prot · GE0928 · 1990-11-20 00:00:00 — Ensådan planläggning, helt oförenlig med denfastlagda svenska säkerhetspolitiken, föreliggerinte.Den aktuella flygningen ägde rum inom ramen fördet s.k. SVENOR-(SVErige, NORge)avtalet. Ettlikalydande bilateralt avtal har även tecknats medDanmark. Avtalet, som äger tillämpning endast ifredstid, har rent flygsäkerhetsmässiga grunder.Det möjliggör för piloter från endera landetsflygvapen att genomföra träning i nödlandning påen flygplats i det andra landet. Sådannödlandningsträning genomförs efter striktaprocedurer och under resp. luftfartsmyndighetskontroll. Avsikten är att ett flygplan som råkar inöd vid flygning i gränstrakterna skall kunna gå tillnärmaste flygbas och landa, även om denna ärbelägen på den andra partens territorium.Vederbörlig framställan på diplomatisk väg skallgöras för varje särskild övning. Regeringen prövarför varje tillfälle inlämnad framställning för sådanverksamhet. Så har skett även för den aktuellaflygningen.Det finns inget motsvarande avtal med Finlandeller Sovjetunionen.Anf. 77 ():Herr talman! Jag får tacka så mycket för svaret.Det var intressant från flera synpunkter.Försvarsministern säger att jag gör antagandet attKallax skall användas som reservbas för . Jaghar fått den uppfattningen, och den har jag fått avett tidningsreportage i NorrländskaSocialdemokraten av . Man har därintervjuat major på F 21. Hansäger:''--Piloter från norska flygflottiljens 331:a skvadroni har gjort övningsflygningar medjaktflygplanet F 16 här på F 21:s bas på måndagenoch tisdagen.-- -- ---- Det handlar om ett flygsäkerhetssamarbete somSverige, och har. I händelse att ettlands bas slås ut ska piloterna inte behöva sumpaflygplanen utan istället kunna använda ett annatlands bas. ''Det är någonting annat än att den här möjlighetenskall användas bara om flygplanen råkar i nöd. Jagkan förstå att det då är vettigt med ett sådant härsamarbete och att det kan vara förenligt med enneutralitetspolitik. Men är det på det sätt som denintervjuade majoren från F 21 har uppfattat, det ärdet anmärkningsvärt. Det visar då att vårneutralitetspolitik kanske har varit mer politiskliturgi än praktisk politik.Om det nu är som försvarsministern säger kan manockså fråga sig hur vi skall göra framöver.Neutralitetspolitiken är väl inte så aktuell längre.Det kanske rent av vore skäl att försöka få till ståndett sådant här avtal också med och Sovjetför att överbrygga spänningarna på ?Anf. 78 Försvarsminister ():Herr talman! Det var utmärkt att den här frågan med utgångspunkt i denartikel han citerade ur. Jag hoppas, , attdet svar som har redovisats från regeringen är detsom har tilltro till och icke denredovisning som görs i tidningsartikeln.Anf. 79 ():Herr talman! Naturligtvis har jag i första handtilltro till det jag får höra här frånförsvarsministern. Men jag ser då också att det härföreligger ett stort informationsproblem. Jag får välhöra efter med officerarna på flygflottiljen om deverkligen har uppfattat det rätt.Överläggningen var härmed avslutad.16 § Svar på fråga 1990/91:183 om härbärgenför socialt utslagnaAnf. 80 Statsrådet ():Herr talman! har frågatsocialministern vad hon avser att föreslå riksdagenför åtgärder för att tillgodose behovet av härbärgenför socialt utslagna. Arbetet inom regeringen är såfördelat att det är jag som skall svara på frågan.Gruppen bostadslösa består till stor del av personermed omfattande missbruk eller psykiska ochsociala problem. Härbärgen är en nödlösning iakuta situationer. Härutöver behövs -- i störreutsträcking än som finns nu -- särskilda, skyddadeboendeformer för längre tids boende. Det ärkommunerna som har ansvaret för att den härtypen av boende anordnas i den omfattning sombehövs.De bostadslösas situation är allvarlig, menenligt vad jag erfarit vid kontakt med företrädareför några av de större kommunerna finns tillgångtill platser vid härbärgen eller andra former av jour-eller korttidsboende för dem som begär sådanhjälp. Det är alltså inte i första hand fler härbärgensom behövs.Det är viktig att kommunerna kontinuerligt ägnarstor uppmärksamhet åt dessa gruppers behov avsåväl vårdinsatser som särskilda boendeformer.Anf. 81 ():Herr talman! Jag vill tacka för svaret. Jag tyckerkanske att statsrådet något tonar ned de bekymmersom det här utgör. Det är ändå så attförmögenhetsskillnaderna ökat ganska kraftigt iSverige . Antalet hem- ochbostadslösa har ökat ganska kraftigt. Enligt deforskningsrapporter som finns har det rört sigom upp emot 4 000--5 000 personer i , omnågonstans mellan 200 och 1 000 personer iGöteborg och om ca 200 personer i . Det ärklart att antalet varierar ganska mycket, och exaktasiffror är svåra att få.Jag tror att det finns en stor risk attbidragsberoendet också ökar ,framför allt till följd av skattereformen, i och medatt kostnaderna för boendet stiger ganska kraftigt.Vi ser också framför oss en kraftigt ökadarbetslöshet, som i värsta fall kan leda tillytterligare utslagning och risk för fler bostadslösa.Jag tycker att det är en skamfläck för att vihar haft så många uteliggare. Skall vi ifortsättningen hävda att är ett land där manhar bättre grundtrygghet än i andra länder får denutslagningen inte fortsätta.Det kan också vara så att våra goda system även letttill ett bidragsberoende som i vissa fall försvåratrehabilitering. Statsrådet pekar i sitt svar också påatt utsläppning av psykiskt sjuka har lett till att endel blir uteboende.Jag tycker att det är trist att vi fått en så stor ökningav antalet uteliggare. Vi kan inte acceptera att såmånga socialt utslagna får söka sig nattkvarter itrappuppgångar och kulvertar. Det är inte hellerförsta gången som den här frågan väckts här iriksdagen. Jag tycker inte att man riktigt på allvartagit itu med det här problemet. Jag tycker inteheller att statsrådets svar visar någon störrehandlingskraft, eftersom han negligerarsjälva frågan.Anf. 82 Statsrådet ():Herr talman! Vi är naturligtvis överens om att detär djupt otillfredsställande att det i ettvälfärdssamhälle som det svenska finns ett stortantal människor som är bostadslösa, hemlösa elleruteliggare. Jag använder dessa tre beteckningar ochtror att det bakom dem står delvis olika grupper avolika storlek. Men alla tre grupperna är ett uttryckför att vi har brister och svårigheter i vårt samhälle.När det gäller de egentliga uteliggarna, som saknarfotfäste i samhället och som är mycket svårfångade,tror jag att bakgrunden till deras problem är mersammansatt än vad vi i förstone vill tro. Det handlarbåde om ett hårdnande klimat i samhället, en nytidsanda, och om direkta problem, t.ex. att detillfälliga arbetsmöjligheter som dessa gruppertidigare hade har försvunnit på grund avförändringarna på arbetsmarknaden. Dessapersoner tog ofta tillfälliga skuff i hamnen ellerinom byggbranschen. Sådana jobb finns intealls i samma utsträckning som . Det har förtmed sig att uteliggarna i mycket störreutsträckning än tidigare är förtidspensionerade.Vidare kan vi se att det förekommer en intoleranspå bostadsmarknaden som gör att det blir flervräkningar av personer som är störande eller betersig annorlunda. Tyvärr följs sådana åtgärder intealltid upp med insatser för att ta hand om, skyddaoch stödja dessa grupper, så attutslagningsprocessen inte fortsätter.Vi har också brister i den uppsökandeverksamheten, t.ex. vid utslussningen frånpsykvården och även från kriminalvården. Ett akutproblem inom missbrukarvården är att antaletvårdplatser för de tunga missbrukarna är för litet.Anf. 83 ():Herr talman! Jag tror att den bild som statsrådethär ger är korrekt. Detta är ett mycket sammansattproblem. Det är t.ex. viktigt att uppföljningeninom psykvården sköts bättre än vad som i dagkanske är fallet.Vi tycks vara ganska överens om problemet. Jag villbara konstatera att problemet kan vara en effekt avden ekonomiska politik och den socialpolitik somsocialdemokraterna fört och även avavsaknaden av en effektiv fördelningspolitik. Dettakan vara ett skäl till den ökade utslagningen.Anf. 84 Statsrådet ():Herr talman! Jag har svårt att sätta den kommandeskattereformen i samband med fenomenet ett ökatantal uteliggare i det svenska samhället. Däremotär det också enligt min uppfattning så, attfördelningspolitiken har lett tillökade klyftor i samhället, något som vi naturligtvismåste göra någonting åt. Däremot tror jag att detdirekta sambandet mellan det problemet och detökade antalet uteliggare är ganska svagt. Bakomvarje uteliggare har det varit en lång process avmisslyckanden och svårigheter, som lett fram tillden här situationen. Vi borde också vid olikatillfällen i den processen ha kunnat ge ett bättrestöd än vi lyckats med.Det är alltså plats för en uppryckning, men i förstahand är det inom kommunerna sommåste stå för den uppryckningen.Anf. 85 ():Herr talman! Min koppling till skattereformen äratt boendekostnaden som en effekt av dennakommer att öka ganska kraftigt. Skattereformenger som bekant inga som helst fördelar till dem somhar de låga inkomsterna. kommerkommunerna att få det ekonomiskt ganska svårt.Kostnaderna för ökar. Jag läste påvägen hit , som hade en artikel om dengoda ekonomin för i Stockholm.Man hyr t.ex. sviter för de hemlösa. Använder manmedlen på det sättet, ramlar kommunernas pengarför sociala ändamål i väg ganska fort. Jag ser alltsårisken för en svår situation för uteliggarna ocksåframöver.Överläggningen var härmed avslutad.17 § Svar på fråga 1990/91:190 omkvinnojourernaAnf. 86 Statsrådet ():Herr talman! har frågat vilkaåtgärder justitieministern avser vidta från statenssida för att förmå våra kommuner att säkerställakvinnojourernas verksamhet. Frågan haröverlämnats till mig för besvarande.I likhet med vad har uttalat anserjag att kvinnojourerna utgör ett värdefulltkomplement till kommunernas och landstingensverksamhet. Staten kan inte ålägga kommunernaatt ge ekonomiskt stöd till kvinnojourerna. Statenlämnar emellertid stöd till kvinnojourernasverksamhet, dels genom projektmedel somutbetalas av , dels genomorganisations- och projektmedel somcivildepartementet disponerar.Regeringen har på olika sätt verkat för att ökamedvetenheten och kunskapen kring frågor somrör kvinnomisshandel. Det har bl.a. skett genomstatsbidrag till fortbildningsinsatser och genom attdet anslag för utvecklings- och försöksverksamhetsom disponerar har kunnatanvändas för att stödja kvinnojourerna.Socialstyrelsen har i sin anslagsframställning förnästa budgetår föreslagit att ett särskiltorganisationsbidrag skall utgå tillriksorganisationer som arbetar med kvinnor somutsatts för våld. Den frågan bereds för närvarandei budgetarbetet.Anf. 87 ():Herr talman! Jag börjar med att tacka BengtLindqvist för svaret.Naturligtvis är jag medveten om att regeringen intedirekt kan bidra med pengar till kvinnojourerna.Det finns emellertid mycket annat som regeringenkan bidra med genom att visa sitt intresse för dessafrågor. Jag vill inte frånkänna regeringen ett sådantintresse. Vad jag skulle vilja är emellertid att manintensifierar denna verksamhet.Jag läste en artikel i -- det var nr37 av , om nu vilja läsa den artikeln. Av artikeln framgårhur olyckligt det är ställt i våra kommuner. 170kommuner i har inte någonkvinnojour, trots att situationen för kvinnorna i dethär avseendet tycks vara ungefär densamma överhela landet.Det visar sig också att kommunalpolitiker, manligasådana, är mycket ointresserade och ibland sägernär man tar upp den här frågan: Det där är välingenting, det vet jag ingenting om och det fårkvinnorna sköta själva. När man hör sådant blirman ju näst intill chockerad.Det finns också landsting som stöder mansjourermed mycket pengar, medan kvinnojourerna inte fårett öre.Det här är naturligtvis inte bra. Vad jag hoppas äratt t.ex. bemöter den här artikeln iKommunaktuellt och talar om hur viktig dennafråga är och att han försöker förmåkommunalpolitiker, som inte begripit hurvärdefulla kvinnojourerna är, att bevilja bidrag tillverksamheten.Kanske den här debatten oss emellan kan leda tillän bättre tingen ordning. Det är naturligtvis riktigtsom säger att regeringen inte kanålägga kommunerna att göra någonting. Han sägerockså att kvinnojourerna är ett värdefulltkomplement till kommunernas och landstingensverksamhet. Jag skulle vilja säga att det inte baraär ett värdefullt utan ett nödvändigt komplement idagens läge.Jag skulle vilja ställa följande kompletterandefråga: Vad tror kan göras för attförmå sovande kommunalgubbar av båda könen attvakna?Anf. 88 Statsrådet ():Herr talman! Jag hoppas att det härmeningsutbytet kan hjälpa till att väcka deeventuellt sovande.Vi har samma uppfattning om värdet avkvinnojourernas verksamhet. Denna har visat sigvara ett viktigt komplement, säg gärna nödvändigtkomplement, för att tidigt ge kvinnor som råkar illaut det stöd som de inte minst akut behöver.Vi gör nu två saker på detta området inomregeringskansliet. Den ena är att vi har eninterdepartemental arbetsgrupp, som tillkommit påen riksdagsbeställning, för att analyseraförekomsten av våld mot kvinnor. Det arbetet är igång. Det andra är att har kartlagtkvinnojourernas verksamhet och just pekat på hurojämn verksamheten är och hur ojämntkommunerna backar upp den. Detta material finnsatt tillgå, och det kommer kommunerna säkerligenatt studera.För övrigt bearbetar vi, som jag sade, frågan omorganisationsbidrag, dvs. ett ekonomiskt stöd frånstatens sida till riksorganisationer som arbetar meddessa frågor.Anf. 89 ():Herr talman! säger ''eventuelltsovande''. Jag önskar att jag kunde instämma idetta ''eventuellt''. Det finns tyvärr de somfortfarande sover, och de måste väckas.Vi debatterar här ett av de mest tragiska mänskligarelationsproblem som man kan tänka sig. Det gällerinte bara kvinnorna utan även deras barn. Ytterstgäller det även männen. I varjemisshandelssituation är det många människor somdrabbas. Den människosyn som ligger bakom dettavåld drabbar i sin yttersta förlängning helasamhället. Därför är det desto viktigare att vi härreagerar och försöker hjälpa kvinnojourerna att tasitt ansvar.Överläggningen var härmed avslutad.18 § Svar på fråga 1990/91:167 om SamhallAnf. 90 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! har frågat mig hurjag ser på kritiken mot , som förts frambl.a. i en debattbok och vilka åtgärder regeringenämnar vidta för att utveckla och förnyaverksamheten.Enligt är det förhållandet attbara 4--av anställda går över till denreguljära arbetsmarknaden ett tecken på attSamhall inte kan motverka förtidspensionering ochutslagning på ett effektivt sätt.Jämfört med 1980-talets början, då bara gicköver till den reguljära arbetsmarknaden är det enframgång att ha nått övergångar. Det innebäratt ca 1 500 personer går till annat arbete under ettår. Men jag hoppas naturligtvis att skall kunna bibehålla en högnivå på övergångarna och helst öka dem.Samtidigt måste man ha i minnet att skallge arbete åt människor, som ofta har svårafunktionsnedsättningar. Innan de anställs hosSamhall har de oftast varit sökande hosarbetsförmedlingen och förgävessökt mängder av arbeten. Om de inte fått arbetehos skulle alternativet varaförtidspensionering och utestängning frånarbetslivet. Om anställer personer medsvåra handikapp innebär det attmöjligheterna att öka övergångarna försvåras.Eva Rådahls bok har föranlett de fackligaorganisationerna hos att protestera imycket hårda ordalag mot vad hon för fram. LOsoch PTKs företrädare säger också att Samhallunder sina har utvecklats till en braarbetsplats, som givetvis kan göras bättre.Jag har samma uppfattning. Regeringen kommerdenna vecka att besluta om direktiv för en översynav . Arbetet med direktiven började långtinnan Rådahls bok blev aktuell. kan detvara tid att se över verksamheten. Det innebäringet misstroende mot utan bara attregeringen vill se om en bra verksamhet kanutvecklas ytterligare och bli ännu bättre.Anf. 91 ():Herr talman! Tack för svaret! Jag måste säga att jagär ganska nöjd med svaret. Ministern meddelar attdet skall tillsättas en översyn när detgäller verksamhet. Det var just det jagefterlyste i min fråga om verksamheten vidSamhall.Jag kan från början säga att jag inte instämmer iEva Rådahls kritik i boken sitter med handikapputredning ochhar sysslat mycket med dessa frågor. Vi vet hurviktigt det är att de handikappade har arbete. Detvar därför jag ställde frågan.Jag ser som ett viktigt instrument för att gejobb åt handikappade. Men som ministern säger äringenting så bra att det inte kan göras bättre.Samhall har firat tioårsjubileum, och det kan dåfinnas anledning att stanna upp ett tag och se hur viskall gå vidare. Jag ser den nu inledda kampen motohälsan som en chans för attvidareutveckla sig. Försäkringskassorna köpertjänster av , och det gör ävenArbetslivsfonden. kan ställa upp medreferensplatser som studieobjekt och mönster förannan verksamhet på arbetslivets alla områden.Därför anser jag precis somarbetsmarknadsministern att man skall samarbeta.Generaldirektören i AMS har gått ut och sagt skall ta över hela ansvaret för de pengar somriksdagen ger till i merkostnadsersättningför att ge meningsfulla arbeten åt handikappade.Jag vill fråga ministern om hon delargeneraldirektörens uppfattning? Det gör inte jag.Så hade vi det när kommunerna ochlandstingen drev detta som en skyddadverksamhet. Det är naturligtvis en viss form avkritik att man inte tilltror att handha dessapengar.Anf. 92 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! Det gläder mig att denna beskrivning. Jag delar uppfattningen attSamhall har betytt väldigt mycket för dehandikappade . Men efter tio årär det, precis som sade, dags attse över hur de mål vi satte upp haruppfyllts och hur skall kunna fungera i denannorlunda arbetsmarknad som vi går in i . Jag är orolig inte minst över den svårasituation som många underleverantörer har,något som jag vet drabbar också på mångaområden.På konkreta fråga om AMSförslag att få ta över verksamheten på det sätt somMarianne beskrev kan jag svara som så, attjag är mycket skeptisk. Men jag vill pröva bådeAMS förslag och egna tankar om att fåbilda bolag, just med tanke på att vi måste göraklart för oss målen för i samband med attvi nu utvärderar de som har gått. Sedan får vibestämma i vilken form och på vilket sättverksamheten skall bedrivas. Jag kan alltså sträckamig så långt att jag säger att jag är mycket skeptisktill AMS förslag.Anf. 93 ():Herr talman! Får jag också uppehålla mig något vidde 4 à . Det är många runt om i landetsom står och klappar på dörren till 410arbetsplatser. Visst är detta en förbättring jämförtmed förhållandena , då det baravar . Jag tycker att detta är en mycket viktigfråga, som man bör titta på i samband med att manskriver direktiven för den planerade översynen.Samhalls arbetsplatser skall räcka till så många.Vem skall egentligen bestämma?Generaldirektören i har sagt att det ärfråga om att både vilja och kunna. Det håller jagvisserligen med om, men denna verksamhet är juavsedd för så många som möjligt som behöver få enrehabilitering för att sedan kunna komma ut på denöppna marknaden. Därför undrar jag: Vem skallytterst bestämma? Är det den enskilde, är detfacket eller är det arbetsförmedlingen somdisponerar över platserna?Anf. 94 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! Övergångarna måste ses i ljuset av attAMS och har satt upp det gemensammamålet att man skall kunna öka rekryteringen av vadman kallar de högst prioriterade grupperna, t.ex.de psykiskt störda, utvecklingsstörda ochflerhandikappade. Man har uppmätt att avnyanställningarna gäller dessa grupper. Manmåste se övergångarna i ljuset av vilka grupper somSamhall öppnar sig för.Jag vill emellertid låta den utredningsman som viskall tillsätta se över frågan om vilketansvar de olika delarna av arbetsmarknaden har.Jag tycker också att översynen skall gälla våratankegångar om de flexibla lönebidragen. Vi måsteförbättra våra möjligheter att använda denordinarie arbetsmarknaden och utnyttja de vanligaarbetsgivarna och deras ansvar för grupper som kanske inte finns på den öppnaarbetsmarknaden men som mycket väl kan finnasdär i framtiden.Anf. 95 ():Herr talman! Jag är nöjd med det svaret.Det är naturligtvis väldigt viktigt att man ser tillhela det spektrum av möjligheter vi har att ge dehandikappade arbete.Jag vill också ställa en fråga beträffande deninbyggda verksamheten. har sådanverksamhet på 40 olika håll med 800 arbetsplatser.Den verksamheten går väldigt trögt. Jag har varit iAmerika och studerat inbyggdverksamhet. Jag har då sett hur mycket längre mankan komma och hur många fler man kan nå. Är detmeningen att också den verksamheten skall ingå iöversynen?Anf. 96 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! Jag vill inte gå in så mycket påinnehållet i direktiven. Det är viktigt attutredningsmannen får vida ramar för sitt arbete.Det grundläggande för mig är att man prövar målenför verksamhet för att se vilka metoderoch arbetssätt vi skall använda för att uppnå detsom jag tror att och jag äröverens om, att ge de handikappade de bästamöjligheterna att få arbete, inte minst med tankepå de problem vi nu står inför på arbetsmarknaden.Anf. 97 ():Herr talman! Jag håller med om det. Vi har haften högkonjunktur, och ändå står så många utanförarbetsmarknaden. Tre av fyra handikappade harinte något arbete. Det är därför viktigt att dessafrågor blir föremål för översyn och blir genomlysta.Tack än en gång för svaret.Överläggningen var härmed avslutad.AjourneringKammaren beslöt på förslag av andre vicetalmannen att ajournera frågestunden till kl. 18.00.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 18.00.19 § Svar på fråga 1990/91:82 omavräkningsskattenAnf. 98 Finansminister ():Herr talman! har frågat statsrådetÅsbrink om vilka åtgärder statsrådet avser vidta förår 1991 så att avräkningsskatten inte blir en extrastraffbeskattning av vissa kommuner.Frågan har överlämnats till mig.Syftet med avräkningsskatten är att neutraliseraskattereformens effekter i förhållandet mellan statoch kommun. Kommunerna skall alltså varkentjäna eller förlora på reformen.Vid den överläggning som jag hade medKommunförbundets ledning framgick från kommunalt håll var införstådd med attreformen borde ha denna inriktning.Avräkningsskatten bedöms vara den tekniskametod som bäst åstadkommer den eftersträvadeneutraliteten. Om inte detta skulle vara fallet skallfrågan tas upp i den kommunalekonomiskautredningen, som skall vara klar hösten 1991.Skattereformens effekter på den kommunalaekonomin kommer dessutom att kunna bedömas ide årliga förhandlingarna mellan staten ochkommunerna. Ytterligare åtgärder är enligt minmening inte påkallade.Anf. 99 ():Herr talman! Tanken var, som finansministernsäger i svaret, att avräkningsskatten skulleneutralisera skattereformens effekter mellan statenoch kommunen. visar det sig, när man väljer ensådan här schabloniserad metod och eftersomförhållandena är så varierande i olika kommuner,att man i den kommun som jag har tagit somexempel, , får enstraffbeskattning på mellan 25 och 30 milj.kr. närman gör en uträkning av detta. I ett läge där manredan har en mycket kärv ekonomisk situation ikommunen med stora nedskärningar över helafältet, är det klart att man är långt ifrån den härneutraliteten. -- den neutralitet som skall varasyftet med avräkningsskatten.I detta läge, när inte schablonmetoden fungerar pådet sätt som är tänkt, borde man kunna ta upp endiskussion med kommunen för att se hur man skallkunna få en bättre överensstämmelse. Får man enavvikelse på någon miljon kan detta varaacceptabelt men här handlar det om så väldigt storatal.Då är min fråga till finansministern: manverkligen inte beredd att ta upp en enskilddiskussion med olika kommuner för att se om mankan rätta till de skevheter som uppstår medavräkningsskatten?Anf. 100 Finansminister ():Herr talman! Jag är inte beredd att hålla med RuneBacklund i hans beskrivning av effekterna avavräkningsskatten. Vi har valt en form som innebäratt vi har samma skattesats för alla kommuner. Detfår väl anses vara den lämpligaste formen för detta.Vi får studera effekterna av detta i det fortsattaarbetet i den kommunalekonomiska utredningen.Några förändringar är inte aktuella.Anf.