prot · GE0916 · 1990-10-26 00:00:00 — Det visar sig t. o. m. att en delkommuner inte får de flyktingar som de har träffatavtal med invandrarverket om. Man har alltså enuppbyggd organisation med bostäder, tolkar, lärareosv. som inte kan utnyttjas. är detinvandrarverket som inte klarar av de storaflyktingströmmar som kommer. Det ligger väl kvarsedan förra året med det ökade asylsökandetspeciellt från . Man kan alltså inte få utflyktingarna i kommunerna i den takt som man harkommit överens om.Vi har motionerat om flera fasta förläggningar avden orsak som tog upp,nämligen att få en bättre arbetsmiljö för dem somarbetar inom förläggningarna och för att få enbättre situation även för flyktingarna. Det är ju oftamycket besvärliga situationer som uppstår, och detbehövs kunskap om just den situation somflyktingarna har och om deras hemländer. Privataflyktingförläggningar har visat sig bli oerhört dyra.Det kan få oss att hämta andan så att vi inte tillåteratt daghem och sjukvård privatiseras avvinstintressen. På de privataflyktingförläggningarna kan en sängplats kosta upptill . Jag kan inte tänka mig att det inte skullekunna bli billigare om kommunera eller länen hadehand om flyktingförläggningarna. Det skulle räckaatt jag hade två flyktingar boende hemma hos migför att jag skulle ha en lön motsvarande den jag hari dag -- bara för att upplåta två bäddar. Det visar juhur dyrt det är.Arbete man väntar på asyl är ocksåett sätt att få ned kostnaderna och ge flyktingarnasjälvtillit. Vi talar om att när svenskar får väntalängre än efter en arbetsskada eller enlångtidssjukskrivning minskar motivationen ochmöjligheten att få in dem i arbete igen. Detta måstenaturligtvis även gälla flyktingar, och kanske ännumer dem, eftersom de har långa tider av svårigheterbakom sig.Vi klagar över att flyktingarna är beroende avsocialbidrag. Då måste man tänka sig att ge dem ensysselsättning, inte fritidssysselsättning utan ettarbete, . Hur det organiseras, somberedskapsarbete eller på annat sätt är egentligenganska egalt. Om man inte kan ta in dem på denreguljära arbetsemarknaden, får man göra någonannan konstruktion.Det finns inga tecken på att väntetiderna minskar.Under de år jag har följt svensk flyktingpolitik --och det är inte enbart under mina två riksdagsår --har detta problem funnits och varit större ellermindre. Låt oss försöka komma till rätta medproblemet på ett vettigt sätt.Det talas mycket om de högaadminstrationskostnaderna. Man skall inte alltidklaga på administrationen. Om vi satsar någramiljoner på att öka antalet handläggare, spar vimiljarder på att väntetiderna förkortas.Jag har liknatflyktingförläggningarna vid en form av slavskepp.Asylsökande får vänta ända upp till . 55procent av dem sänds sedan tillbaka. Under tidenhar människor tjänat grova pengar på denhanteringen. Jag kan inte finna att någonting ärviktigare än att få ned dessa väntetider. Det skallinte ske på bekostnad av rättssäkerheten. Jag vetatt det beror på rättssäkerhetskraven attväntetiderna i en del fall blir långa, och då har jagingenting att invända. Men vi bör satsa störrepersonella resurser på detta arbete.Anf. 24 Statsrådet ():Herr talman! Jag har understrukitatt de som arbetar på invandrarverket -- både desom handlägger asylärenden och de som arbetarmed att skaffa fram förläggningsplatser -- har haften utomordentligt pressad arbetssituation. Lägethar varit mycket ansträngt. Det är lätt att säga, somRagnhild Pohanka gör, att eftersom vi inte vet hurmånga som kommer, måste vi vara flexibla. Meninget flexibelt system i världen klarar denfördubbling av inströmningen som vi fickförra hösten. folk gick på knäna,framför allt de som skulle skaffa framförläggningsplatser till 1 500 människor i veckan.Inför omorganisationen den 1 juli förra åretförstärkte och upprustade vi kraftigtinvandrarverkets organisation, även personellt.Det finns anledning att påpeka att detta skedde i entid då praktiskt taget alla andra statliga verk ficksuga på ramarna.Så fick vi fördubblingen av inströmningen. Det blevdå mycket arbetsamt i första hand för dem somhade att klara förläggningen. Därefter kom denstora påfrestningen på polisens utredningsarbete.Polisen fick en förstärkning och organiserade sittarbete så, att man klarade av sina balanser.I maj inkom invandrarverket till regeringen med enframställning om förstärkning. Enligt denarbetsfördelning vi har mellan verk ochdepartement ankommer det på verken att hosregeringen hemställa om förstärkningar. I svaretframhåller jag att invandrarverkets chef redan föresommaren fick ett underhandsbesked om att verketi viss utsträckning kunde utöka den extra styrkasom vi hade medgivit för /90. Vilämnade också besked om att verket kunde påbörjaen nyrekrytering. Regeringen framhöll emellertidatt verkets framställning var av den storleken attriksdagen måste ta ställning till den. Det är vad vinu tänker låta göra.Under förutsättning att vi för framtiden kan sättaupp ett mål för verksamheten kan vi också låtainvandrarverket friare bestämma om resursernaskall användas i första hand till utredningar avasylärenden eller till förläggningsverksamheten.Detta kommer jag att ta upp ibudgetpropositionen. Som invandrarverketframhållit minskar kostnaderna förförläggningsverksamheten om man kan minskahandläggningstiderna.Jag vet inte på vad bygger sittpåstående att handläggningstiderna inte minskar.Visst har vi fortfarande ett antal ärenden där dethade varit önskvärt med en betydligt kortarehandläggningstid.Jag ser emellertid av de överklagningsärenden somkommer till regeringen att handläggningstidernahar minskat sedan början av . Vi börjarnu alltså pressa ned väntetiderna. Det finnsfortfarande mycket kvar att göra i det avseendet.Jag är mycket optimistisk, och -- jag lägger in denbrasklappen -- om vi inte återigen får en dramatiskökning av inströmningen av asylsökande, kommervi en bit in att kunna konstatera attväntetiderna har blivit något så när acceptabla.Anf. 25 ():Herr talman! Invandrarministern frågade på vadRagnhild Pohanka stöder sitt påstående attväntetiderna inte minskar. Även jag tog upp fråganom handläggningstiderna. Jag har hämtat minauppgifter ur invandrarverkets anslagsframställningför /92. beräknardär att handläggningstiderna kommer att öka från9 . Jag skriver också iinterpellationen att jag hämtat mina uppgifter urverkets anslagsframställning.I en debattartikel i den 19 oktoberi år skriver handläggare avflyktingfrågor :''Den paradoxala situationen -- i ljuset av de senasteårens debatt -- har uppstått att kommunerna i årinte kan få hela det antal flyktingar man avtalat om!Det fåtal med klara tillstånd på förläggningarnakommer enligt förmodligen att bli ännu färrede närmaste veckorna, eftersom nu inte harresurser att besluta i tillståndsärendena i sammatakt som kommunerna tar emot flyktingar.I ett brev till kommunerna har chefen för region informerat att 'intekommer att kunna utnyttja alla avtalade platserunder '. Enligt SIV:s centrala administration iNorrköping är förhållandet likartat i landets övrigatre regioner.Av de 22 808 avtalade kommunplatserna (som ären effekt av SIV:s bedömning ) räknarSIV nu med att minst 6 800 platser inte kommer attkunna utnyttjas . ''Detta beror på att man alltså inte klararhandläggningen av tillståndsärendena. Det är ocksådärför jag framställt denna interpellation, som jagskrev i september.Som jag sade i början av denna debatt är detglädjande att invandrarverket kommer att fåytterligare resurser. Men visst är det ett problemnär både invandrarverket, huvudskyddsombudenoch ansvarige förinvandrar- och flyktingfrågor tar upp saken på dettasätt. Jag tror att vi drar åt samma håll, men jag haralltså ställt denna interpellation därför att jag anseratt vi här har ett stort problem, något som dennadebattartikel av ansvarigeTommy understryker.Anf. 26 ():Herr talman! Jag underströk just att det behövsflera fasta förläggningar -- något som vi faktiskt harmotionerat om -- och sade inte på något sättöverlägset att flexibilitet skulle vara en enkel sak.Situationen är bara sådan att flexibiliteten måstefinnas. Man måste sätta sig ner och diskutera hurman skall reda ut detta, för det är ingenting somman kan planera. Man kan planera ungefär hurmånga barn som skall börja skolan -- och det tillkommer kanske flyktingbarn därockså. Men det här är som sagt omöjligt att helt ochhållet planera.De beslut som har fattats efter utlänningslagensinförande, t.ex. 14 december-beslutet ,har ju gjort att inte så många kommer in. Att visumkrävs från många länder där det förut var visumfrittgör också att det troligen inte blir så många somkommer till våra gränser som . Man haralltså här satt upp en hel del spärrar. Vad jag harför åsikt om det är en sak, men det borde göra attbehovet av flexibilitet minskar. Det är alltså lättareatt beräkna hur många som kommer in.De här visumansökningarna gör ju dessutom attmänniskor som behöver skydd inte har möjlighetatt söka detta skydd. Det är en annan historia.Anf. 27 Statsrådet ():Fru talman! Med all respekt för RagnhildPohankas goda vilja måste jag säga att man inteförst kan tala om ökad flexibilitet och sedan säga attvi skall ha fler fasta förläggningar. Fastaförläggningar ger ju knappast någon form avflexibilitet.Låt mig också anknyta till det i den här andradebatten som tar upp kringutplaceringen i kommunerna. Det är kanske delvissamma fråga. har vi ändå här fått ett antalplatser, och då är man upprörd över att detta systeminte är så flexibelt att de platserna genast fylls. Jagbehöver bara gå tillbaka till för atterinra mig rakt motsatt situation. Vi bönade ochbad kommunerna att de skulle åta sig litet merdärför att det behövdes fler platser, men de kundeinte öka sina ansträngningar det året.I den bästa av världar skulle det naturligtvis gåjämnt upp när det gäller de här platserna vartendaår. Men vi lever inte i den bästa av världar, ochframför allt är det inte den bästa av världar somproducerar flyktingströmmen ellerasylsökandeströmmen till Sverige.Jag tycker dessutom, om jag får göra denvärderingen, att det är litet märkligt attKommunförbundet säger detta, för vad vi hördeförra hösten var: ''Ni bara säger att vi skallanstränga oss och anstränga oss ytterligare. Får vialdrig något andrum.?'' finns uppenbarligen detandrummet ett tag. -- om jag minnsnamnet rätt -- säger ju själv i sin debattartikel attdet visserligen är skönt att få andrum, men sebara -- nu är det 6 000 platser som vi inte kan fylla.Att det blir 6 000 platser över kan ju också delvisbero på att inte heller kommunerna uppenbarligenhar haft någonting emot att den större delen avmottagandet skulle förläggas till slutet av det häråret. erbjöd kommunerna bara 1 000platser per månad.Hela den här problematiken hänger ju sammanmed den puckel av människor som så att säga gårgenom utredningssystemet från den storainströmningen . Jag har goda förhoppningarom att vi ändå skall klara av detta med degemensamma ansträngningar som polisen,invandrarverket och gör. Och närvi också kommer till nästa fas,nämligen utplaceringen i kommunerna, kan kanskekommunerna vara så tillmötesgående att de säger:Okej, vi kan spara de här platserna åtinvandrarverket en bit in . Jag tror säkertatt det inte finns större motsättningar än att vi skallkunna lösa dem i samförstånd.Anf. 28 ():Fru talman! Jag har en något annan åsikt än när det gäller kommunplatserna.Jag ser det som positivt att kommunerna har enframförhållning och kan ta emot vid behov. Det harjag alltså inte upplevt som något stort problem.Jag ser ingen motsättning mellan flexibilitet ochfasta förläggningar. Man måste ju ha en grund avfasta förläggningar, och den grunden haruppenbarligen varit för liten. Därutöver måste manockså ha flexibla lösningar. Det var ungefär så jagmenade; kanske uttrycktes det otydligt. Det finnsalltså ingen motsättning mellan flexibilitet och attha en fast grund att stå på. Man kan med fastaförläggningar ta emot den lägsta tänkbaraflyktingström som kan komma, och när det gällerdem som kommer utöver det förväntade antalet fårman arbeta flexibelt.Både för flyktingarna och för dem som arbetar därär det ju en helt annan stabilitet när det finns ett fastarbete på en flyktingförläggning. Man får kanskeockså människor som är mer lämpade för uppgiftenoch som utbildar sig vidare och anstränger sig mer,när de vet att detta är ett arbete som de kanfortsätta med.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 1990/91:17 och fråga1990/91:9 om invandring och visumAnf. 29 Statsrådet ():Fru talman! har frågat mig omregeringen är beredd att ompröva, som GullanLindblad formulerar frågan, generelltmycket negativa inställning till invandring, samt omregeringen är beredd att företa åtgärder för att seöver reglerna för beviljande av visum.Jan-Erik har frågat mig vilka åtgärdersom regeringen avser att vidta för att underlättabesök i av utländska medborgare sominbjudits hit av enskilda personer eller av svenskaorganisationer och kyrkor.Jag besvarar interpellationen och frågan i ettsammanhang.I sin interpellation hänvisar till entysk familj som fått förvärvstillstånd till enfastighet. , som -- enligtinterpellationen -- bedömt att familjeinkomsten ärför låg, har inte beviljat familjen permanentuppehållstillstånd. finner detegendomligt att en myndighet ger förvärvstillståndmedan en annan myndighet säger nej till begäranatt bosätta sig permanent i landet.Jag är inte insatt i det enskilda fall som GullanLindblad hänvisar till, men de regler som gäller ärföljande.För utländska medborgare krävs tillstånd tillförvärv av fast egendom i enligt lagen omutländska förvärv av fast egendom m.m.Länsstyrelsen är prövningsmyndighet. Om enansökning avser en fastighet taxerad somjordbruksfastighet, skall vid prövningklarlägga att förvärvet står i överensstämmelse medreglerna i jordförvärvslagen. Det sker genom attlänsstyrelsen hör lantbruksnämnden.Bakgrunden till att det krävs tillstånd för förvärv avjordbruksfastigheter är att det allmänna vill ha ettinflytande över vilka som förvärvar sådanafastigheter i syfte att främja ett ändamålsenligt ochaktivt brukande av jordbruks- och skogsmarken.Sedan ungefär har reglerna ändratsså att det allmänna inte längre ställer sig avvisandetill att mindre jordbruk förvärvas i syfte att drivajordbruk i begränsad skala på deltid eller vid sidanav annan sysselsättning. Detta innebär att det ärlättare att förvärva fast egendom som ärtaxerad som jordbruksfastighet. Och det krävs inteheller att fastigheten skall kunna försörja sinbrukare.Ett stort antal tillstånd till förvärv av fast egendommeddelas utländska medborgare. Enbetydande andel avser utländska medborgarebosatta utomlands vilka skaffar fast egenom förfritidsbruk i . Sådana tillstånd innebär ingenrätt att bosätta sig i Sverige.För en utlänning som förvärvar ett deltidsjordbrukgäller samma regler i fråga om rätt tilluppehållstillstånd som tillämpas för den utländskemedborgare som vill bli egen företagare i Sverige.Frågan om uppehållstillstånd prövas avinvandrarverket, och fastställdesför verket interna riktlinjer för beviljande avuppehållstillstånd för utländska medborgare somvill bli egna företagare i Sverige.Utöver att sökanden måste styrka tillgången till detkapital som erfordras för köpet av ett företag,måste han också kunna styrka sin försörjninggenom egna medel under framåt.Om försörjningen kan anses tryggad ochföretagsplanerna förefaller realistiska gesupphållstillstånd första gången för av sexmånader. Om verksamheten krävernäringstillstånd skall sökanden underrättas omkravet och i så fall uppmanas att söka sådanttillstånd hos i det län därverksamheten huvudsakligen skall bedrivas.Vid en förlängningsansökan kontrolleras dels attsökanden kunnat försörja sig, dels om sökandenfått eller sökt näringstillstånd om sådant krävs.Både och harställt frågor om praxis för besöksviseringar och villatt vi i skall underlätta för utländskamedborgare att få besöka Sverige.Frågan om visering prövas av invandrarverket.Verket har också bemyndigat ett antalutlandsmyndigheter att bevilja visering.För att visering skall beviljas krävs i praxis attutlänningen har medel till sin försörjning och atthan inte kan antas komma att begå brott eller brytamot utlänningslagens bestämmelser. Viseringmedges inte om en utlänning, redan närvisumansökan görs, kan antas ha för avsikt attbosätta sig här.Det förekommer tyvärr situationer där turist- ochbesöksviseringar missbrukas, t.ex. då man under enkortare vistelsetid här ägnar sig åt olaga sprit- ochvaruförsäljning, ett problem som blivit mycketuppmärksammat bl.a. i södra problem får naturligtvis inte medföra attbona fide besökande vägras inresa i Sverige.Viseringsärendena hos utlandsmyndigheterna harökat kraftigt i antal . De varår 1987 drygt 145 000 och 1988 omkring 180 000.Under år 1989 uppgick de till närmare 236 000.Utlandsmyndigheterna meddelade under år 1989cirka 200 000 positiva beslut. Endast omkring35 000 viseringsärenden ansågs kunna leda tillavslag och överlämnades till invandrarverketsprövning. Verket biföll drygt hälften. Det är motdenna bakgrund svårt att hävda att ärrestriktivt.Jag är medveten om de problem som ärförknippade med viseringsfrågor, inte minst debekymmer som ibland förorsakas enskilda bl.a. pågrund av långa handläggningstider.Det bör dock observeras att visum i normalfalletbeviljas direkt av utlandsmyndigheten inom ett pardagar efter det att ansökan gjorts, ofta samma dag.Men i ett alltför stort antal fall har tiderna varit förlånga. Förändringar är därför påkallade.Inom pågår ettarbete för att ytterligare förenkla systemet för hurman ger viseringar.Anf. 30 ():Fru talman! Som politiker försöker jag ibland attvara gäst hos verkligheten. Att verkligen vara utepå ort och ställe och träffa människor ger oss somsysslar med de flykting- och invandrarpolitiskafrågorna en god insikt i hur vårutlänningslagstiftning fungerar eller inte fungerar.Det är delvis med dessa erfarenheter som grundsom jag har ställt mina två interpellationer.När det gäller s.k. arbetskraftsinvandring anser jagatt vår politik är ganska restriktiv, för att intesäga negativ. Det hör till undantagen attutlänningar får uppehålls- och arbetstillstånd i vårtland. Det gäller några prominenta forskare, någraframstående tekniker och kanske enstakakulturpersonligheter.Genom mitt deltagande i ärjag medveten om att regeringen i viss mån ärberedd till ett omtänkande i den här frågan. Dettaframgår av departementets skiss om ensammanhållen flykting- och immigrationspolitik,som jag här håller i min hand. Rapporten andasenligt min mening nya tankegångar och en ökadöppenhet, vilket jag tycker är bra.Moderaterna anser att bör ompröva sinstora restriktivitet när det gäller justarbetskraftsinvandringen. Så sent som häromdagensade vi i en reservation att bör visa en störreöppenhet än i fråga om att beviljaarbetstillstånd för utländsk arbetskraft. Vi säger attdenna mer generösa inställning bör tillämpas isådana sammanhang då den har betydelse för attavhjälpa dagens brist på arbetskraft, särskiltutbildad sådan, men den bör också kunna tillämpasnär brist på arbetskraft inte uttryckligen kanpåvisas.Jag vet att regeringen också har gjortansträngningar för att förbättra möjligheterna närdet gäller säsongsarbete, feriearbete och liknande.Detta är steg i rätt riktning.När man är ute och diskuterar dessa frågor har folkfaktiskt svårt att förstå att vi åtminstone till syneshar en mycket generös flyktingpolitik närarbetskraftsinvandringspolitiken i varje falluppfattas som mycket rigorös och negativ.Vad jag är kritisk mot i fråga om det konkreta falljag har tagit upp, är att invandrarverket i sittsenaste beslut inte har angett något som helst skältill varför ansökan har avslagits. Det skäl somangavs var daterat 1989, och på den nya ansökan ärdet bara förkryssat att uppehållstillstånd icke harbeviljats.Jag begär naturligtvis inte attarbetsmarknadsministern här skall gå in i ett enskiltfall. Men för mig som boende i ett glesbygdslän ärdet mycket svårförståeligt att en ung familj med engod ekonomi som vill bosätta sig i en typiskglesbygd, där de skulle ge liv åt en bygd som bestårav personer på , nu tvingas resafram och tillbaka mellan och somen jojo.Det här är som jag ser det en ovänlig politik. Det ärett byråkratiskt och stelbent system, och jag undrarnaturligtvis vilken expertis invandrarverket har pådetta område, eftersom man så kategorisktbedömer att en familj inte har möjlighet att försörjasig. Jag skulle gärna vilja veta det. Jag tänker i dettaärende fortsätta att ta kontakter medinvandrarverket, eftersom jag har den inställningenatt familjen absolut borde få stanna.Vad jag vill med min interpellation är att görainvandrarministern uppmärksam på att ärendeninte får behandlas alltför schablonmässigt, utan måste ta hänsyn till speciella omständigheter idet enskilda fallet.Vi är i fråga om besöksviseringar två interpellanter,och det visar väl att folk uppfattar det så attinställningen är restriktiv när det gällerbesöksviseringar.Jag har naturligtvis förståelse för alla de problemsom har radats upp och som föreligger i fråga omdessa ärenden. Men i det fall jag har tagit upphandlar det om en ren besöksvisering. Det rör sigom en familj i som har fått goda vänner iRumänien och som får blankt nej på sinansökan. I detta fall rör det sig verkligen inte omvare sig missbruk, terrorism eller liknande. Jagtycker att det finns alltför mycket misstro ibehandlingen av de här ärendena. Vi måste ocksåkunna lita på människor.Nu har jag i alla fall fått ett svar som visar att detpågår en viss översyn av själva förfarandet när detgäller visumansökningar. Kan vi också hoppas påatt invandrarverket visar en vilja att underlättabesök av enskilda och organisationer t.ex. frånÖsteuropa? Det skulle ha stor betydelse, inte minstför människor därifrån, som ett led i vår strävan tillökade kontakter med människor som länge har levtisolerade i ofrihet.Anf. 31 ():Fru talman! Jag tackar invandrarministern försvaret på min fråga. Låt mig nämna tre konkretafall.En svensk medborgare är gift meden indiska. Hennes syster är giftmed en amerikansk medborgare. Till ett bröllop iden svenska familjen inbjuds det amerikanskaparet. Kvinnan får nej med hänvisning till risken föravhopp.Det andra fallet handlar om en gammal kinesiskkvinna som är som ett resultat av mission i före 1949.Kvinnan inbjuds till i . Hon får nej medhänvisning till risken för avhopp. Efter kontakterpå högre ort får kvinnan tillstånd attresa in och kommer i lagom tid för att vara med omavslutningen av generalkonferensen.Det tredje fallet rör en tjeckisk reformert präst sominbjuds att tala vid och får avslag på sin ansökan.Efter diverse påtryckningar ändras beslutet, ochhan kommer kraftigt försenad tillgeneralkonferensen.Statsrådet säger i sitt svar att praxis inte är särskiltrestriktiv och att knappa avbesöksvisumsansökningarna avslås. Menproblemet är att avslagen alltför ofta är fullständigtobegripliga. Om jag tar de skäl som statsrådet anförkan jag inte se att någon av utlänningarna i dessafall skulle sakna medel för sin försörjning, antaskomma att begå brott, bryta mot utlänningslagensbestämmelser, ha för avsikt att bosätta sig i Sverigeeller ägna sig åt olaga sprit- eller varuförsäljning.Alla människor som får reda på dessa fall frågar sig:Vad i all sin dar har hänt? Om man har de rättakontakterna kan man tala med någon högre chefsom rättar till det hela. Då uppstår frågan om dethos de enskilda handläggarna finns en känsla av skall vara allmänt restriktiv. I sådana fall somjag nämnt anser jag att handläggningen skall varasådan att man lyfter en stämpel och slår stämpelnpå ansökan och säger ja omedelbart.Regeringen kan kanske inte göra så mycket åtdetta -- och på den punkten tycker jag att statsrådetger ett ganska tillfredsställande svar -- annat änmarkera att det måste ske en snabb handläggningoch en generös bedömning av dessa fall. När detbakom ansökan finns en inbjudan från en fackligorganisation, en kyrka eller en ideell organisation iSverige menar jag att det inte behövs mångasekunder innan man sätter en ja-stämpel på dettabeslut.