffentlig belysning. Ett avsnitt i reglerna handlarom att ingen skall dömas ohörd. Av det avsnittetframgår bl.a. att en journalist inte skall föregripa endomstols avgörande genom att ta parti iskuldfrågan. En journalist skall vidare nogaöverväga konsekvenserna av en namnpubliceringsom kan skada en enskild människa. Han skallavstå från en sådan publicering, om inte ettuppenbart allmänintresse kräver att namn anges.Skyddet avser bl.a. personer som är misstänktaeller dömda för brott. Om inte namn anges, skalljournalisten undvika att lämna sådana uppgiftersom gör det möjligt att identifiera den person detgäller.Den som anser sig illa behandlad i entidningsartikel kan vända sig till allmänhetenspressombudsman. Denne kan hjälpa den enskilde,eventuellt genom att dra ärendet inför pressensegen opinionsnämnd. Ombudsmannen kan föraärendet till nämnden också på eget initiativ.Nämnden kan fälla tidningen till ansvar.Mot den bakgrund som jag nu har redovisat vill jaghävda att vi inte bör förbjuda tjänstemän attredogöra för vad som är offentliga uppgifter ochinte heller förbjuda massmedierna att publicerasådana uppgifter.Nej, i stället tror jag att man har anledning att litapå att pressen besinnar sitt stora ansvar. När detgäller ett enskilt fall kan det naturligtvis någon gångfinnas anledning att diskutera om en publiceringvarit godtagbar eller inte. Att det då och då skerövertramp som orsakar stort lidande för den somdrabbas av en olämplig publicering gör det destoangelägnare att den diskussionen förs på ett seriöstsätt och med en noggrann vägning av skälen för ochemot en publicering. Men det är min uppfattningatt vårt svenska system med en mycket långtgåendeoffentlighet och tryckfrihet i förening med ensjälvsanerande verksamhet hos massmedierna ärdet för våra förhållanden allra bästa systemet. Förövrigt vill jag nämna att pressens etiska regler omnamnpublicering har ändrats och att vissaärenden som har förekommit redantycks ha aktualiserat en intern massmediadebattom hur de etiska reglerna bör tillämpas.Anf. 84 ():Herr talman! Jag ber att få tacka justitieministernför ett omfattande svar.De problem som jag har tagit upp i mininterpellation har varit föremål för en livlig debattde senaste månaderna.Hur ser då problemen ut?En omfattande publicitet i samband medskattemyndigheternas och åklagaresställningstagande i skatte- och skattebrottsmål harlett till att enskilda i praktiken dömts på förhandmed grava följder för deras existens, karriär etc.Bilhandlaren har blivit en symbol för denhär typen av hantering. Men det finns många flerexempel. Ett känt exempel är köpmannen frånÖstersund som har ruinerats efter långvarigaprocesser. Andra exempel är inte så kända. Menjag kan försäkra fru justitieministern att jag har fåtten rad samtal i samband med den härinterpellationen som just berör denfrågeställningen. Det här är således ett mycketviktigt ärende.Två grundläggande rättsprinciper har dess värrekränkts:Ingen skall uppfattas som skyldig förrän dom fallit.Tills dom fallit är man oskyldig.Medborgarna skall behandlas lika när det gällerbedömning av eventuella brott -- en utsträckning avden grundläggande principen om likhet inför lagen.Dess värre har bägge dessa principer i praktikeninte iakttagits, eller alltför ofta inte iakttagits. Därför kan inte övertramp t.ex. i vadgäller publicering accepteras. Här tycker jag attjustitieministern måste reagera betydligt meraoförsonligt.Är det då i första hand nya lagregler jag efterlyser?Nej, så är det inte. Det framgår klart av detresonemang som förs i interpellationen. Jag harpåpekat att lagstiftning för att komma åt de härproblemen skulle skapa nya och t.o.m.svårare avvägningsproblem.Vad begär jag då av justitieministern?I ett rättssamhälle är det inte endast lagreglernasom bestämmer rättsklimatet. Det är betydligtmera djupgående attityder och normer som äravgörande för ``the rule of law''. Av stor betydelseför rättssäkerheten i ett land är det värn och denanslutning som kanske framför allt justitieministernger uttryck åt i sitt handlande, i sitt arbete och i sinatal. Det gäller att ge rätta signaler.Jag tycker att det har saknats i viss utsträckning.Det har varit alldeles för tyst.Justitieministern beklagar visserligen att övertrampsker och orsakar ett stort lidande för dem somdrabbas av olämplig publicering. Detta räcker inte.Justitieministern borde ha konstaterat att ingen --jag menar ingen -- bör drabbas av denna typ avlidande. Det innebär att kändisar skall behandlaspå samma sätt som icke-kändisar, att de sommisstänks för skattebrott skall behandlas på sammasätt som våldtäktsmän, dråpare, mördare ochtjuvar.Om övertramp sker och staten är part i denna typav övertramp, skall dessa människor hållasskadeslösa så långt som möjligt. Så sker dessvärreinte heller alltid. Om justitieministern hade varitrakare i sitt svar hade åklagare, domare, press ochallmänhet förstått varför aktsamhet med publicitetinför rättegångar är så väsentlig för ett välfungerande rättssystem.Justitieministern borde faktiskt också uttala sig föratt vi skall ha fasta normer som skall styraåklagarens arbete. De behöver inte vara lagfästa,men de finns i rättsklimatet. Åklagaren är också enviktig del av rättsprocessen. Han bör -- fastän detkan underlätta hans arbete och t.o.m. hansavancemang -- avhålla sig från onödiga kontaktermed massmedia. Det är viktigt att justitieministernkonstaterar att onödig publicitet äventyrar rättvisaprocesser. Justitieministern skapar på så sätt ochförstärker goda normer. Det är en mycket viktiguppgift.Justitieministern och departementet har en viktiginformationsuppgift när det gäller vad som krävsför att få rättvisa och opartiska processer samt attdomar inte skall falla förrän domstolarna har sagtsitt. Fru justitieminister, en av era viktigasteuppgifter är att företräda rättssamhället och visavilka principer detta måste bygga på. Här skall niinte endast tilldela er den begränsade rollen somdiskussionsledare och hoppas på andras etik. Härskall ni gå före.Avslutningsvis, det är inte en tillfällighet att dedjupa brott mot rättsstatens principer som jagberört har växt fram under de senaste tjugo åren.Det är faktiskt en effekt av en medvetensocialdemokratisk politik. Den tidigare BRÅ-chefen skrev en artikel i , BRÅs tidskrift,när han utsågs till hög domare, om den s.k.ekobrottsligheten. Han skrev att närsocialdemokraterna var i opposition var de ängsligaatt den nya regeringen skulle ändra politiken imarknadsekonomisk riktning. För att hindra dettainleddes en kampanj mot ekobrottslighet, och mansläppte på grund av viktiga politiska''investeringar'' alltför många hänsyn tillrättsstatens krav.Det är frukterna av denna politik vi ser nu.Resultaten av denna orättfärdiga politik måste nuställas till rätta. Det är därför det fordras betydligtmera av klar och entydig viljeinriktning frånjustitieministern. Det räcker inte bara att ta bortprioriteringen för ekobrottslingar iregleringsbrevet. Det behövs tillspetsadeuttalanden till försvar för rättsstaten, frujustitieminister.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 1990/91:32 om ettsametingAnf. 85Justitieminister ():Herr talman! har frågat mig omregeringen avser att lägga fram en proposition medförslag om inrättande av ett sameting -- och i så fallnär.Den 22 mars svarade jag på en interpellation avBerith i samma ärende. Jag förutskickadedå att regeringen skulle lägga framförslag för i vissa frågor som aktualiseratsbl.a. av samerättsutredningens betänkande. SomMartin nu nämner i sin interpellation harregeringen också avlämnat tvåpropositioner till , en om skogsbruket ifjällnära skogar (prop. 1990/91:3) och en omändring i rennäringslagen m.m. (1990/91:4). Dessaärenden har beretts i jordbruksdepartementet.I fråga om de delar av samerättsutredningensförslag som handläggs i justitiedepartementetförklarade jag i mitt interpellationssvar att viarbetade med inriktning på att se vilken lösningsom kan komma i fråga främst om . Jagframhöll som en självklar sak att även förslaget omett sameting inte kunde ses isolerat utan måstesättas in i ett större sammanhang.När nu frågan om när en proposition om sametingetskall läggas fram åter har ställts har jag inte någonannan inställning än den som jag redogjorde för iinterpellationssvaret . Mitt svar är alltsåatt alla förutsättningar för en hållbar lösning av defrågor som är förknippade med ett sameting måstevara uppfyllda innan jag är beredd att förorda ettförslag till . Vårt arbete med att få framen sådan lösning pågår fortfarande inomjustitiedepartementet.Som jag nämnde i mitt tidigare interpellationssvarhar frågan om de juridiska formerna för sametingetvållat en viss tveksamhet underremissbehandlingen. Inom departementet arbetarvi med att ta fram ett underlag för beslut i denfrågan. Givetvis kommer eventuella förändringar iden av utredningen föreslagna lösningen attdiskuteras med de samiska organisationerna innanregeringen lägger fram ett förslag.Men också kostnadsfrågan måste lösas. Den beredsnu i i samband med åretsbudgetarbete.Martin efterlyser ett samlat förslag omsamepolitiken. För mig framstår det som enövervägande praktisk fråga om man vill dela uppförslag och åtgärder i olika etapper eller söka ettstörre samlat grepp . En uppdelningbehöver inte alls tyda på att det skulle saknas enhelhetssyn på de frågor som behandlas, vare sig hosregeringen eller för den delen hos riksdagensledamöter när de efter hand tar ställning i olikaärenden.