prot · GE0912 · 1990-10-22 00:00:00 — Jag förstår attmånga människor är irriterade.Men, herr talman, morgonen gryr och den ser soligoch varm ut. Enligt uppgifter som jag har inhämtatkommer nämligen även ledande socialdemokraterinom att begära en skärpningav gällande lagstiftning. I den här frågan, liksom imånga andra frågor, kommer vi under dennärmaste tiden att få se att socialdemokraternatvingas acceptera politik och förslag.Anf. 18 Statsrådet ():Herr talman! Jag kommer även fortsättningsvis idebatten med i att avhållamig från att kommentera de aktuella fallen iMalmö. Jag utgår från att menaratt inspektion är en inspektion somsker från neutrala utgångspunkter. Statligalänsstyrelsen har ju samma ställning i det fallet somriksrevisonsverket. Jag antar att det var det somSten avsåg när han talade om attmoderaterna hade begärt en inspektion. Det ärnaturligtvis resultaten av den inspektionen som blirvägledande för hur man skall bedöma det som harhänt i . Innan de resultaten föreligger kanjag för min del inte diskutera dessa saker.Återigen vänder jag mig dock mot densvartmålning och det misstänkliggörande somligger bakom allt det som säger närhan skildrar socialtjänstlagen och socialarbetarnasarbete med att ge människor den yttersta hjälpen,som ju socialbidraget är till för.Jag vidhåller att det arbetet, den hjälpen, i de allraflesta fall sker helt i linje med de avsikter somregeringen och haft beträffandesocialtjänstlagen. Där tror jag inte att StenAndersson kommer att finna stöd någonannanstans med tanke på den mycket extremaståndpunkt som han nu intar. Jag skulle bli mycketförvånad om riskdagen, som en följd av det somhänt i , skulle vara beredd att skärpasocialtjänstlagen i den riktning som StenAndersson vill, nämligen mot en generellförsämring av möjligheterna att få socialhjälp. Detframgår ju alldeles tydligt av det sätt på vilket StenAndersson skildrar problematiken.Anf. 19 i (m):Herr talman! Statsrådet vidhåller att det är korrektatt granskar de här uppgifterna. Mensamtliga borgerliga partier i ville attstatsrevisionen i skulle göra den härgranskningen. Man ansåg att denna var bättrelämpad att göra det än de människor som finns pålänsstyrelsen. Från socialdemokratisk sida har mandock sagt nej. Då finns det alla skäl i världen attmisstänka att det partiet, som ju över allt är igungning, inte vill att dess ''fögderi'' skall granskas.Låt mig ta ett annat exempel som anknyter tillMalmö. fanns det inomvarje socialdistriktsnämnd en kontrollgrupp medpolitiker som kunde gå in och granska ärenden.Men efter det att socialdemokraterna vann valet1988 togs den möjligheten bort. Vad man i dagdiskuterar i nämnderna är kanske förlusten av enkaffekassa om . detta somnämnderna dräneras på omdagen. Totalt betalar man nämligen ut 15 miljonervarje dag i socialhjälp i . Ochkontrollmöjligheterna i det avseendet har alltsåsocialdemokraterna stoppat. Men det ärpolitikerna som har ansvaret för verksamheten. Defår stå till svars för vad som hänt en gång vart tredjeår. I statsrådets parti i -- vi vet dock att detinte dröjer så länge tills det blir en ändring -- får desom har ansvaret inte ha någon insyn. Att ha deninsynen är väl det minsta man kan begära, menbeträffande den möjligheten säger man nej iMalmö.Statsrådet vidhåller att han har rätt. Jag har intesärskilt mycket pengar. Men jag skulle kunna slåvad med statsrådet om att vi, när de härrapporterna väl föreligger, kommer att få seskrämmande interiörer. Det gäller t.ex.socialsekreterare, som visat slapphet i arbetet. Menman har t.o.m. erkänt att det blivit feldå och då. När de här rapporterna börjadediskuteras menade man dock att allting var korrekthandlat. Men när marken börjar bränna underfötterna kan man tänka sig att tala om att något felvid något tillfälle begåtts.Jag kan som exempel nämna att en familj, somhade bott på hotell i , plötsligt fick bo påstadens dyraste hotell, , för tusentalskronor , trots att det fanns billigarealternativ. Jag gratulerar statsrådet om han lyckasförsvara och förklara ett sådant handlande hosmalmöborna. Det blir en mycket svår uppgift.Överläggningen var härmed avslutad.13 § Svar på interpellation 1990/91:8 omkommunernas ekonomi och den socialaomvårdnadenAnf. 20 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig1. om jag är beredd att medverka till att vård ochomsorger undantas från skattestoppet, och2. om inte, vad jag tänker vidta för åtgärder för attkommuner och landsting skall kunna bedriva sinverksamhet på ett humant och effektivt sätt.Låt mig först erinra om att syftet medskattereformen är att långsiktigt stärka landetsekonomi, vilket är av betydelse också för landetskommuner. Det kommer att bli lönsammare förenskilda att arbeta och spara och dyrare att låna.För att värna den sociala tryggheten är reformenfinansierad. I reformen ingår höjningar avbarnbidrag, bostadsbidrag och pensionstillskott.Ett led i reformen är det kommunala skattestoppet.Jag vill som svar på Gudryn första frågasäga att det inte är möjligt att göra några undantagfrån detta skattestopp.Kommunerna måste i detta läge prioritera sinverksamhet och pröva hur resurserna bäst skallanvändas. Hur den enskilda kommunen väljer attprioritera är givetvis kommunens sak att avgörautifrån lokala förhållanden och den ekonomiskasituationen.Jag anser att det är viktigt att företrädarna förkommuner och landsting tar ansvar för deavvägningar som måste göras.Jag vill som svar på Gudryn Schymnas andra frågaerinra om att det såväl inom barnomsorgen sominom äldreomsorgen sker en betydande utbyggnadi kommunerna. Enligt preliminära beräkningarkommer ca 30 000 nya platser inom barnomsorgenatt komma till stånd . När det gälleräldre- och handikappomsorgen har regeringennyligen lagt fram förslag om en omfattande reformbeträffande ansvaret för service och vård till äldreoch handikappade. Förslaget innebär attprimärkommunerna ges ett samlat ansvar för äldre-och handikappomsorgen. Det ger ökademöjligheter att bättre än hushålla medresurserna och att ge de äldre och handikappade enbättre vård och service. Reformen innebär attstaten tillskjuter 5,5 nya miljarder tilläldreomsorgen. Pengarna skall bl.a. användas tillutbildning av personal, utbyggnad avboendealternativ samt stöd till byggande avgruppbostäder för åldersdementa och psykisktutvecklingsstörda.Inom individ- och familjeomsorgen pågår ettförändringsarbete bl.a. när det gäller utsatta barnoch ungdomar, narkotikafrågorna ochsocialbyråernas arbetssätt.Anf. 21 ():Herr talman! Jag ber att få tacka statsrådet för svaret på min interpellation. Men påknappast någon punkt är vi överens.Som en liten kuriosa vill jag påpeka följande. Närdet gäller interpellationssvaret står det i rubrikenatt jag har frågat om kommunernas ekonomi ochom den sociala omvårdnaden. Men i mininterpellation har jag ställt frågor omkommunernas ekonomi och om den socialanedrustningen. Möjligen är det fråga om enfreudiansk felskrivning från den persons sida somhar skrivit svaret.Jag hävdar alldeles bestämt att det pågår en socialnedrustning. Men det är möjligt att att det pågår en social omvårdnad. Vi får välåterkomma till den saken.I övrigt tycker jag att interpellationen säger justingenting. Det ges en mycket allmän beskrivning avsyftet med skatteformen. Det handlar då om attlångsiktigt stärka landets ekonomi. Vidare handlardet om att det skall bli mer lönsamt för enskilda attarbeta och att spara. Men det nämns ingenting omför vilka enskilda som det kommer att bli meralönsamt att arbeta och att spara.Vi har sett att effekterna av skattereformen, ochalla de höjningar av taxor och avgifter samtmomsbreddning som den kommer att föra med sigför en rad människor, inte innebär att det blirlönsammare att arbeta, framför allt inte förlågavlönade och mellanlönegrupper, framför alltinte för småbarnsföräldrar i de lågavlönadegrupperna. De kan faktiskt inte arbeta mer, för dearbetar redan heltid. Någon kanske är enensamstående mamma, som arbetar ochvarken hinner eller orkar arbeta mer. Detta ärverkligen en sanning med modifikation, tycker jag.Bengt säger att det ingår höjningar avbarnbidrag, bostadsbidrag och pensionstillskott.Men jag menar att det led i reformen som detkommunala skattestoppet utgör också resulterar ihöjda avgifter. Visserligen täcks en del med höjdabidrag, men långtifrån allt.Det är inte möjligt att göra undantag frånskattestoppet, säger . Men hantalar inte om varför. Det skulle jag vilja veta.Varför är det inte möjligt att göra undantag? Ominte det är möjligt, vilka andra vägar finns det attgå?Jag har läst i dokumentationöver kommunernas ekonomi . Manhar visat på att det finns ett underskott på 30miljarder. Det gäller kommunernas åtaganden,som skall förverkligas inför 90-talet. Om man skullespara i form av minskadverksamhet, som är ett exempel på hur man kangöra och som används mycket ute i kommunerna , skulle det motsvara av den totalakommunala konsumtionen . Det skullekunna motsvaras av två tredjedelar avbruttokostnaden för barnomsorgen ellerbruttokostnaden för alla daghemsplatser och allaplatser i familjedaghem för barn . Detskulle också kunna motsvaras av bruttokostnadenför hela den nuvarande äldreomsorgsverksamheteni kommunerna eller av bruttokostnaden för helakultur- och fritidsverksamheten. Är det dessaverksamheter man skall dra ner på?Man brukar också säga att det skall bli ökadeffektivitet och ökad produktivitet. Om man skallersätta de här 30 miljarderna på detta sätt,motsvarar det t.ex. att barngrupperna pådaghemmen ökas med tre barn, utan att merpersonal anställs, utan att mer mat köps in eller attstörre lokalytor per grupp används. Det motsvararatt skolklasserna ökar med fem barn per klass, utannågon ökning av antalet skolböcker, av mat, lärareeller lokaler. Det motsvarar att alla som harhemhjälp får mindre per vecka.Avgiftsfinansiering skulle vara ett annat sätt förkommunerna att lösa detta problem, vilket ocksåförsöks på sina håll. Om man skulle ersätta helaunderskottet med avgiftsfinansiering, innebär detatt daghemsavgifterna ökar i fasta priser,att avgifterna inom äldreomsorgen fyrfaldigas ifasta priser, att all kultur- och fritidsverksamhetavgiftsfinansieras. Detta har Kommunförbundeträknat ut med anledning av diskussionerna omvilka alternativ kommunerna har , när de intefår höja skatten.Detta blir ett dilemma för kommunerna, anser jag.Å ena sidan säger staten: Ni skall göra mer. Å andrasidan är det kommunerna som genom prioriteringskall tala om vad de skall göra mindre. Dettakommer att gå på kollisionskurs inom den socialasektorn, framför allt inom de områden sombegränsas av socialtjänslagen.Vi har haft en debatt tidigare ochjag om vad som händer på socialbyråerna . Detär detta jag har tagit upp i min interpellation såsommycket alarmerande. Vi ser de svårigheter man hari dag att kunna arbeta förebyggande, uppsökandeoch att kunna hantera den typ av svåra ärenden somt.ex. barnmisshandel och incestärenden utgör. Denhär typen av problem ökar. Vi har under sommarensett drastiska exempel på konsekvenserna av inte har pengar till detta.Detta berör med tre rader. Hansäger att det pågår ett utvecklingsarbete. Jag villpåstå att det pågår ett nedrustningsarbete. På denkonferens som både och jag var påi fredags, A-lagstribunalen, fick vi höra en del avmänniskor som har om inte arbetat så ändå varitdelaktiga i de kommunela nedskärningarna desenaste 20 åren. Jag har jobbat somsocialsekreterare . De har varit uteliggare ochA-lagsgubbar . Vi var mycket överens om,, att det inte är social omvårdnadsom pågår . Det är social nedrustning för desämst ställda grupperna.Om vi inte kan undanta dessa verksamheter fråndet kommunala skattestoppet, vill jag höra vadregeringen tänker göra för att ansvara för att denlagstadgade välfärdspolitiken faktiskt är möjlig attutföra ute i kommunerna.Anf. 22 Statsrådet ():Herr talman! Politikens viktigaste uppgift i allalägen är att prioritera, att se till helheten och attgöra de avvägningar som man finner riktiga ochlämpliga utifrån varje situation, med utgångspunkti de värderingar vi har som politiker och politiskapartier. Ingen av oss kommer ifrån de avvägningarsom måste göras i varje situation.När jag lyssnar till uppfattar jagdet som om nuvarande ekonomiskasituation över huvud taget inte existerar för henne,som om vi hade en sjö att ösa ur och bara kundeskyffla in pengarna i kommunerna. Så är inte fallet.Det är precis tvärtom. har inte varit i ensådan utsatt situation på mycket länge som den viär i precis . Den avgörande frågan är hur vi skallkunna få tillbaka den tillväxt som vi måste ha om viinte skall tvingas att driva politik enbart medomprioriteringar, vilket är fallet i det läge vibefinner oss i just nu.Jag vill också erinra om att när skattestoppetutformades var det utifrån utgångspunkten attkommuner och landsting skulle kunna växa med envolymprocent. Det var de förutsättningar som dåskapades. har tillväxten avtagitväsentligt mer än de prognoser som gjordes upp idet sammanhanget. Därför är jag övertygad om attsituationen är betydligt allvarligare för kommuneroch landsting, precis som för staten, av det skäletatt det inte tillkommer några pengar. Tillväxten harpraktiskt taget stannat upp helt och hållet. Därförär inte huvudfrågan varifrån vi skall ta pengarna föratt kunna fortsätta att bygga ut kommuner ochlandsting i dessa viktiga avseenden, utan den är hurvi skall rädda det vi har och hur vi skall få tillbakaen ekonomisk tillväxt, som ger oss dethandlingsutrymme som vi allesammans vill ha föratt lösa svåra sociala problem framöver. Jag serfram emot diskussionen kring de åtgärder som vimåste ta till för att vända ekonomin på rätt köl igenoch deltagande i den diskussionen.Ingen av oss kan trolla fram dessa resurser. Vimåste ta in dagens realiteter i sammanhanget.Får jag, herr talman, erinra om att mitt uppe idenna svåra situation fortsätter utbyggnaden avbarnomsorgen, och resurserna inom hemtjänstenfortsätter att växa. Det är inte tillräckligt. Det finnsfortfarande stora behov som inte är tillgodosedda,men det är alldeles fel att påstå att utvecklingen gårbaklänges. Resurserna växer, den bakgrund som ekonomin gerkommunerna tycker jag att de faktiskt gör ett brajobb. 30 000 platser inom barnomsorgen är detmesta som kommunerna någonsin har byggt ut.Visar sig den siffran riktig i de definitivaberäkningarna, tycker jag att kommunsektorn hargjort en verklig prestation.Jag menar också att det finns svåra problem inomdenna sektor, t. ex. de otillfredsställa behov vi harinom äldreområdet. Där har jag pekat på demöjligheter som den reform ger, som regeringenhar lagt på bord. Men också inomindivid- och familjeområdet, för utsatta barn ochungdomar, måste vi göra mer. Det innebär att vimåste använda de resurser vi har inom områdetbättre, men vi måste också genom omprioriteringartillföra resurser för att ge utsatta barn ochungdomar ett bättre skydd än de har i dag.Anf. 23 ():Herr talman! Jag är mycket medveten om att vi ärinne i en väldigt svår prioriteringsdiskussion. Dethåller jag med om. Men jag ställdefrågan: Vem skall göra prioriteringarna? Var skalldebatten föras? Jag menar att den politik somregeringen konsekvent har bedrivit , genom att dra in statsbidrag, genom att påolika sätt begränsa kommunernas möjligheter attfinansiera sina verksamheter, har gett oss densituation som vi står i , att kommunernasekonomi är ganska dålig. De har kunnat klara dettagenom att hålla nere lönerna inom den offentligasektorn . De har kunnat klara detgenom att sälja ut fastigheter och verksamheter. Dehar tagit av de reserver de har haft. är detganska barskrapaat ute i kommunerna.Samtidigt bedriver regeringen en politik sominnebär att man lägger mer och mer ansvar påkommunerna, vilket innebär att de måste ha pengartill denna verksamhet. Men som manlägger på kommunerna mera ansvar begränsaskommunernas möjligheter att finansieraverksamheten. Det innebär att staten bestämmeratt kommunerna skall göra mer och attkommunerna själva får avgöra på vilka områden deskall göra mindre. Jag är inte säker på att degrupper som och jag värnar om --de svaga i samhället, de som är mest beroende avvår välfärdspolitik och av statens stöd i form avsocialförsäkringar och en aktiv familjepolitik -- ärde som får del av pengarna när kommunerna görsina prioriteringar. Det blir en mycket märkligsituation.Jag tror att är medveten om på socialbyråerna använder mycket av tiden åtatt räkna pengar och göra upp budgetar. Man tarfram budgetunderlag, fattar budgetbeslut och görbudgetuppföljningar. sagt varendatjänsteman håller på med siffror i stället för attbedriva en verksamhet. Detta sker av tvång ochnödvändighet, eftersom de lokala politikerna harålagt dem dessa uppgifter.De grupper som jag här talar för får mindre bidrag,och de blir tvungna att överklaga i högre instans föratt få de bidrag som de har rätt till och det stöd somde är lagligen berättigade till. Vi kommer in i enprocess där bara de starkaste kan göra sig hörda ochfå sina behov tillgodosedda.Jag tror att är mycket medvetenom den här utvecklingen. Vi såg ett konkret bevispå den utvecklingen på det seminarium som vi bådadeltog i. utlovade där att vi skullegöra någonting för att uteliggarna skall fånågonstans att sova om nätterna. På vilket sätt skalldet ske? På vilket sätt skall man tillföradessa svaga grupper pengar? På vilket sätt skall dekompenseras för de ökade avgifterna och för deminskade löner som det i praktiken är fråga om.Detta måste vara en uppgift för regeringen, som haransvaret för skattepolitiken. Dessa uppgifter kankommunerna inte ta sig an, för då hamnar vi snett.Anf. 24 Statsrådet ():Herr talman! och jag är överensom en sak, nämligen att man inte kan lägga påkommunerna fler uppgifter utan att kommunernasamtidigt får de ekonomiska förutsättningarnahärför. Genom regeringens förslag påäldreområdet överför vi till kommunerna deresurser som det nya åtagandet kräver. Dessutomtillskjuter vi pengar för att förändringen skallkunna ske så smidigt som möjligt och för att det nyaarbetetssättet skall få en bra start.Det nya arbetssättet innebär att en huvudmanförfogar över resurserna på ett mer samlat sätt. Jagär övertygad om att detta blir ett exempel på hurman kan använda resurserna så att man får ut merav dem. Det är detta som är det spännande med denreformen.På samma sätt arbetar vi för att skapaförutsättningar för förändringar i den kommunalaverksamheten som ger mer reformer förpengarna -- om uttrycket tillåts.Vi har så frågan om de allra mest utsatta --uteliggarna, som och jag träffadevid en mycket spännande konferens. Jag är denförsta att erkänna att jag är bekymrad över denutveckling som 80-talet har medfört på detområdet. Vi kan se hur trycket inom sådankommunal verksamhet som har ett starkt stöd frånen bred allmänhet -- barnomsorgen och kanskeframför allt äldreomsorgen -- har tvingatkommunerna att använda huvuddelen av sinaresurser på dessa områden. De allra svagastegrupperna -- de är inte stora men de är illa ute --kommer därför i kläm. Det är viktigt att vi fåren öppen och ärlig debatt om dessa grupperssituation. Jag tror för min del inte att det härhandlar om några stora resurser utan mer om vilkainsatser vi gör för att nå fram till dessa grupper ochkunna ge dem den rehabilitering och det skydd somde har rätt att ställa anspråk på.Det socialbyråprojekt som nu harrapporterat till innehållermånga intressanta och spännande uppslag till ettannat arbetssätt. Det handlar framför allt omfrågan huruvida våra socialbyråer arbetar med demest väsentliga sakerna och på det mest effektivasättet. Jag tror att socialarbetarna själva gärna villdelta i ett utvecklingsarbete som riktaruppmärksamheten på de väsentliga problemen. Tilldessa hör naturligtvis det som vi just nu diskuterar.Anf. 25 ():Herr talman! Att man som man gör läggerfler uppgifter på kommunerna ställer vi oss väldigtkritiska till i dagens läge med finansiella kriser inombåde kommuner och landsting. Vi återkommermed synpunkter på den frågan i våra motioner medanledning av propositionen om äldreomsorgen. Viär inte överens med regeringen om att det bästasättet att utnyttja pengarna på är attgenomföra en stor omorganisation. Vi anser attpengarna i stället bör läggas på verksamheten.Problemen inom vård- och omsorgssektorn är inteorganisatoriska. Det handlar inte omhuvudmannaskapet utan om pengar och inte minstom personalpolitiken. Det handlar om hur vigenom ordentliga löner kan se till att vi får personaltill dessa verksamheter. Det är ett jätteliktproblem, eftersom lönerna släpar efter. Närpersonalen nu begär rimliga löner, får man till svaratt verksamheterna i så fall får läggas ned. Detta ären mycket stor konflikt.Jag tycker också att det vore bra om BengtLindqvist började tala om den offentliga sektorn,t.ex. om barnomsorgen och äldreomsorgen, somproduktiva verksamheter och inte somimproduktiva. Det handlar inte om improduktivainvesteringar utan om investeringar som gör attsatsningar inom industrin och näringslivet i övrigtblir möjliga. Har vi ingen barnomsorg, har vi helleringa kvinnor som kan arbeta. Har vi ingenäldreomsorg, har vi inte heller kvinnor som kanarbeta. Det är kvinnorna som blir hemma i dessalägen.Vi behöver arbetskraft om vi skall kunna investeraoch få alla hjulen i gång, något som man ju är såintresserad av. Detta hänger ihop, och man kan intetala om det ena som improduktiv verksamhet ochom det andra som en produktiv. Jag vänder migmot ett sådant synsätt.Jag tycker att det är bra att vill haen öppen och ärlig debatt om dessa frågor, så att desvagaste och mest utsatta grupperna inte halkarefter. Jag kan hålla med om att det kanske inte ärfråga om så många människor, men behandlingenav dessa grupper är representativ för hur vibehandlar de svagaste i samhället. Detta är ettuttryck för de värderingar som styr i samhället . Att man har negligerat demest utsatta grupperna tyder på envärdeförskjutning i samhället. Man börjardiskutera i termerna att folk faktiskt får skylla sigsjälva och att vi även inom vård och omsorg måsteinvestera i de personer som det är lönande attinvestera i. Därmed anser jag att man tagit över ettmarknadsekonomiskt lönsamhetstänkande påområden där detta faktiskt inte alls hör hemma. Pådessa områden skall det humanitära, jämlikhetenoch solidariteten vara vägledande.Till projekt får jag återkomma,eftersom min taletid nu är slut.Överläggningen var härmed avslutad.14 § Svar på interpellation 1990/91:10 omföräldraförsäkringenAnf. 26 Statsrådet ():Herr talman! Margó har frågat migvilka initiativ regeringen kommer att ta för attstödja de föräldrar som inte får daghemsplats ochom vad regeringen kommer att göra åtkommunernas 18-månadersregel.Beslutet om barnomsorgens utbyggnad fattades avriksdagen . Beslutet innebar att allabarn som så önskade skulleberedas plats i daghem eller familjedaghem eller iannan form av förskoleverksamhet beroende påbehov eller önskemål. I propositionen underströksatt denna åldersgräns inte innebar att kommunernabefriades från sitt ansvar för omsorger för barnunder 18 månaders ålder. Bakom detta beslut stodäven Margó Ingnvardssons eget parti.Regeringens avsikt är att bygga utföräldraförsäkringen . Senast komdetta till uttryck i den avgivnaregeringsförklaringen, där statsministern framhöll:''Det är angeläget att fortsätta utbyggnaden avföräldraförsäkringen. När reformutrymmeföreligger har denna reform högsta prioritet.'' Detär således inte riktigt att avdragen förfackföreningsavgiften prioriteras framförföräldraförsäkringen.Barnomsorgens utbyggnad fortsätter. Enligt enenkät som den av regeringen tillsattaaktionsgruppen för barnomsorg genomfört undersommaren förklarar tre fjärdedelar av Sverigeskommuner att de klarar eller är mycket nära attklara utbyggnaden till full behovstäckning år 1991.En sammanställning som gjort avkommunernas preliminära statsbidragsansökningarvisar också att det mellan och harberetts plats för ytterligare ca 30 000 barn inomheldagsomsorgen. Om dessa uppgifter bekräftasockså vid den slutliga sammanställningen är det ettnytt rekord för utbyggnaden som visar attkommunerna gör allt för att uppnå det av riksdagenfastlagda utbyggnadsmålet.