prot · GE0912 · 1990-10-22 00:00:00 — Jag har menat att det är viktigt attsvenska kyrkan med sina värderingar får det likalätt att anordna alternativ barnomsorg somexempelvis de andra religiösa samfund som i daghar denna möjlighet. Hindret är helt och hållet attden har en juridisk ställning som ärhelt unik både i förhållande till andra samfund ochtill den borgerliga primärkommunen. Det är dettasom har skapat de svårigheter som vi har.Jag är en smula besviken över att aktionsgruppen,som avslutat sitt arbete, inte löste den härfrågan. Aktionsgruppen hade frågan pådagordningen och påpekar att det behövsytterligare utredningsarbete.Jag vill passa på tillfället att ställa en fråga tillbakatill . Om det är en parallell till övrigaalternativa barnomsorgsformer som eftersträvas,behövs inte bara statsbidraget utan ocksåekonomiskt stöd från primärkommunen till denkyrkliga kommunen för att bedriva daghem ochfritidshem. Är det denna lösning som man frånkyrkans sida eftersträvar, eller vill man få ettstatsbidrag som motsvarar vad andra får och sedanmed egna medel klara finansiering av driften iövrigt? Är det fråga om det senare är det naturligvisformellt sett betydligt lättare att ordna än i det förrafallet.Anf. 38 ():Herr talman! Det gäller naturligtvis i första handstatsbidraget. Beträffande barnomsorg med annanhuvudman brukar problemet med kommunernasstöd komma som ett brev på posten. Jag skall ta uppett exempel.I startades ett kyrkligt daghem med 15platser och med Kyrkans ungdom som huvudman.Både i den borgerliga kommunen och kyrkanundrade man naturligtvis om det fanns ett verkligtbehov av detta daghem. Hos de kommunalamyndigheterna fanns det ingen notering om någonefterfrågan på kyrklig verksamhet, vilket inte varsärskilt underligt, eftersom ingen inom kommunenhade fört frågan på tal. Därför kunde inte någraföräldrar känna till någonting om detta daghem.Jag vill bara för understryka attdaghemmets 15 platser fylldes mycket snabbt. ,efter starten, finns det en kö på 100 barn.Då anser vi centerpartister att det är litet onödigtatt man måste gå omvägen med att ha en annanhuvudman, i det här fallet Kyrkans ungdom. Detborde vara självklart att kunde ståsom egen huvudman.Vi vet också att det inom finnsmånga goda förutsättningar för en insats ochresurser som väntar på att bli tagna i anspråk. Detfinns t.ex. mycket gott om lokaler, vilketautomatiskt skulle sänka kostnaden. Det behöveralltså inte byggas några nya lokaler. Dessutom finnsdet kompetenta människor och andra som är villigaatt underkasta sig en fortbildning för att blikompetenta. Dessutom har man det som i det härsammanhanget kanske är det viktigaste: ett djuptgrundat budskap som skulle fylla ett stort behov idagens situation, något som allt fler anser.Det finns en efterfrågan och om det -- somstatsrådet säger -- finns en god vilja till att lösadenna fråga utgör den svårighet som statsrådettalade om inget större problem.Överläggningen var härmed avslutad.16 § Svar på interpellation 1990/91:30 omförbud mot amalgamAnf. 39 Socialminister talman! har frågat mig om jag,bl.a. med anledning av nya forskningsrapporter,avser att ta något initiativ, som kan leda till attamalgam inte längre får användas somtandlagningsmaterial.Användningen av amalgam i minskarkraftigt av flera skäl. En orsak är att tandhälsanförbättrats. Vidare har allt fler alternativ tillamalgam blivit tillgängliga.Socialstyrelsens expertgrupp lade fram sinomfattande genomgång av det vetenskapligaunderlaget för att bedöma eventuella hälsoeffekterav kvicksilver från amalgam. Expertgruppen visadepå behovet av ytterligare forskning.Socialstyrelsen har till regeringen överlämnat etttvärsektoriellt forskningsprogram om kvicksilverfrån amalgam och dess påverkan på häslan.Regeringen har överlämnat forskningsprogrammetsamt socialutskottets betänkande (SoU 1988/89:7)om skadeverkningar av amalgam till medicinskaforskningsrådet. har meddelat att1 milj.kr. inledningsvis avsatts för ändamålet.Vidare har beslutat (SoU 1988/89:28,rskr. 331) att till forskning om amalgam och andradentalmaterial anvisa sammanlagt 3 milj.kr. Dettainnebär att sammanlagt 4 milj.kr. finnstillgängliga för forskning om amalgamets inverkanpå hälsan.Vissa forskningsresultat börjar nu komma fram.Dessa är dock ännu av så preliminär natur att deenligt bedömning troligen inte kanutgöra underlag för något nytt ställningstagande idenna fråga.Socialstyrelsen har tillsatt en ny expertgrupp för attgranska och värdera de forskningsresultat somtillkommit sedan rapporten . Detta arbeteberäknas vara avslutat tidigast vid årsskiftet.För att generellt öka kunskaperna om biverkningarav dentala material har regeringen givitsocialstyrelsen i uppdrag att tillsammans medläkemedelsverket genomföra enförsöksverksamhet med registrering av sådanabiverkningar. Försöksverksamheten bör enligtuppdraget ske inom vissa geografiska områden föratt man skall få erfarenheter av hur en sådanrapportering och registrering av biverkningarsenare skall kunna införas för hela landet.Kemikalieinspektionen och har ien gemensam rapport ''Begränsningsuppdraget'' tillregeringen redovisat förslag till åtgärder för attbegränsa användningen av sådana ämnen som kanha särskilt skadlig inverkan på miljön. Till dessaämnen hör bl.a. kvicksilver.I rapporten konstateras att man för allmäntoxiskaämnen ofta räknar med att det finns etttröskelvärde för hälsoeffekter. Dessa beräkningartar dock inte hänsyn till samtidig exposition förmånga ämnen. De inbegriper inte heller effekterdär känsligheten i befolkningen är extremtvarierande, t.ex. immunologiska effekter.Kemikalieinspektionen har i OECDskemikaliearbete drivit frågan om att etablera ensamsyn på kemikalier som bör avvecklas, s.k.sunset chemicals. Som resultat av detta har OECDinitierat ett projekt kallat . Som ettförsta steg kommer man att arbeta framriskbegränsnings-scenarion för ett antal ämnen,bl.a. De nordiska länderna hartillsammans åtagit sig att vara ledande länder närdet gäller kvicksilver. Målsättningen är att redanunder ha gjort en sammanställning avde riskbegränsande åtgärder som planeras eller ärvidtagna i länderna. Förhoppningen är att få ettstarkt politiskt stöd för det fortsatta arbetet medriskbegränsning inom och beslut omriskbegränsning för bl.a. kvicksilver.Målet för kvicksilver är enligtbegränsningsrapporten att användningen avkvicksilver skall upphöra. I rapportenföreslås att ges i uppdrag att utredaförutsättningarna för att avveckla amalgam somfyllnadsmaterial. Rapporten har remissbehandlatsoch är föremål för beredning inomregeringskansliet.Anf. 40 Tredje vice talman ():Herr talman! Tack, socialministern, för svaret påmin interpellation. Jag tvingas dock notera attsvaret inte ger något egentligt besked om vadregeringen tänker företa sig i vad gäller denfortsatta användningen av amalgam.Rent allmänt är den här frågan inte så litetgenerande för många tvärsäkra, såväl forskare sommyndigheter. Vi kommer alla ihåg att det tog tidinnan man insåg att kvicksilver över huvud taget ärett farligt gift. Det krävdes att fasanerna dog, attrovfåglarna höll på att utrotas och att det blevnödvändigt att svartlista sjöar.Nu vet alla att kvicksilver är ett av de värsta giftersom finns och användningen är i de allra flesta fallrigoröst reglerad. Men detta gäller inte detkvicksilver som huvudparten av befolkningen har imunnen i form av amalgamfyllningar. Det har längefunnits ett märkligt motstånd mot att över huvudtaget diskutera den frågan. Det är ju inte så längesedan ett par tandläkarprofessorer förnekade attamalgam över huvud taget läckte kvicksilver.Socialstyrelsen och dess chef skakade medlidsamtpå huvudet åt alla påståenden om eventuella risker,trots att bevisen började hopa sig.Nu vet alla att denna officiella inställning var fel.Amalgamet läcker kontinuerligt kvicksilver. Detfinns kvicksilver i blodkropparna och det försvidare till alla möjliga vitala organ, t.ex. tillhjärnan.Nästa försvarslinje blev då att det var en så litenmängd kvicksilver som läckte att det inte gjordenågon skada. De som klagade fick veta att de varenbart inbillningssjuka. vet vi att det inte finnsnågon säker nedre gräns. Forskningen visar att t.ex.immunförsvaret påverkas även av små doser och attsärskilt det kontinuerliga läckaget är mycketbetänkligt. Det har också visat sig att kvicksilverförs vidare till , vilka naturligtvis är särskiltkänsliga.Den slutliga försvarslinjen har varit, herr talman,att det inte finns acceptabla ersättningsmaterial.Det har länge varit en ren lögn, och den motsägseffektivt av alla de människor som inte har ett unsamalgam i munnen och trots detta har välreparerade tänder, reparerade med material somhar visat sig hålla t.o.m. bättre än amalgam. Fleroch fler tandläkare har också på eget initiativ gåttöver till att erbjuda patienterna andratandlagningsmaterial än amalgam. Fler och flertandläkare som gjort systematiska studier har ocksåkunnat finna att patienter som har haft alla möjligabesvär har blivit bra eller klart bättre när de fåttamalgamet utbytt. Användningen av amalgam harockså minskat drastiskt, vilket socialministernpåpekar i svaret. Men är troligensvenskarna, jämfört med andra, det folk som bäromkring på mest läckande kvicksilver.Jag kan konstatera att amalgamförsvararna påpunkt efter punkt har fått slå till reträtt. De har heltenkelt haft fel. De har varit ovetenskapliga ochokunniga. Men amalgamanvändningen ärfortfarande tillåten, och nya patienter riskerarbestående skador. Den nonchalans för vad vi har imunnen som har visats illustreras av att det än i daginte ens finns ett produktregister förtandvårdsmaterial. Alla andra medicinerkontrolleras noga innan de får användas, ochanvändningen övervakas. Men så är det inte medtandfyllningar som ständigt finns i kroppen och somständigt läcker. I fråga om tandfyllningar är detfortfarande fritt fram.Nu är tydligen ett produktregister på gång. Jag harsvårt att förstå att det skall behövas en långförsöksverksamhet för att ett sådant skall kommatill stånd, och jag vill därför ställa några följfrågortill socialministern.Varför har vi inte redan nu ett produktregister?Denna fråga har ju varit aktuell , och det harfunnits förslag om detta. Vem har bromsatupprättandet av ett sådant register?Min viktigaste fråga gäller följande.Socialministern refererade till den s.k.begränsningsrapporten i vilken det sägs attanvändningen av kvicksilver skall upphöra.Delar socialministern den uppfattningen, och gällerdet i så fall även användningen avkvicksilverläckande amalgam? När skall enligtsocialministern användningen av amalgamupphöra? Uttrycket är ju synnerligendiffust. Jag kan försäkra socialministern -- det visarmin stora brevskörd -- att det är många som väntarpå svar på dessa frågor.Anf. 41 Socialminister ():Herr talman! Jag delar den uppfattning som BertilFiskesjö för fram när det gäller de människor somhar skador och de som är oroliga för eventuellaskador på grund av amalgam. Men det kanske ändåär på sin plats att säga att tandhälsan i etthundraårsperspektiv i generellt sett harhaft nytta av att tänder har kunnat lagas medamalgam. Det är alldeles riktigt att det hos ett antalmänniskor, och hos kanske ett större antal än vi trori dag, finns effekter av kvicksilver i från amalgam.Det kan jag som lekman inte göra någrabedömningar av. Jag kan, precis som BertilFiskesjö, notera de rapporter som kommer ochnaturligtvis ta dem till mig. Därför tar jag och denövriga regeringen dessa frågor på mycket stortallvar. Men jag vill även säga att amalgamfyllningarhar bidragit en hel del till tandhälsan hos svenskafolket.Möjligheten för att man skall klara en avveckling avamalgam på ett advekat sätt är naturligtvis att detfinns ersättningsmaterial som är goda, testade,vetenskapligt analyserade och som finns att tillgå isådan omfattning att de kan användas i stor skala.Vad gäller frågan om ett produktregister vill jagsäga att det föreslagna regelverket som vi nu går inmed byggs upp på ett sådant sätt att det skallöverensstämma även med det regelverk som finnsinom Europagemenskapen. förbereder vi ensådan försöksverksamhet för att med hjälp avdenna bygga upp ett mer precist regelverk inomEG.Beträffande frågan om det är vår avsikt att på siktavveckla amalgamet vill jag säga att det naturligtvisär vår avsikt att använda sådant ersättningsmaterialsom vi bedömer inte är skadligt för människor. Mendenna avveckling måste ske i takt med att fullgodaersättningsmaterial kan erbjudas.Anf. 42 Tredje vice talman ():Herr talman! Jag uppskattar den försiktiga ton somsocialministern har hållit i den här frågan. Det ärtydligen inte längre någon som vill stå upp och slåsig för sitt bröst och säga att amalgam är oskadligtoch att man utan risk kan fortsätta med det. Detskulle också vara ett fullständigt ovetenskapligtställningstagande i den här frågan. Jag vetvisserligen att det fortfarande finns en och annanvetenskapsman som håller fast vid tidigareståndpunkter, men det bedömer jag vara enbart ettresultat av den vanliga psykologiska mekanismenatt det är så förfärligt besvärligt att erkänna att manhar haft fel.Nu verkar det dock som om socialministern inte ärberedd till några mera långtgående åtgärder. Honstår så att säga på den sista försvarslinjen av demsom jag angav, nämligen att det inte skulle finnasersättningsmaterial. Men jag har några rapporterlagrade på mitt bord av vilka det framgår atttandläkare helt klart förklarar att det helt enkelt ärfel. Ersättningsmaterial används i storomfattning. Och man har inte kunnat konstateranågra skador alls när det gäller dessaersättningsmaterial. Då kan man fråga sig vaddenna tveksamhet beror på och varför det skall blisådana dröjsmål.Även om man naturligtvis skall läsa in sig påvetenskapliga rapporter, så kan man i denna frågaåterfalla på vanligt sunt förnuft, dvs. att det intekan vara nyttigt att gå omkring med läckandekvicksilver i kroppen. Detta kanske man har gjortsedan man som barn fick den första tandlagningenoch genom hela livet. Det har ju också visat sig attmånga människor numera, men det har gått myckettrögt, fått erkänt av försäkringskassor och andra attde besvär som de har upplevt har orsakats avamalgam. Jag träffade för inte så länge sedan entandläkare, och det finns fler, som har gjortomfattande studier på detta område och som nästanbönföll mig att vidarebefordra detta budskap så attfolk begriper att många patienter -- han nämnde85 % av de patienter som han hade behandlat --hade blivit bättre eller helt bra från alla möjligabesvär inkl. i en del fall, reumatism, vilket han självvar förvånad över men som han ansåg vara klartbelagt. Det är alltså ur folkhälsosynpunkt mycketangeläget att amalgamet tas urtandlagningsverksamheten så snart som möjligt.Anf. 43 Socialminister ():Herr talman! Till frågan om avveckling ochersättning med annat material vill jag bara hänvisatill socialutskottets betänkande 1989/90:7 där detmed all önskvärd tydlighet framgår att man ärmedveten om riskerna men att man konstaterar attersättningsmaterialet måste vara säkerställt och attsocialstyrelsens allmänna råd bör styramaterialvalet.Jag tror säkert att det är så som , att det vid de tillfällen -- icke så få -- därman har bytt ut amalgamet mot annat material harvarit framgångsrikt. Men det finns också en oro föratt kanske inte alla och under de närmasteåren framöver har kompetensen att göra de ganskakomplicerade iläggningar som krävs för att manskall kunna använda nya dentala material.Anf. 44 Tredje vice talman ():Herr talman! Jag har naturligtvis, socialministern,tagit del av socialutskottets betänkande. Men jagdelar inte de uppfattningar som förs till torgs där.De är eftersläpande, och man är inte påläst när detgäller de erfarenheter som verkligen finns. Här ikammaren förklarade utskottets talesman heltfrankt -- jag lyssnade på debatten -- att det intefanns några ersättningsmaterial. Ett förbluffandepåstående, som jag hade anledning att reagera motbl.a. av personliga erfarenheter.Socialministern och jag tycks vara överens om -- jagtolkar socialministerns senaste inlägg på det viset --att amalgamet skall bort. Eftersom vi tydligen bådaanser att det kan ge skador, måste vi också varaöverens om att amalgamet skall bort så snart sommöjligt. Jag har därför svårt att förstå att detfortsatta fördröjande försvaret för amalgamet skallbehöva påverka utvecklingen, även om tidigareivriga förespråkare har fått fel. Jag skulle t.o.m.vilja ifrågasätta om det är meningsfullt att satsaytterligare miljoner på att bevisa att kvicksilver imunnen är skadligt. Det vet vi ju redan. Vore detinte bättre att satsa dessa pengar på att se till att deersättningsmaterial som finns blir allt bättre ochkan användas i allt större utsträckning?Överläggningen var härmed avslutad.17 § Svar på interpellation 1990/91:13 omsjukvården och landstingens ekonomiAnf. 45 Socialminister ():Herr talman! Margó har frågat delsom regeringen kommer att föreslå några åtgärderför att landstingen skall kunna finansiera sinverksamhet när möjligheten att höjalandstingsskatten inte längre finns, dels omregeringen anser att det finns några nedskärningar,taxehöjningar eller införande av nya taxor som fårså allvarliga konsekvenser att de därför bör avvisas.En effektiv sjukvård är en sjukvård som uppnårmålen för sin verksamhet, dvs. en god hälsa ochvård på lika villkor åt hela befolkningen, och somanvänder sina resurser på ett ändamålsenligt sätt.En förutsättning för en effektiv sjukvård är attverksamheten utgår från personalens behov avanställningstrygghet, god arbetsmiljö samtmöjligheter till inflytande och personlig utveckling.Skillnader när det gäller t.ex. primärvårdensuppbyggnad, operationsverksamhet i öppen vårdoch medelvårdtider i den slutna vården visar ocksåatt det finns betydande utrymme förrationaliseringar av verksamheten.I förra årets förhandlingar om ersättning från statentill huvudmännen från den allmännasjukförsäkringen -- de s.k.Dagmarförhandlingarna -- avsattes 50 milj. kr. föratt underlätta för kliniker och sjukvårdshuvudmänatt förändra och effektivisera verksamheten.Avsikten är att stödja sådan utvecklings- ochförsöksverksamhet som syftar till att reducera köer,minska antalet klinikfärdiga patienter och höjaproduktiviteten. har ytterligare 29milj. avsatts för detta ändamål. har ca400 ansökningar om bidrag kommit in, vilket tyderpå att det finns en betydande beredskap attutveckla verksamheten.Att det finns möjligheter till besparingar inomsjukvården framgår bl.a. av uppgifter från SBU,som t.ex. hävdar att det är möjligt att spara200 miljoner genom att sluta utföra onödigaundersökningar och använda sig av gammalmodigametoder när det gäller preoperativa rutiner. Attdetta inte bara är tomma ord har visat sig genom sedan SBUs rapport gavs ut förraåret har sparat 60 milj. kr. SBU har också räknatut att om man rensar bort gamla och verkningslösabehandlingsmetoder för människor som har ont iryggen, så skulle man spara mellan 1,5 och 3miljarder kronor per år.Den proposition om ansvaret för service och vårdtill äldre och handikappade som regeringen nyligenlagt fram innebär en förändrad ansvarsfördelningmellan huvudmännen, som kommer attinnebära en minskad belastning på den slutnasjukvården.Flertalet landsting har inlett ettutvecklingsarbete för att förändra deekonomiadministrativa styrsystemen.Det är viktgt att förändringsarbetet sker utifrånlokala förhållanden. Men gemensamt är att detockså finns en strävan att öka patienternas valfrihetoch personalens engagemang, allt inom ramen förHSLs krav på en vård på lika villkor.Av regeringens proposition från den 18 oktoberframgår att totalt avsocialförsäkringen används till hälso- och sjukvård.Visserligen har parterna i åretsDagmarförhandlingar inte kunnat enas omstorleken på den generella höjningen aversättningen. Men däremot har man kommitöverens om bl.a. att 400 milj. kr. skall avsättas inomsocialförsäkringen för att stödjasjukvårdshuvudmännen i uppbyggnaden avrehabiliteringsresurser, t.ex. sjukgymnastik ocharbetsterapi, eller för att reducera flaskhalsar iform av exempelvis viss operationsverksamhet.Vidare har parterna enats om attsjukvårdshuvudmännen själva bör få fastställapatientavgifterna i den öppna vården. De bör självafå bestämma exempelvis om de vill ha olika avgifteri akutsjukvården på sjukhus och på vårdcentraleroch hur höga dessa avgifter bör vara. Som ettsärskilt skydd för den enskilde föreslås ett tak förpatientavgiften för besök i den öppna vården,nämligen högst . per person och 12-månaders-period.Det kommer alltså att finnas ett betydandeutrymme för att i den lokala politiska diskussionenutforma en taxesättning, där hänsyn tas till lokalaförhållanden och behov. Jag utgår ifrån att hälso-och sjukvårdslagens mål om vård på lika villkor blirutgångspunkten för diskussionen. Likaså är det minövertygelse att en lokalt demokratiskt förankradtaxesättning inte kommer att innebära att någonutestängs från vård av ekonomiska skäl.Sammantaget kan sägas att hälso- och sjukvårdenbefinner sig i inledningen till omfattandeförändringar. Och mycket bör och kanockså ske inom en sektor som omfattar nära 100miljarder kronor och som sysselsätter nära en halvmiljon människor.Anf. 46 MARGÓ ()Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret på mininterpellation. Jag noterar det som en litenframgång att socialministern inte började med attförneka att det är en ekonomisk kris i landstingen.Så brukar förhållandet vara i andra debatter här iriksdagen.Inför höstens budgetarbete saknas ca 8 miljarder ilandstingen. Det är en obegripligt stor summa.Förklaringen till det är den politik som har förtsgentemot kommuner och landsting under 80-talet.Enligt Landstingsförbundets beräkningar harlandstingen förlorat 15,5 miljarder ibl.a. Landstingen har intekunnat kompensera sig för dessa inkomstförluster.Under 80-talet har landstingen i genomsnitt höjtskatten med bara ca 1 kr.Landstingen har tre vägar att finansiera sinaverksamheter: statsbidrag, skatt och genom olikataxor. har regeringen förklarat att de två förstavägarna är stängda. Det skall inte bli merastatsbidrag, har man sagt, och tillsammans medfolkpartiet har regeringen beslutat om ettskattestopp . Kvar återstår bara atthöja taxor och avgifter. Vi vet att skattehöjningaralltid slår mot låginkomsttagare. Vi vet också atttaxehöjningar får ännu hårdare effekter, förtaxehöjningar slår bara precis mot dem som ärsjuka och behöver vården. har alltså i åretsDagmaruppgörelse gjorts klart att det i stort sett ärfritt fram att höja taxorna så mycket somlandstinget beslutar.Statsrådet är inte särskilt orolig för utvecklingen,utan hon anför i svaret att bara det finns en lokalmajoritet för sådana här taxehöjningar är nogallting i sin ordning. Ingen kommer att drabbas.Ta t.ex. en folkpensionär som saknar ATP. Nästa årkommer den folkpensionären att få . imånaden, med KBT. Det är alltså den disponiblainkomsten. I dagsinkomst blir det ca . Men depengarna skall räcka till allt -- till hyra, mat, kläder,telefon, försäkringar och även läkarbesök. Avbudgetarbetet och av Dagmaröverenskommelsenframgår att . inte kommer att vara någonovanlig avgift för läkarbesök . 100 kr.betalar man till doktorn. Vanligen får man vidbesöket ett recept. att hämta utmedicin på det receptet. Således kostar ett vanligtenkelt läkarbesök och medicin . Den härfolkpensionären har alltså en dagsinkomst om 180kr. Detta går helt enkelt inte ihop. Det finns intenågot utrymme i pensionärens budget för ett besökhos läkaren.Tänk bara om vi skulle få betala en hel dagsinkomstför ett läkarbesök och medicin! Den jämförelsenmåste man göra, och då ser man att det inte gårihop. Tyvärr kan man läsa mellan raderna iDagmaröverenskommelsen att det är precis detsom är meningen. Pensionärer och andra skall göraen ekonomisk beräkning för att se om man har rådatt gå till doktorn eller inte. Man måste övervägaom det är ett läkarbesök eller någonting annat somskall prioriteras.Ett konkret exempel: En pensionär i uppe iNorrland har ringt upp mig för att tala om dessasaker. Närmaste doktor för den som bor i i . Då åker man buss till doktorn.Bussresan kostar . tur och retur.