prot · GE0944 · 1990-12-12 00:00:00 — Men inte ettreformprogram som endast rör om iorganisationen, utan ett reformprogram somstärker undervisningen och förbättrar elevernaskunskaper.Det behövs därför för det första mål som lyfter framatt skolans huvuduppgift -- överordnad andra mål --är att ge kunskaper och färdigheter. Det måsteskapas en balans i skolans olika åtaganden så attinte skolans huvuduppgift skjuts åt sidan.För det andra behövs det tydliga läroplaner som gördet möjligt för lärarna att verkligen nå målen.För det tredje måste det klart utsägas att enlikvärdig utbildning också innebär att varje elevskall ha rätt att utvecklas maximalt utifrån sinaförutsättningar.För det fjärde bör det finnas reella möjligheter förelever och föräldrar att välja skola. Placering i enskola skall ses som ett erbjudande och föräldrarnaskall ha rätt att bestämma. Då kan vi få ett verkligtföräldraengagemang i den valda skolans liv ochundervisning -- en skoldiskussion i varje familj.Denna rätt att välja måste klart och tydligt slås fast.Det är märkligt att inte detta är självklart i !Planmonopolet på skolans område måste överges.Ett val av en fristående skola skall vara likasjälvklart som ett val av en offentlig skola. Defristående skolorna skall inte ses som något ''vidsidan av''.Skollagen skall ange fristående skolor somlikvärdiga, som ett jämbördigt alternativ. Dessaskolor skall ha samma ekonmiska förutsättningarsom de skolor som drivs i regi. Detmåste bli slut på diskrimineringen av de friståendeskolorna!För det femte behövs ett statsbidrag som följerelevens val av skola. Det statsbidragssystem vi i dagskall ta ställning till är ett steg i rätt riktning. Det ärschabloniserat och därmed förenklat. Detgrundläggande systemfelet består dock i och medatt politiska beslut och inte den enskildes val avgörtill vilken skola eleven hänvisas för sin skolgång.Utskottet gör visserligen ett tillkännagivande närdet gäller val av skola och begär ett lagförslag,vilket är ett genomslag för kravet att kunna väljaskola. Men när det gäller utformningen avstatsbidraget förblir skolan politikerstyrd.Vi moderater anser att statsbidraget skall följaeleven till den skola föräldrar och elev väljer --offentlig eller fristående. Då blir möjligheten attvälja en möjlighet för alla.Konkurrens mellan olika skolor skulle också bådestimulera skoldebatten och kvaliteten. En ''ickevald'' skola får ju en mycket tydlig signal om att detär dags att göra något åt saken. Det är dags attförbättra kvaliteten.För det sjätte bör eleverna kunna välja ämnen efterintresse. Det är särskilt viktigt på högstadiet.För det sjunde behövs betyg som anger kunskaperoch färdigheter. Betygen kan inte förbigås när mandiskuterar olika sätt att styra och utvärdera skolan.Visst är det positivt att de relativa betygen äntligenskall försvinna. Hade vi moderater fått bestämmahade detta system aldrig införts. Det är positivt attskolministern säger sig vilja ha ett bättrebetygssystem. Men skolministerns tal är tvetydigt.Fortfarande skall betyg ges först på högstadiet. Ombetygen skall ge information och stimulans dåmåste betygen föras in tidigare i skolan.Det är oroande att frågan om betygen dragits ilångbänk. Det är oroande att den expertgrupp somskolministern gett sitt stöd uttalat att antaletbetygssteg skall minska, att egenskaper somkreativitet och samarbetsförmåga skall ingå ibetygsättningen och att betyg endast skall ges frånhögstadiet.Ett bra betygssystem visar respekt för kunskap ochför elevernas arbete. Vi vill ha betyg och flerbetygssteg som visar vad eleverna kan.För det åttonde måste vi ha en lärarutbildning somger lärarna gedigna ämneskunskaper. Därför måsteden bygga på ämnesstudier och ge en tillräckligtlång utbildning i varje ämne. Lärarna bör inteheller undervisa i för många ämnen, för det gör detsvårt för dem att hålla kunskaperna aktuella ochintressanta.Bland det viktigaste för att få en undervisning avhög kvalitet är en bra lärarutbildning! Få sakertorde oroa föräldrar så mycket inför barnensskolgång som att de inte skall få en bra lärare!Problemen inom grundskollärarutbildningen ärmånga och stora. Det är svårt att få tillräckligtmånga sökande. Därtill får vi nu veta att av de som1988 började på utbildningen med inriktningen motårskurserna 4--9 är bara drygt hälften kvar i dag.Vi går mot en stor lärarbrist. Läraryrket är inteattraktivt, trots avtal som givit unikt storalönepåslag för stora lärargrupper.Orsaken till att lärarbanan inte lockar dagensungdomar är naturligtvis till stor del att de genomsin skolgång har fått en klar uppfattning om vadyrket innebär. De vill helt enkelt inte försätta sig ien sådan situation.Grundfelet är att vi har en skola som prioriterarannat än kunskaper. Med en sådan inställning blirockså lärarnas uppgift otydlig och orimlig.Lärarbristen är ett av de allvarligasteskolproblemen vi står inför.Herr talman! Jag tar därför tillfället att här och nui kammaren föreslå att en kriskommission tillsättsför att komma till rätta med problemen inomlärarutbildningen. kan inte fortsätta att gårakt in i en stor lärarbrist. Läraryrket måste görasattraktivt igen. Lärarutbildningen måste ha högstatänkbara kvalitet.Vi moderater har föreslagit en ny lärarutbildningför lärare som skall undervisa i årskurserna 4--9.Den bygger på rejäla ämnesstudier och kan tillföraskolan lärare med en gedigen utbildning och en mervarierad utbildningsbakgrund, vilket vore bra förkvaliten i undervisningen.Vår modell för lärarutbildningen skulle dessutomöka lärarutbildningskapaciteten när det gällergrundskolan. Den torde också kunna dra nyagrupper till läraryrket och ge det ökad status.Herr talman! Låt oss få en kriskommission som kangranska den nuvarande lärarutbildningen och olikaförslag som har lagts fram för att förbättra den ochöka kapaciteten. Därigenom kan kommissionenkomma med förslag som motar den hotande storalärarbristen.I samband med detta har vi moderater ocksåföreslagit en fortbildning som prioriterar denämnesmässiga utbildningen. Vi har föreslagit attalla lärare skall erbjudas en ämnesinriktadfortbildning om 20 poäng vart tionde år.Vi har också föreslagit en fristående utvärdering,som således skall skötas av en från skolan friståendeinstans.Med den syn som vi moderater har på hurfortbildningen och utvärderingen skall utformasoch organiseras, kan vi inte tillstyrka att skolverketfår dessa uppgifter. Vi hälsar med tillfredsställelsebantningen av den centrala byråkratin. Det är helti linje med moderata förslag.Vi anser dock att utvärderingen skall varafristående -- gärna efter engelsk modell. Vi anserockså att det statliga bidraget till fortbildning skallgå direkt till kommunerna, som kan upphandlafortbildning hos högskolan. Om en samordning ärnödvändig kan den skötas av en enhet inom eller ianslutning till högskolan.De centrala myndighetsuppgifterna påskolområdet kan således minskas ännu mer enligtvår uppfattning. Detsamma gäller påhögskolesidan. Det finns därför anledning attanalysera möjligheterna att samla de centralamyndighetsuppgifterna för all utbildning i ettämbetsverk.Herr talman! När det gäller den kommunalavuxenutbildningen och frågor som hör sammanmed den kommer och attnärmare utveckla våra synpunkter.Jag vill sluta mitt anförande med att slå fast att vimoderater självfallet står bakom alla dereservationer som har undertecknats av moderater.För att begränsa antalet voteringar yrkar jag dockendast bifall till reservationerna nr 2 och 16.Anf. 24 ():Herr talman! När jag förberedde mig inför dettaanförande hade jag vissa problem med hur jagskulle få fram den rätta balansen mellan beröm ochkritik och mellan uppmuntran till nya framsteg ochklander för otillräckliga insikter och ambitioner.Det slog mig att mina bekymmer säkert påminneren del om dem som många lärare har dessa dagarnär de går och funderar på de höstterminsbetyg somskall sättas. Eftersom betyg tycks vara på vägtillbaka i socialdemokratisk skolpolitik tror jag inteatt någon har något emot att jag betygsätterskolministerns proposition ochutbildningsutskottets betänkande. Jag vägersamman positivt och negativt och gör en samladbedömning.Det måste självfallet bli ett positivt betyg. fårvi äntligen en kraftig decentralisering av skolan ochschabloniserade statsbidrag. Allt detta har vi krävtlänge, och den svenska skolan behöver detverkligen. Jag är också beredd att ge ett visstöverbetyg för rejäla tag iskolbyråkratin. Jag tror att det är riktiga grepp.Något av de högsta betygstegen kan dock intekomma i fråga. Även med dessa förändringarkommer också framöver att ha enpolitikerstyrd skola. Det finns en risk för attdecentraliseringen så att säga gör halt vidkommunalhuset och att det blir skolstyrelsen ochskolkontoret som får mera att säga till om.Därigenom kan man gå miste om de verkligtdynamiska effekterna som en sådan här förändringannars skulle kunna möjliggöra, nämligen om mani högre grad hade givit makten i skolan till dem somär verksamma i skolan -- lärare, elever ochföräldrar.Jag tycker att utskottets betänkande kan ges enaning högre betyg än propositionen. I betänkandeträttas ett och annat problem till. Det finns ettuttalande om syokonsulenternas rätt tillfortbildning som är värdefullt. Skolministern får envälbehövlig knäpp på näsan för sitt mycketegendomliga uttalande om att pengarna tilllokalupprustning först skall användas tillkontorslokaler åt lärare. Det är en prioritering somi dagens ekonomiska läge ter sig minst sagtegendomlig.Utskottet har också rättat till en egendomlighet ipropositionen när det gäller det nya skolverketsregionala organisation. Vi har också sett till att detblir något mjukare övergångsregler när det gällerden del av statsbidraget som beräknas utifrånkomvuxverksamheten.Ett inslag i utskottets betänkande som är mycketsvårbedömt är bordläggningen av det som gällerfriskolor. Det här är en mycket viktig fråga. Ett antal av de friskolor som finns iSverige har mycket stora ekonomiska problem. Vivet inte riktigt hur vi skall tolka det faktum attsocialdemokraterna tog initiativ till att bryta ut deresonemang i propositionen och demotionsyrkanden som handlar om friskolor. Vi kanbara hoppas att detta tyder på attsocialdemokraterna är på väg att fullfölja ettomtänkande som innebär en mera positiv syn påfriskolor.Jag skulle vilja sätta BA+ på utskottsbetänkandet.Det kan tyvärr inte bli AB. Det beror framför alltpå det sätt som utskottsmajoriteten handskas medlöften som givits i skolpolitiken . Detär mycket viktigt att hålla löften i politiken. Vipolitiker möter så mycket misstroende. Enanledning till det är att det på något sätt har bliviten allmän känsla bland människor att löften sompolitiker ger inte spelar någon roll. Så får det intevara.Man måste dock skilja något på löften som givits igod tro och löften som givits mot bättre vetande.Jag hävdar att vi i detta sammanhang ser exempelpå ett par löften som har givits mot bättre vetande.När de nu bryts är det mycket anmärkningsvärt.Jag syftar på två saker. Först kan jag ta upp fråganom klasstorleken. Det är en mycket gammal fråga isvensk skoldebatt. Från olika håll har det längehävdats att det skulle vara bättre med mindreklasser. lade fram ett skolprogram 1987där vi diskuterade denna fråga. Vi kom fram till attredan inom ramen för de resurser som står tillskolans förfogande är det möjligt att åstadkommaklasser som även på mellan- och högstadiet aldrigskall behöva ha mer än 25 elever.För att gardera oss mot kritiken att detta skullekomma att innebära att resurser skulle tas frånangelägen specialundervisning tillförde vi skolanvissa resurser. Det var inte fråga om några storabelopp. Det rörde sig om drygt 70 miljoner. Dettagjorde vi för att kunna hävda att en sådan härförändring inte behöver innebära att någraangelägna specialundervisningsuppgifter behövereftersättas.Förslaget gick ut på att det förbud som hargällt för kommuner mot att användaförstärkningsresursen till att minskaklasstorlekarna skulle upphävas. Vi möttes avkritik, där man sade att vi för det första inte hadenågon kostnadsberäkning och att det för det andravar socialt oacceptabelt, eftersom det kunde fåallvarliga konsekvenser för de svagaste eleverna.Detta är bakgrunden.Nu har gått, och vi får här ett förslag tillschabloniserat statsbidrag utan detaljbestämmelsersom går ut på att kommunerna får göra klassernahur små eller hur stora de vill. Så långt är allt fridoch fröjd. Det hör dock till saken att i denupphetsade situationen då mångalärare var mycket skeptiska till kommunaliseringenav lärarna, träffades en uppgörelse mellandåvarande kommunisterna ochsocialdemokraterna.Många lärare ansåg att det faktum att de punktersom vpk förde fram återfanns i överenskommelsenvar något av en tröst i bedrövelsen. De resoneradesom så att det visserligen är synd att de blirkommunaliserade, men att det trots allt blir mindreklasser på mellan- och högstadiet.Riksdagen uttalade att när det nya statsbidragetutformas skulle riktlinjen vara att klasserna inte börha mer än 25 elever. Alla som har sysslat med dennafråga vet att om man säger att när statsbidragetgenomförs skall man se till att det blir högst 25elever i varje klass, förväntar man sig naturligtvisatt det får ekonomiska konsekvenser. Alla vet attom man inte accepterar en omfördelning av givnaresurser, måste man tillföra nya resurser för attkunna minska klasserna.Nu säger utskottsmajoriteten att man inte skall taupp frågan om 25 elever i varje klass, utan att detskall göras i läroplanen i stället. Det låter som omdet skulle vara fråga om utbytbara storheter. Det ärprecis detta som kommuner fruktar mestav allt. De fruktar att de skall bli av med pengarmen få nya krav. Att man skjuter denna fråga frånstatsbidragssystemet till läroplanen innebär att manbyter pengar mot krav. Därigenom kan naturligtvisvarken kommuner eller lärareanse att löftet är uppfyllt.Jag tycker att de som har kritiseratvåra krav har ett ganska stort ansvar . När deingick denna överenskommelse måste de rimligenha känt till att den offentliga sektorn inte harsärskilt gott om pengar. De borde ha aktat sig innande utställde löftet.Den andra punkten jag vill ta upp är något somuttalades i samma sammanhang, nämligen attstatsbidragets storlek skall vara oförändrat. Jag varmycket förvånad över det redan då. Redan i enriksdagsdebatt ställde jagfrågan till om vad detta innebärkonkret och vad man kommer att säga omregeringen i budgetpropositionen i januari 1990eller föreslår kraftiga nedskärningarav statsbidraget. Jag tyckte att det var så uppenbartatt det låg i farans riktning. Jag fick inget riktigt svarpå den frågan den gången. Vad som har hänt visardock att frågan var synnerligen berättigad.När utskottet behandlade den här propositionenvar utgångspunkten fortfarande -- vårt betänkandebygger på det, och vi har fått föredragningar frånutbildningsdepartementet som bekräftar det -- attstatsbidraget skall vara oförändrat. Mitt underbehandlingen får dock regeringenskrisskrivelse, där det framgår att statsbidragen tillskolan skall minskas kraftigt -- med 1 miljard, 800miljoner eller något sådant.Jag läste en fråge- eller möjligen eninterpellationsdebatt som hademed . Jag blev mycket förvånad överbåde frågarens och svararens inlägg i den debatten.Ylva sade att uppgörelsen kommer attmisstänkliggöras från borgerligt håll. Jag kanförsäkra att jag kommer attfortsätta att misstänkliggöra denna uppgörelse.Man kan inte trolla hur mycket som helst medsiffror. Antingen har socialdemokraterna vilselettvpk eller också harutbildningsdepartementet vilselettfinansdepartementet. Antingen är det här enbesparing eller också är det inte en besparing. Omdet är en besparing har jag mycket svårt att förståhur kan anse att den ligger i linjemed er uppgörelse sedan.Det är litet svårt att följa agerande.På något sätt verkar det ändå som omvänsterpartiet håller med om det jag nu säger. Ibetänkandet finns en reservation av YlvaJohansson -- den har nr 25 för enkelhetens skull --där hon säger att för att vi skall klara klasser medhögst 25 elever måste skolan få mera resurser. Detgäller inte minst om vi skall klara av att ha mindreklasser i storstadsområdena. Det är förmodligenden riktiga tolkningen av uppgörelsen för ett årsedan. Eftersom ett av paktpartierna reserverar sighåller uppenbarligen inte uppgörelsen längre.Därför kan man ställa följande fråga, vilket jaggjorde i en lärartidning. Kommerkommunaliseringen att rivas upp nu näruppgörelsen har fallit?Betyget BA+ är väl i och för sig inte så tokigt föratt komma ifrån en oppositionspolitiker. Det hadeemellertid kunnat vara högre.Jag vill även ägna några ord åt centerpartietsinställning i skolpolitiken. Det finns vissa oklaradrag. Jag läste i tidningen att skolministern kantänka sig att diskutera gymnasieskolans utformningmed bl.a. , för att har enprogressiv skolpolitik. Jag undrar litet vilkenskolpolitik skolministern syftar på.Jag läste att partisekreterare hade besökt Fågelviksskolan i gav där ut ett pressmeddelande med rubrikenLåt eleverna välja skola. Första meningen lyder:''Självständiga skolor och möjligheter för elevernaatt välja skola kommer att förnya det svenskaskolsystemet ''. I det nyapartiprogram som antog på sin senastestämma står: ''Det bör vara möjligt att välja denskola som passar barnen bäst. Det här innebär attföräldrarnas val av skola kan påverka fördelningenav resurser till skolorna.'' Det här är en någotsuddigare formulering än den som fanns iprogramförslaget. Jag vill ändå fråga LarzJohansson om han anser att det system som i dagkommer att klubbas uppfyller det krav som ÅkePettersson talade om i och det somcenterpartiets stämma antog i sitt partiprogramGrön framtid, respekt för livet.Jag höjde betyget för utskottet i förhållande tillpropositionen. Jag glömde att säga att detnaturligtvis beror på att utskottet har etttillkännagivande när det gäller rätten att väljaskola.Jag har följt socialdemokraternas turer i den fråganmed visst intresse. Vi lade fram en rapport ,Den självstyrande skolan. Den som är intresseradkan läsa några sidor om hur socialdemokraternasuttalanden på den här punkten har varierat genomåren. Det är en fråga om exegetik av den högstaskolan att utläsa vad socialdemokraterna för dagentycker om frågan att välja skola.I propositionen förekom ett allmänt tal om att detnog är bra att eleverna i högre grad får välja skola.Den traditionella socialdemokratiskauppfattningen är dock att det naturliga är att mangår i den skola som ligger närmast bostaden.När man nu har gått ett steg vidare, uppstår ettproblem. Tänk om detta att någon vill gå i en annanskola än den närmaste leder till att den som vill gåi den närmaste skolan inte får möjlighet härtill. Pådenna punkt kommer fram till att vimåste ha lagstiftning. Det måste slås fast att densom vill gå i den närmaste skolan alltid skall ha denrätten. Resultatet av detta framsteg skulleegentligen bli en lagstiftning, som närmast hademotsatt innebörd. Men här gör utskottet etttillkännagivande. Utskottet skriver:''När det gäller elevers val av skola inomkommunen anser utskottet att utgångspunkten förplaceringen av elev vid skola bör vara elevensnärhet till skolan. Kommunen bör emellertid sålångt det är praktiskt och ekonomiskt möjligttillgodose elevers och föräldrars önskan omplacering vid viss skola. ''Att jag, när vi på det sista sammanträdet fick dennafråga till behandling, bestämde mig för att förfolkpartiets del inte reservera mig berodde på ordet''emellertid''. Efter att ha läst dessa meningar ettantal gånger uppfattade jag att i ordet ''emellertid''ligger så att säga en polemik mot utgångspunkten iden första meningen, vilket gör att jag tolkar dettaså att utskottet delar vår uppfattning atthuvudprincipen är att elevers och föräldrars önskanom placering vid viss skola skall tillgodoses så långtdet är praktiskt och ekonomiskt möjligt. Då kan deti undantagsfall inträffa att någon inte har möjlighetatt gå i den närmaste skolan. Om det är den riktigatolkningen, är detta ett definitivt framsteg.Herr talman! Det torde stå helt klart att det beslutsom skall fattas är en viktig milstolpe i densvenska skolans utveckling. Staten minskar kraftigtsitt inflytande till förmån för ett mer långtgåendekommunalt inflytande. Beslutet hade dock kunnatvara ännu bättre. Med hänvisning till kammarenstidsbrist nöjer jag mig med att yrka bifall till enenda av våra reservationer, nämligen reservation 3,Lag om självstyrande skolor, m.m.Anf. 25 ():Herr talman! uppvaktadesutbildningsutskottet av företrädare för de svenskaskolorna i utlandet. De ville framföra en delsynpunkter till oss. De gav ett mycket klart ochtydligt budskap: När det gäller att rekryterapersonal till arbetsuppgifter i företag utomlandseller internationella uppgifter som staten ellerandra organisationer skickar ut människor tillgäller den första fråga som alla ställer inte lön ocharbetsvillkor utan om det finns en svensk skola påstationeringsorten att sätta barnen i. Manupprepade att det är oerhört viktigt försvenskar som befinner sig utomlands att kunna barn i svensk skola, därför att det är ett måttpå kvalitet. I en svensk skola är man säker på får en utbildning av god kvalitet.Sådant är faktiskt ganska roligt att höra. Jag tyckeratt vi såsom svenskar kan var stolta över vår skola.Vi såsom utbildningspolitiker kan rätapå ryggen och säga: Faktiskt är den svenska skolanganska bra. De som arbetar inom den svenskaskolan gör ett bra jobb. kan det finnasbrister i förutsättningarna, och då skall mannaturligtvis rätta till dem. Det kan finnas ocksåannat som brister. Utbildningens höga kvalitet är såpass väsentlig att man inte får låta detta överskylasav något slags ohämmad och obalanserad kritik avhur skolan egentligen ser ut.Mycket i propositionen och i utskottsbetänkandetär bra. Många gamla centerståndpunkter bådebekräftas och flyttas fram när det gällergenomförandet i detta sammanhang. Mycket ipropositionen är alltså bra. En del har ju faktisktutskottsbehandlingen lyckats göra ännu litet bättre,kanske framför allt litet tydligare. Jag skall kommatillbaka till dessa saker.Det är viktigt att det nu slås fast ordentligt iskollagens portalparagrafer att alla har rätt till enlikvärdig utbildning var man än bor i landet ochmed alla övriga förutsättningar givna. Man skall tahänsyn till barn med särskilda behov. Detta är föross en självklarhet. Men det är viktigt att vi på dettasätt lägger fast de grundläggande demokratiskavärderingarna och respekten för vår gemensammamiljö. Vår framtid kommer mycket att handla omde s.k. överlevnadsfrågorna, dit miljön naturligtvishör. Allt detta blir lagfäst, vilket är bra. Detförpliktar också oss såsom skolpolitiker och demsom är verksamma ute i skolan och skall genomföradet. De måste leva upp till dessa målsättningar.Jag skall beröra några punkter i propositionen somjag tycker att det är viktigt att lyfta fram ochdessutom understryka i detta sammanhang. Ipropositionen krävs att syo-personal, dvs. personalför studie- och yrkesorientering, har en utbildningsom är avsedd för verksamheten. Utskottet harytterligare markerat detta och sagt att man medsådan utbildning i första hand avser syo-linjen förövrigt, den enda utbildning som finns just . Menvi kan inte utesluta andra utbildningar. Dettauttalande gör vi bl.a. mot bakgrund av det som nupågår i högskolan, dvs. uppluckringen avlinjesystemet och möjligheterna att plocka ihoputbildningar på olika sätt. Vi tycker att manbehöver göra denna utvidgning. Dessutom anser videt självklart att syo är en del av utbildningen iskolan. Det är bra att utbildningsutskottet gördessa uttalanden. Det har funnits en del oro, inteminst från syofunktionärskårens sida, under deveckor som behandlingen har pågått. Detta vill jaggärna markera.I skollagen garanteras eleverna frialäromedel och fri skolhälsovård samt grundskolanselever fria skolskjutsar. Utskottet säger också häratt det är väldigt viktigt att de gällandebestämmelserna verkligen efterlevs. Det är avfundamental betydelse för att lika tillgång tillutbildning skall garanteras.