prot · GE0929 · 1990-11-21 00:00:00 — Där avgörs vilken kunskapoch utbildning som behövs, skall användas ochbedömas som viktig.Arbetets villkor är av avgörande betydelse förmänniskors hälsa, psykiska och fysiskavälbefinnande.Arbetets innehåll formar människors möjlighetertill kreativa insatser, deltagande i organisationsliv,kultur etc.De ekonomiska ersättningarna för lönearbeteavgör boende, konsumtionsval, fritid ochrekreation etc.Det är i arbetslivet som de beslut fattas som innebärmiljöförstöring och resursslöseri.Den maktställning eller det inflytande som enmänniska har i arbetslivet gäller även i huvudsakutanför arbetslivet.Nu måste de lokala fackliga organisationernas ochde anställdas inflytande över besluten påarbetsplatserna ställas i förgrunden inför 90-talet.Detta är några punkter som vi tycker är viktiga. Detgår inte att, som utskottsmajoriteten och isynnerhet socialdemokraterna gör, säga attparterna skall komma överens. Jag tycker att det äratt undervärdera de fackliga krav som finns utanfördetta hus.Sverige har varit unikt med en stark facklig rörelse,men händer det ingenting på detta område när detgäller inflytande och medbestämmande finns detstor risk att det är en överspelad tid.Samhällsförändringen som sker i stort, skall ochmåste också avspeglas inom arbetslivet. Det måstevara dags att nu se över de lagar som skall skyddade anställda om man menar allvar med att deanställda skall få en tryggare anställning. Ser manpå verkligheten kan man t.ex. varaevighetsvikarie. Det är helt oacceptabelt. Jag kaninte med bästa vilja i världen förstå attsocialdemokraterna kan acceptera detta. Eller ärdet ett led i den fackligt politiska samverkan somfinns? Facket för fram sina krav, ochsocialdemokraterna bryr sig inte om vad facketsäger. Hur skall man kunna stärka de anställdasarbetsvillkor, om det inte ligger någonting i det somsocialdemokraterna säger, att man skall stärka deanställdas anställningsskydd och arbetsvillkor ochom man avvisar de anställdas och facketskrav på det arbetsrättsliga området?Fru talman! Jag vill läsa ett utdrag från : Sänkta löner,högre vinster för den privata industrin och störreutdelning för aktieägarna, privataarbetsförmedlingar, sämre sjukförsäkring, hårdaåtgärder mot offentliga sektorn som nedskärningaroch privatiseringar, bl.a. privat sjukvård och fleraprivata skolor, mer kärnkraft, reklam i radio ochTV, fri prisbildning på bostäder, ny skattepolitikoch inga marginalskatter över 50 %.Detta skrev kan man nästan säga att allting harförverkligats. Det skulle kunna kompletteras medatt man infört högre strejkböter, som redan då varett SAF-krav.Det är flera som har kommenterat denNiklassonska utredningen, eller det som har sluppitut av den. Jag vill fråga om han ställersig bakom det som har sipprat ut från utredningen.Man talar där om tvångsmedel vid utdragnakonflikter på arbetsmarknaden och böter förfackliga ledare som bara halvhjärtat tar avståndfrån vilda strejker.Nytt är även inrättandet av en arbetsmarknaden. Man talar om attden skall vara sammansatt av tre personer frånarbetsgivarsidan och tre från löntagarsidan samt attregeringen skall tillsätta en opartisk deltagare.Frågan är hur nämnden skall kunna samarbeta. Enriksmedlare skall också utses, med befogenheter attuppskjuta stridsåtgärder och ta initiativ till någotslags tvångsförlikning.Detta är egentligen förslag som regeringen fördefram och som dåavvisade. Förslagen ser ut att vara rena kopiorav de förslag som kom då. De enda som tyckskunna bli riktigt nöjda med utredningen är SAF,eftersom det är fråga om rena blåkopian av derasförslag. Den enda ändringen är att utredningen intesom SAF föreslår någon höjning av strejkböternafrån 2 000 till 5 000 kr.Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall tillreservationerna 3, 5 och 8 tillarbetsmarknadsutskottets betänkande AU3,reservationerna 4, 6 och 11 till betänkandet AU5samt reservationerna 2 och 11 till AU6.Anf. 66 ():Fru talman! I de fyra betänkanden från utskottetsom vi nu diskuterar i denna gemensamma debattbehandlas fyra av de viktigaste lagarna påarbetsrättens område. Det kan kanske tyckas att deborde behandlas var för sig, men, som redanframkommit i debatten, har den övervägande delenav de frågor som tas upp i betänkandena redandiskuterats vid ett otal tillfällen här i kammaren.Detta är också ett genomgående konstaterandefrån utskottet vad gäller praktiskt taget samtligamotionsyrkanden.Nytt i sammanhanget är att vi i betänkandet omförtroendemannalagen behandlar en propositionoch tillstyrker dess förslag om tillträdesrätt förregionala fackliga förtroendemän. Detta skall jagnärmare kommentera senare.Att de övriga motionsyrkanden som finns ärbehandlade innebär dock inte att defrågor som däri tas upp skulle vara inaktuella i denarbetsrättsliga debatten. Det har väl också delvisframkommit här i dag.Mångt och mycket av vad som behandlas står pådagordningen i debatten inom arbetsmarknadensparters olika verksamheter och organisationer.Från LO, TCO och deras förbund till SAF och desstillhöriga och närstående organisationer pågår endebatt och ett arbete. Så arbetar exempelvis LOmed sin demokratiutredning, och SAF har idagarna begåvat oss med sitt program för 90-talet,kallat Marknad och mångfald, vari berördaförhållanden till betydande delar finns med.Det kan dock konstateras att det milt uttrycktknappast råder någon större samstämmighet omhur parterna vill se utvecklingen gå vidare påområdet.Skulle man våga sig på en kort sammanfattning avståndpunkterna, blir det att de fackligaorganisationerna vill se en utveckling mot störreindividuell frihet med utökade rättigheter ochpåverkansmöjligheter i det dagliga arbetetsorganisation och utförande för de anställda medstöd av såväl lagstiftning som sina fackligaorganisationer.Arbetsgivarna däremot tänker sig en avreglering avlagstiftningen med större friheter för företagen,med uppbrutna organisationsgränser och likvärdigaanställningsförmåner. Detta skall ge nöjdamedarbetare, ledda av bättre och dugligare chefer,vilka genom karriärmöjligheter och lönesättningskall styra och påverka alltmer. Partsförhållandenaberörs knappast, och fackets medverkan nämnsknappast alls i deras utspel.Vårt parti har för sin del fattat vissa beslut kring detprogram under rubriken på 90-taletsom förelades vår kongress . Detinnebär att en större översyn av den arbetsrättsligalagstiftningen kan förutses. Det är mot denbakgrunden vi inte nu har tillstyrkt yrkanden i demotioner vi har behandlat. Vi anser att det inte nubehövs några särskilda riksdagsbeslut för attkomma fram till att en utredning skall tillsättas. Ensådan kommer nämligen i alla fall.Arbetsmiljökommissionen har i sitt arbete ocksåpåpekat behovet av en översyn av lagstiftningen,och det kan komma att beröra de fyra lagområdenvi behandlar i dag.En utredning om spelreglerna på arbetsmarknadenpågår. Den har i debatten berörts av . Jag har i det sammanhangetfått en del frågor, särskilt av . Jagkan bara konstatera att det, som säger, har läckt ut. Vad som är fakta och vadsom inte är det av det som har läckt ut kan jag i daginte svara på. Det får vi se när harpresenterat sin utredning och i samband med att visedan eventuellt här i skall behandla dessförslag. Det är väl ändå ganska klart att inte minstregeringen har synpunkter på just spelreglerna påarbetsmarknaden.Som har nämnts finns en promemoria omvissa fredspliktsregler, som har sin bakgrund i dets.k. Denna promemoria har varitute på remiss, och den bearbetas idepartementet.Utöver detta finns i betänkandena krav på enöversyn av den arbetsrättsliga lagstiftningen.Att vi från socialdemokratiskt håll kommer att gåin i ett utredningsarbete med utgångspunkt i våravärderingar är en självklarhet. Dessa värderingarsammanfaller nog i de flesta fall inte med desynpunkter som de tre borgerliga partierna för frami sin reservation.Det finns kanske i det här fallet skillnader. vill visa på hur harmedverkat i den arbetsrättsliga lagstiftningen. Vifår väl hoppas att så också kan bli fallet i framtiden.Jag har emellertid litet svårt att se att detta skallkunna ske inom det samarbete med moderaternasom nu alltmer går in i. Men dettakanske inte gäller förhållandena påarbetsmarknaden. Det vore i så fall förvånande.Gemensamt för de borgerliga partierna är att de serarbetsrätten som ett byråkratiskt hinder, som de iförsta hand vill anpassa till arbetsgivarnas ochföretagens krav på förenklingar. En konsekvens avdetta blir enligt vår mening en minskning av deanställdas möjlighet till inflytande. Som ett allmäntomdöme kan man konstatera att de borgerligasförslag ligger närmare SAF-programmet Marknadoch mångfald, vilket måhända faller sig naturligt.Vilka uttryck detta kan ta sig återspeglas i denmoderata reservationen nr 1 till betänkandet omanställningsskydd. I reservationen sägs lakoniskt:''Det är inte rimligt att det skall behövas juridiskexpertis för att tolka och tillämpa lagen.'' Det äralltså här fråga om lagen om anställningsskydd.För de flesta av oss är rätten till vårt arbete avgrundläggande betydelse för vår tillvaro. I frågoroch förhållanden som har långt mindre betydelseför oss som medborgare eller anställda ifrågasätts iregel inte att vi i livets olika skeden blir hänvisadetill speciell sakkunskap och ibland till juridiskexpertis för att få hjälp. Men i världär det så ordnat, att när det gäller detgrundläggande i vår tillvaro, vårt arbete, skall detordnas så enkelt och okomplicerat att vilkennybörjare som helst i företagsvärlden skall varaskickad att hantera reglerna. Som en konsekvensblir det i den moderata världen arbetsgivarna sombestämmer och som i ett återtåg mot andan i gamla§ 32 fritt antar och avskedar när förhållandena såkräver. Det är i den riktningen som de förslag gårsom lägger fram när det gällerlagstiftningen på anställningsskyddets område.Att socialdemokraterna när det gäller helalagstiftningen på dessa fyra områden står församsyn med de fackliga organisationerna är likaklart -- som vi tycker oss kunna konstatera -- somatt de borgerliga, och då särskilt , stårför samsynen med SAF. Vi tror inte att det idealatillståndet, som jag tycker att SAF-programmetandas och också hoppas på, någonsin uppnås. Detär vägen mot ett allt bättre tillstånd som är viktig,och då kommer det även att behövasförändringar i företagen och starka fackligaorganisationer som en förändringskraft.Debatten kring de frågor vi här behandlar pågåroförtrutet, och det visar att, oavsett från vilkautgångspunkter vi vill gå vidare, så upplevsarbetsförhållandena som avgörande för inte minstindustrin och dess möjligheter att rekrytera ochbehålla sina anställda. Dagens ungdom vill intenöja sig med, och framtidens ungdomarförmodligen ännu mindre, att efter engymnasieutbildning utöver dennioåriga ställa in sig på trista, ensidigaarbetsuppgifter vilka i många fall är högrepetetivaoch med arbetscyklar på minuter -- ofta utan någrastörre utvecklingsmöjligheter vare sig i denarbetsorganisation de arbetar eller ut ur denna. Detlär inte hjälpa att företagsledare ser detta som ettattitydproblem, om de inte har något konkret atterbjuda i stället. Detta börjar numera stå klart förde flesta, om än inte för alla, och den insikten är engod grund för utvecklingen i arbetslivet. Med deninsikten som ryggstöd bör arbetsrätten utvecklasinför framtiden till nödvändiga instrument förförändringar och förverkligande av visionerna omdet goda arbetet.Innan jag övergår till att tala omförtroendemannalagen, borde jag här kanske ocksånågot ha kommenterat synpunkterpå vetorätten och den s.k. Mondhärvan i sambandmed byggandet av i . Minuppfattning om betydelsen av vetorätten behöverjag inte upprepa, och jag kan inte se att det somhänt i på något sätt skulle kunnapåverka min inställning annat än att det visar attvetorätten behövs. Jag tror att att ge belägg för detta efter mittanförande.Mot denna bakgrund anser jag mig hakommenterat de tre betänkandena ommedbestämmandelagen, lagen omanställningsskydd och lagen omstyrelserepresentation för de privatanställda.Fru talman! Det återstår att kommenterabetänkandet om förtroendemannalagen varibehandlas förslag framlagda i propositionen omregionala fackliga förtroendemän och derastillträdesrätt. Tillträdesrätten för fackligaförtroendemän har diskuterats sedan lagenstillkomst . De fackliga organisationernaansåg redan då att det var en brist i lagstiftningenatt några regler därom inte fanns med. ladenya arbetsrättskommittén fram förslag dels tilllagstiftning, dels till hur verksamheten skullefinansieras. Finansieringsfrågan finns inte med i detnu framlagda förslaget till lagstiftning.Några förslag till ändringar i lagen kom inte frånden dåvarande regeringen i anslutning tillutredningen. Det var finansieringsfrågan som varstötestenen. Även de i ett utarbetat PM pådepartementsnivå upptagna jävsreglerna blevutsatta för mycken kritik.Sedan dess har genom avtal och praxistillträdesrätten lösts på flera avtalsområden. Detkvarstår dock som ett faktum att frågan inte hargått att lösa på alla områden. Det åberopas att deständigt återkommande motionskraven i riksdagenkan ses som ett bevis på detta, och så är fallet.Dessa krav har i sin tur sin grund i de fackligaorganisationernas upplevelser av förhållandena iarbetslivet. Det illustreras av ständigtåterkommande motioner och diskussioner i defackliga organisationernas beslutandeförsamlingar. Detta känner de som följer den delenav tillvaron väl till.Det förslag till vilket utskottet nu föreslår bifall, gerde av de fackliga organisationerna utseddaförtroendemännen rätt till tillträde till arbetsplatserdär det finns avtal och medlemmar. Syftet är attstödja och utveckla den lokala fackligaverksamheten och ge de fackliga organisationernamöjlighet att stödja sina medlemmar -- särskilt påde små arbetsplatserna.I reservation nr 1 till betänkandet yrkarmoderaterna och gemensamt avslag påpropositionen. De menar att det inte kan anses attregeringen har visat att det finns några problem förde fackliga förtroendemännen att få tillträde tillarbetsplatser. Det fungerar redan på det sätt somföreslås i lagen. Reservanterna menar att det nufinns avtal på de flesta områden, att lagenytterligare skulle komplicera den arbetsrättsligalagstiftningen, att ledighetsuttaget kan anses ökaoch att man tagit för lätt på jävsfrågorna.I en annan reservation avvisar folkpartietpropositionen med motiveringen att man hyserfarhågor för en icke önskvärd centralisering avmedbestämmandefrågor. Man anser inte att detvisats att lagen behövs, eftersom det i praktikenredan fungerar i och med att de fackligarepresentanterna får tillträde t.o.m. utan att detfinns avtal till stöd för detta. I annat fall, sägerfolkpartiet, hade man inte varit främmande för attbiträda förslaget. Reservanterna menar att enbartdet faktum att det väckts motioner i intesäger någonting om hur verkligheten ser ut.Utskottsmajoriteten menar för sin del att det finnsfog för att biträda förslaget, och jag kan inte finnaannat än att argumenten mot lagen är litetmärkliga. Det sägs först att det redan fungerar, ochdärefter reses alla betänkligheter om att det somredan fungerar bra på de allra flesta håll skulleinnebära alla de svårigheter som särskiltmoderaterna och radar upp. Det blir,tycker jag, inte trovärdigt.Det är utan tvivel rätt att det fungerar bra på deflesta håll. Men det finns områden med problemdär en klar lagregel kommer att vara av betydelsetill nytta för de anställda och ytterst också för deföretag som berörs.Till skillnad från representanter iutskottet, tror vi socialdemokrater, åtminstone jag,faktiskt på att de motioner som väckts i riksdagensäger något om hur verkligheten ser ut. Ja, t.o.m.de borgerligas motioner i våra frågor speglar enverklighet, om än inte sedd genom likadanaglasögon som mina.Slutligen har en reservation varikrävs att tillträdesrätten skall gälla även i företagdär det inte finns avtal eller där den fackligaorganisationen inte har några medlemmar.Utskottet anser för sin del att det är grundläggandeför stora delar av arbetsrätten att det finnskollektivavtal, och det är viktigt att detta också blirfallet när det gäller denna lag. Vilka regler somgäller för möjligheten att teckna avtal regleras iandra delar av lagstiftningen, och de fackligaorganisationerna är inte utan medel i det arbetet.Det är enligt vår mening naturligt att det bör finnasmedlemmar på arbetsplatsen när tillträdesrättenenligt lagen skall åberopas. Det är ju förmedlemmarnas intressen man i första hand skallkunna utöva verksamheten. Avsikten med lagen äralltså inte att utöka de områden där en arbetsgivareär skyldig att svara för lön till en förtroendevald närarbetet utförs i det egna företaget, i vilket inte ingårinternt fackligt arbete.De övriga reservationerna till detta betänkande rör,liksom de reservationer som föreligger till de andrabetänkanden vi nu behandlar, frågor som videbatterat vid en lång rad tillfällen i dennakammare, varför jag nu inte närmare avser attkommentera dessa, då det inte kan tillföra debattennågot nytt.Fru talman! Med vad jag nu har anfört yrkar jagbifall till utskottets hemställan i betänkandenaAU2, AU3, AU4 och AU5 och avslag på alla dereservationer som fogats till dessa betänkanden.Anf. 67 () replik:Fru talman! Jag tycker att inlägg ärväldigt betecknande för det klasskampsperspektivsom socialdemokraterna liksom ,tidigare vpk, har på organisationernas roll och denlagstiftning vi behöver på arbetsmarknaden.Det framgår också av det vi har läst här i ett av minahus- och livorgan, , som redovisar deöverväganden som fanns med på idet avseendet. Det är ganska omfattande krav påatt arbetsgivarna skall lägga fram planer: det skalltillsättas kommittéer, nya fonder, facket skall fåökade möjligheter till inflytande genom olika typerav fonder etc. Man vill vidare verka för att politiskpropaganda på arbetsplatserna inte skall kunnaförbjudas, överväga frågan om höjda skadeståndför arbetsgivarna, förutsättningarna för det fackligaoch politiska arbetet på arbetsplatserna skallskyndsamt förbättras, man efterlyser bättreinternationellt koncernfackligt arbete etc.Jag påpekade i mitt anförande att det som tycksvara huvudsyftet med socialdemokraternasarbetsrättsliga lagstiftning är den korporativautveckling som vi moderater kritiserar. Man måstese att organisationer framför sin syn och framhållersina särintressen. Vi skall representeramedborgarnas och nationens intressen och smältasamman alla dessa till en fungerande helhet. Dettahar tydligen socialdemokraterna väldigt svårt attförstå!Anledningen till att vi behöver en översyn av denarbetsrättsliga lagstiftningen är ju att lagarna imånga avseenden fungerar dåligt, vilket jag harredovisat. Den tekniska och organisatoriskautvecklingen har gått mycket snabbt. Vi har nyatyper av företag, nya typer av yrken ocharbetsförhållanden som man måste ta hänsyn till.Människors kunskapsnivå är nu sådan att man inteaccepterar överhöghet vare sig från facket,arbetsgivaren eller politiker, för den delen. Jagundrar om inte mycket av den attityd som StenÖstlund visar här medverkar till den flykt från defackliga organisationerna som vi nu ser.Jag frågar återigen: Varför, , tillsättsinte en parlamentarisk utredning så att vi kan fådessa frågor belysta ur alla aspekter?Anf. 68 () replik:Fru talman! Jag inleder med att säga att detförmodligen inte framkommer inte så mycket nytt idebatten. Det är bara en lätt överdrift.När man ytterligare läser igenom vadsocialdemokraterna har skrivit i betänkandet nr 6,finner man att de ändå visar en attitydförändring.Läs noga s. 12--13 och se slående likheter medreservation 1!Det var därför jag ställde min fråga till StenÖstlund om det inte hade varit rimligt attutskottet -- med denna förkrossande majoritet föratt det föreligger behov av översyn -- kanske rent avskulle kunna komma fram till att parlamentet ocksåborde ha inflytande i denna fråga.Det finns naturligtvis en gradskillnad här mellan åena sidan oppositionen och å andra sidan ettregeringsparti som har foten inne i kanslihuset.Men vi vet ju hur det kan skifta, det här med attsitta i regering eller i opposition. Det kan kanskeockså bli till glädje för att det kan skeunder parlamentariska former.Jag noterar den attityd med vilkensocialdemokraterna besvarar frågan omöversynskravet. Man konstaterar attsocialdemokraterna hyser stor sympati för demotioner som och övriga borgerligaopponenter har väckt. Jag tycker möjligen att detär litet hårt mot att det här väl fåruppfattas som en deklaration om attsocialdemokraterna ser saken från andrautgångspunkter. I övrigt nämns inte vänsterpartiet.Jag noterar det som ett värdefullt tillskott, men jagtror snarare att det finns ett slags komplex hos degoda socialisterna inom socialdemokratin att sättasig ner och diskutera i ett brett forum av detta slagdär vi behöver bli överens för att få stabila regler påarbetsmarknaden.Sedan säger att de byråkratiskahindren är betydligt överdrivna. Men visst finns de!Framför allt är det på brist på smidig samordning --någonting som arbetsmiljökommissionen harkonstaterat.En annan iakttagelse gjorde jag när för sig och sina partikamrater om den kritikjag framförde mot regeringen för dess attacker pålegitima stridsåtgärder -- enkannerligenstrejkrätten, vilken man ville ta bort undervårvintern. Den kritiken bemötte inte StenÖstlund. Jag tolkar det som att medledsnad har konstaterat detta regeringens angrepppå legitima rättigheter på arbetsmarknaden.Förklaringen till att reaktionen blev så häftig trorjag var att en legal strejkrätt har inte arbetstagarnafått. Det har man genom decennierna tagit sig rätttill, och därför slår man hårt vakt om denrättigheten.Anf. 69 () replik:Fru talman! säger att, vilket han harrätt i, vi inte vet vad Nicklassonska utredningeninnehåller. Jag vet åtminstone inte vad deninnehåller.Det som har läckt ut borde i alla fall kommentera. Det är som jag sade -- manskall höja strejkböter, man skall kunna straffafackliga förtroendemän som inte helt tar avståndfrån olagliga strejker. Det är helt unikt, inte bara iSverige utan i all europeisk lagstiftning, om dettagenomförs.Sedan talar om experter. Jag kan hållamed om att det kan vara svårt att ta ställning tillolika experters utlåtanden. talas det t.ex. om för att man skall få ordning på ekonomin skallhöja arbetslösheten. Ju högre arbetslöshet, destomer blomstrar enligt vissa ekonomer.Är det verkligen så att det arbetas alldeles förmycket här i landet? I så fall tycker jag att det vorebättra om man sänkte arbetstiden i stället för attsparka ut arbetare i arbetslöshet!Krisen är tydligen allra värst på arbetsmarknaden.Här har den fria prissättningen härskat, och företagsom har gått bra har betalat ut högre löner för att fåarbetskraft. Den osynliga handen verkade ochstyrde resurser dit där de gjorde mest nytta. Dettycks alla partier vara emot i dag.Nu visar det sig att just på arbetsmarknaden passarinte marknadsekonomin som man har talat såvackert om. Därför skulle ni göra en slags omvändperestrojka: Superlönesättaren får blivår anti-Jeltsin och ersätta förhandlingar medcentrala kommandon.Fråga är om inte regeringen skulle ta sig en extratitt på femårsplaner också. I andra länder som harprövat det finns massor med krismedvetande.Fråga är om inte , som den gamlafackliga arbetare han i grund och botten är, skalldeklarera att han tar avstånd från de tankegångarsom har sipprat ut från den Nicklassonskautredningen.Anf. 70 () replik:Fru talman! Jag yrkade i mitt första inlägg bifall tillvåra reservationer i dessa fyra betänkanden. Detblir kanske lite för arbetsamt för kammaren, ochdärför vill jag ändra detta och säga att stårbakom de reservationer där vi finns med.