prot · GE0939 · 1990-12-05 00:00:00 — På olika sätt kan vi också få fler människorfrån övriga delar av världen att turista i Sverige.Därigenom främjar vi en viktig tjänstesektor.Jag tror att vi här i också har anledning attse om vårt hus, så att vi inte genom olika åtgärderförsvårar turismen här hemma. Jag tänker då påbeslutet om införandet av full moms på hotell- ochrestaurangtjänster. Det har ju visat sig att denåtgärden inte har främjat turismen.Nu står , och centernbakom reservationen om att främjamarknadsföringen utomlands av somturistland. Vi bör som ett resultat av den enighetenkunna ta nästa steg -- jag är optimistisk på denpunkten -- nämligen att när förhållandena detmedger gemensamt förändra skattesatsen förturistmomsen, så att vi får en moms somöverensstämmer med vad som gäller i övriga länderi Västeuropa.Med detta, fru talman, yrkar jag bifall tillreservationerna 2 och 18.Anf. 142 ()replik:Fru talman! Jag nämnde inte , Per-OlaEriksson, eftersom jag kände att det inte är meddem som jag har en debatt att föra i den här frågan.Reservationen är däremot ett uttryck för dåligtsällskap i frihandelsfrågan, vilket jag i broderligomsorg gärna vill varna för. Efterhans inlägg kan jag konstatera att det kanske varbra att vi tog upp diskussionen om denreservationen. I sitt anförande klargjorde Per-OlaEriksson mycket tydligt en mycket mer positivattityd till frihandeln än vad jag anser attreservationen ger uttryck för.Det står faktiskt i reservationen att undantag kanbli angelägna i tider av växande miljöproblem. Menfrihandeln står inte på något sätt i motsatsställningtill hanterandet och lösandet av vare sig lokala,regionala eller globala miljöproblem. Tvärtom ärdet vår nutida historiska erfarenhet attförutsättningarna för förnyelse av industrin och förutbyte av kunskap är att man har frihandel. Frihandel står inte i motsatsställning till att man hargemensamma regler inom miljöpolitikens område.Det är inte minst den europeiska gemenskapenssamarbete ett utryck för.Allt detta gjorde att jag tyckte att det var angelägetatt peka på reservation nr 2. Jag vill gärna säga tillPer-Ola att jag efter hans anförande intekänner att avståndet till honom och är såstort i denna fråga som jag vet att det är till hansmedreservanter.Anf. 143 () replik:Fru talman! Jag sade i mitt anförande att med litetpedagogik kommer att inse att viegentligen står till på samma våglängd. Jagbeklagar bara att inte ochmoderata samlingspartiet har kunnat ta fasta på designaler som vi har visat då det gäller miljöhänsyn isådana här sammanhang.I grund och botten tror jag att vi är överens om också i handelspolitiska sammanhang, liksomi andra sammanhang, måste ta ökad hänsyn tillmiljöfrågorna. Vi får inte driva den ekonomiskapolitiken och handelspolitiken i sådan riktning attvi försämrar våra möjligheter att driva en aktivmiljöpolitik. Vi skall tvärtom användamiljöpolitiken som ett instrument som kan främjavåra möjligheter att skapa utjämning mellan olikaländer i världen. Jag tror att vi, som GunnarHökmark sade i slutet av sitt anförande, står väldigtnära varandra. Det var bara synd, fru talman, attGunnar inte tog fasta på allavåra tankegångar. Därför tvingades vi att reserveraoss.Anf. 144 ():Fru talman! Man skall kanske inte lägga sig i detinterna borgerliga grälet mellan ochcentern. Jag trodde att det var en markering av attmoderaterna och distanserat sig fråncentern, på samma sätt som man har gjort i tidigaredebatter, där man har uttryckt tvivel om att mankunde lita på med tanke på eneventuellt kommande borgerlig regering. Det varsynd att gav såmånga medgivanden. Det var onödigt. Det gör migtveksam till min anslutning till den reservation somjag tillsammans med ochcenterpartisterna i näringsutskottet har fogat tillbetänkandet. Menar ni inte allvar med denreservationen? Det tycker jag vore synd.Jag tycker annars att lyfter framskillnaden mellan sin syn och min syn på frihandelnpå ett förtjänstfullt sätt. Jag menar också att hanlyfter fram skillnaden mellan sätt attse på frihandeln och det synsätt som kännetecknarmoderaterna och . Jag tror att jag kansäga det utan risk eftersom i stort settinstämde i allt som sade.Gunnar sade någonting som jag tycker ärmycket märkligt, att frihandeln inte är ett medelutan ett mål i sig. Menar att målet för politiken skall vara frihandel? Det enda rimliga är att man gör enbedömning av vilka medel man kan använda för attnå sina mål, om det nu är ökat utbyte mellanmänniskor, kunskapsutveckling, teknikutvecklingeller ökat välstånd, för att sedan komma tillslutstatsen att fri handel eventuellt är ett instrumentför att nå sådana mål. Åtminstone är detvänsterpartiets uppfattning att frihandel, om den ärfri, jämlik och solidarisk, kan vara ett medel attbättre utnyttja resurser och fördelar som man harpå grund av sitt geografiska läge, sin historiskatradition eller tillgång till råvaror m.m. som manhar fått av en slump, genom sparsamhet ellerskicklighet.Gunnar gav också en rollsom vi inte riktigt är vana vid i svensk politik. Hansade att med sina markeringar ihandelspolitiska frågeställningar underblåserprotektionistiska strömningar som växer sig starkai andra länder. Jag tycker att det är att litetöverdriva vår makt och vårt inflytande. Det ärriktigt att det förekommer ganska starkaprotektionistiska strömningar på handelsområdet,vilka gör sig gällande bl.a. i GATT-förhandlingarnaoch genom att EG försvårar överenskommelser avden typ efterlyste, nämligen sådanaöverenskommelser på detlivsmedelshandelspolitiska området som skullegöra det möjligt för bl.a. , men också förandra , att utvecklas från fattigdom ochständigt hot om militärdiktatur till välstånd ochstabil demokrati. Det mest överhängande hotet,åtminstone kortsiktigt, är EGs protektionistiskaagerande i GATT-förhandlingarna.Jag tycker inte heller att det är riktigt sjysst avHadar att använda som ett exempel påen stat som valt bort den fria handeln. Den friahandeln, eller snarare frånvaron av fri handel, ärinte ett frivilligt val på . Det är ett uttryck förhur man från USAs sida har använt handeln som ettmaktpolitiskt, utrikespolitiskt instrument för attgarantera hegemonin över södra . Cubahar av tvingats till en isolering som manåtminstone inte själv önskade sig.Nicaragua är ett annat exempel på ett land som harråkat ut för handeln som ett instrument imaktpolitiska strävanden. har jagtidigare nämnt i andra handelspolitiska debattersom ett exempel på hur man framgångsrikt kananvända handeln som ett politiskt instrument föratt främja demokrati. Embargot mot är ettannat sådant exempel på hur handeln använts somett instrument för att främja en politik som i stortsett hela världen är överens om bör drivas.Folkpartiet och har talat om etteventuellt svenskt EG-medlemsskap som enmöjlighet att utveckla den fria handeln. Jag tyckeratt man bör erkänna det eventuella EG-medlemskapets motsägelsefullhet och hur EGgenom sin handelspolitik och internahänsynstaganden till medlemsländernas olikaförutsättningar ökar risken för handelskrig motfattiga länder. Farhågorna ökar också för atthandelsmurar reses mot u-länder.Låt mig så övergå till att kommentera detbetänkande som vi skall fatta beslut om. Ibakgrundsinformationen i betänkandet beskrivs enganska oroande utveckling av svenskutrikeshandel. Överskottet i utrikeshandeln harminskat. Man nämner dels den oro som krisen iMellanöstern ger upphov till med stigandeoljepriser dels det stora underskottet i räntenettotunder 1989, som återspeglar de senaste årens storadirektinvesteringar i utlandet. Jag kan här barakonstatera att de problemen hänger intimt sammanmed regeringens ekonomiska politik under hela1980-talet. Den politiken har också bäddat för depanikartade utspelen från regeringen de senastemånaderna. Det gäller bl.a. sättet att lansera fråganom svenskt medlemskap i har i tidigare handelspolitiska debatter påpekatatt fördelningen av den svenska utrikeshandelnockså är problematisk. Dominansen av handel meds.k. industriländer är kompakt. Den utgör ca 90 %av vår handel. sker med EG, medEFTA och med övriga industriländer. Detidigare statshandelsländerna, som kallasreformländer, i och i Centraleuropasamt står inte för mer än 10--av vårhandel.Detta är bekymmersamt av flera skäl. Dels blirSverige starkt beroende av de storahandelspolitiska maktblocken EG och , delsblir vårt stöd genom handel till samt öst-och centraleuropeiska länder mycket begränsad.För att skapa en bättre balans krävs enmålmedveten svensk satsning på solidarisk handeloch, som försöker göra i ,internationella ansträngningar för att göra handelnfriare, och mindre diskriminerande för ''svaga''handelsländer.Det här är en långsiktig process som hotas från flerahåll. Jag har tidigare nämnt några av dem. Dagensdebatt sker i skuggan av GATT-förhandlingarnaoch under hotet av ett totalt sammanbrott i dessa.Skulden för svårigheten att uppnå positiva resultati förhandlingarna eller att över huvud taget uppnånågra resultat ligger i stor utsträckning påsupermakterna och EG med derasprotektionistiska strävanden. Svårigheterna visarockså att vägen är lång till en solidarisk och frihandel. Det är en annan verklighet än GunnarHökmarks lovsång till EG och allt möjligt annatsom har med den fria handeln att göra.Vänsterpartiet har tagit en klar ställning i dekonflikter som uppstår mellan fri handel, varorsoch tjänsters fria rörlighet samt skydd för miljö,hälsa och säkerhet. Vi vill tillsammans med centernoch i reservation 2 understryka att denfria handeln inte är ett självständigt mål. Den måsteunderordnas hänsynen till människors hälsa ochsäkerhet. Den måste underordnas hänsynen till denglobala miljön. Vi anser det angeläget att riksdagengör ett uttalande till regeringen med dennainnebörd.Här har vi också grunden till mycket av vår skepsismot svensk anpassning till EGs regler och normeroch till ett eventuellt svenskt medlemskap i finns också andra tungt vägande invändningar,men detta är centralt. Vi befarar att degrundläggande hänsyn som jag tidigare nämndestår svaga mot EG-kapitalets friheter, mot kravenpå fritt rörlig arbetskraft, varor, tjänster ochkapital.Vi i är givetvis beredda att görauppoffringar för den solidariska handeln. Visst kandet uppstå åtminstone kortsiktiga konflikter medangelägna svenska intressen. Vi kan tatekoindustrin som ett exempel, vilket vi ocksåberör i en reservation. Här står en friare handelmed och östländer i konflikt medregionalpolitiska intressen, sysselsättningspolitiskaintressen och med intresset att värna en svenskindustritradition. Vad vi kräver i dettasammanhang är att svensk tekoindustri åtminstoneinte skall behöva konkurrera på ojusta villkor. Denbegränsning vi förordar är en socialklausul vadgäller tekoimporten. Med hänvisning till vad jaghar sagt tidigare kräver vi också regler för importav miljöfarliga varor m.m.Det är också viktigt att vi ålägger oss självabegränsningar i exporten av exempelviskärnteknologi och kärnteknisk utrustning. Vi har idetta betänkande och i andra sammanhang krävtsådana begränsningar i samband med att man gerexportkreditgarantier. Det är inte alls som GunnarHökmark försöker påstå cynism och brist påhänsynstagande till miljön i som gör attvi vill ha förbud mot export av svensk kärnkraft ochkärnkraftsteknologi. Tvärtom är det en konsekventbåde energipolitisk och miljöpolitisk linje som vidriver. Det är inte heller riktigt som GunnarHökmark försökte antyda att de östeuropeiskaländerna med glädje och som ett land gemensamtsatsar på kärnkraftsutveckling. har införmöjligheten att lösa sina energiproblem sagt nej.Man vill inte satsa på kärnkraft. Tjeckoslovakienhar sagt att det inte är aktuellt att avvecklakärnkraften med tanke på att man värderar andramiljöproblem mycket högre såsom varande mycketallvarligare. Jag tycker att man gör en felaktigbedömning. I stället borde man ta tillfället i akt attutnyttja hela den omvälvning och denreindustrialisering som måste ske i dessa länder tillatt göra sig oberoende även av kärnkraften.Det är glädjande att allt fler inser att internationellahandelsavtal bör innehålla miljöklausuler ochsocialklausuler.Jag skall avsluta med att säga ett par ord om ettobehagligt kapitel i svensk handelspolitik. Detgäller deltagande i USAs embargopolitik,dvs. hindret eller förbudet mot vidareexport avhögteknologi till östeuropeiska länder. Jag tyckerdet är besvärande att leva och verka i ett land somfortfarande deltar i ett handelskrig mot länder somvi säger oss vilja främja. borde frigöra sigfrån USAs embargopolitik och internationelltagera starkt för att den upphör. Jag är inte nöjdmed hänvisningen till att den har lättat. Den försfortfarande mot östeuropeiska länder.Med hänvisning till det anförda i detta litet förlånga anförande yrkar jag bifall till reservation 2,trots att något försökte springaifrån den. Vidare yrkar jag bifall tillreservationerna 6, 8 och 13.Anf. 145 ():Fru talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillreservationerna 2, 6, 8, 9 och 15.Det hör till god ton här i att hålla ett lovtaltill frihandeln. Bland industrifolk och ekonomerfinns det knappast några reservationer. Ju friarehandel desto bättre. Vi har också hört GunnarHökmarks reservationslösa tal för en stund sedan.Det här är i och för sig förklarligt. är främsten industrination och håller på att bli entjänsteproducerande nation. Vi har en litenhemmamarknad och med hänsyn till ekonomin istora serier -- economics of scale -- är det uppenbartatt vi är beroende av världshandeln och att en frihandel därför ger oss tillträde till stora marknader.Kort sagt, tjänar pengar på atthandelshindren rivs.Men ett mynt har alltid två sidor, och även om detär som att svära i kyrkan vill jag uppehålla mig vidfrihandelns nackdelar. Alla instämmer säkert inte imin uppfattning. Den grundar sig på miljömässigaoch mänskliga hänsyn som många anser varairrelevanta. Jag vill lista några nackdelar ochbekymmer som följer av den ökade internationellahandeln.Fri handel är långt i från alltid ett avtal mellanlikvärdiga parter. Det är ganska ofta så att den enaparten är stark och den andra är svag. Så är det oftai relationer mellan i-land och u-land eller mellantransnationella företag och u-länderna.Frihandeln gynnar storskalighet och uppväxten avstora transnationella företag som lätt får sådanmakt att de blir staterna övermäktiga. Det här ärfarligt, eftersom dessa företag definitionsmässigt ärvinstmaximerande, och deras vinstmaximerandegår lätt ut över både yttre och inre miljö. Kort sagt:De blir både miljöhot och sociala hot. Dessutomskapar de otrygghet för de anställda. Den anställdeblir en liten kugge i ett anonymt maskineri medchefer som sitter långt borta i andra länder ochbestämmer över deras väl och ve. Cheferna fattarbeslut om människor som de aldrig har sett och omnaturresurser som de kanske heller aldrig har sett.En annan nackdel är att industrialiseringen gör detoerhört svårt att skydda sig mot miljöfarliga ochkonsumentfarliga produkter. Vi vet alla att EG-anslutningen innebär ett hot mot åtskilliga av dekrav som vi i har ställt på de produkter somsäljs här i landet, allt ifrån leksaker till elektriskaapparater och bromsbelägg för bilar. I en öppenmarknad betraktas sådant som handelshinder, somnärmast är en fientlig handling av det land somförsöker upprätthålla sådana krav.Vidare innebär storskaligheten och det ökadehandelsutbytet naturligtvis ökade transporter ochökat resande. Detta är en dubbel kostnad. Förstoch främst innebär det transportkostnader ochmycket resande i affärsangelägenheter, och sådantkostar pengar, vilket gör att storskalighetens vinsterdelvis äts upp rent ekonomiskt. Det kan naturligtvisde transnationella företagen räkna ut själva, mendet leder dessutom till att vi får betala ettmiljömässigt pris i form av ökad energiförbrukningoch utsläpp av diverse giftiga avgaser frånflygtrafiken, exempelvis kolväten, koloxid och ickeminst koldioxid.Frihandeln i de transnationella företagens ledband,som den utformas , utgör en av de starkastedrivkrafterna till en snabb exploatering avnaturresurser. Rovdriften på naturresurser ochutsläppen av miljöfarliga ämnen som koldioxidökar naturligtvis med ökat utrymme för detransnationella företagen och den s.k. ekonomiskatillväxten. Den inspireras och leds avindustriländerna, och när vi här har ett ärendesom berör regnskogarna, är det värt att påminnaom att det inte är ansvarslösanedhuggning som är problemet när det gällerregnskogarna, utan det är industriländernas hungerefter kött och tropiskt trä som är grundproblemet.Vi miljöpartiser skulle vilja ha i gång en diskussionom de grundläggande problemen med frihandel. Vikänner till fördelarna, men vi kan inte som vissaandra här förneka problemen och nackdelarna. Vimenar att småskalig tillverkning och lokalsjälvförsörjning skulle vara i många fall av stortvärde för människorna. En sådan tillverkning ledertill ökad självtillit och trygghet. Därför borde detdiskuteras på allvar om vi verkligen på hela tidenmåste bygga upp större och större system. Att få tillstånd en sådan diskussion tycks dock vara nästanomöjlig i den allmänna marknadsekonomiskaeufori som tycks behärska landet i dessa EG dagar.Jag har tagit upp de frågorna i ett särskilt yttrande,nr 1. Jag har också påpekat att det borde vara ettangeläget ämne för forskning, om det finns forskaresom kan se båda sidorna av myntet. När det gällerden etablerade forskningen, representerad avsådana forskare som och , vill jag uttala min tvekan.Sedan har vi ett ärende som gällerkärnkraftsexport. Vi har talat om det tidigare år.Gunnar säger här att det är cynism attinte sprida kärnkraft från till andra länder.Jag har naturligtvis precis motsatt uppfattning.Kärnkraften är, från urangruvorna till slutförvaret,ett uttryck för vår kulturs cynism gentemotmänniskor, gentemot naturen, gentemot framtidenoch kommande generationer.Kärnkraften kan aldrig bli en lösning på världensenergiproblem. Den är enbart en marginellföreteelse, och vi bör därför försöka att avveckladen . Det är den enda slutsatsjag kan dra.Det är en cynism att strunta i de miljöhot somuranbrytningen innebär i de länder där uran bryts,en brytning som drabbar urbefolkningar på ettytterst negativt sätt och som drabbar naturen i dessaländer på ett ytterst negativt sätt, utan att ländernaoch människorna får ett dugg glädje avhanteringen. Icke en enda kilowattimme kommerdem till del. De får bära skadorna av vårtenergifrosseri här i västvärlden.Det är en cynism mot de människor som bor i att fortsätta att driva Barsebäck.Det är ett verk som icke kan försäkras motkatastrofer på kommersiella villkor, ett talandeexempel på att denna teknik borde elimineras. Denhör icke hemma i en marknadsekonomi, och detbevisas enklast genom att den är omöjlig attförsäkra.Sedan tror man att man skall kunna finna säkrametoder att slutförvara det höggradigt giftigaavfallet i tiotusentals, ja upp emot hundratusentalsår.Vi har också ett ärende om spritexport. harexpanderat sin export av sprit, och det är inte baraSverige utan svenska staten, och det är därför vi tarupp det här. Svenska staten har instämt i WHOsmålsättning att minska spritkonsumtionen i världenmed . Det är vår uppfattning att svenskastaten icke är så fattig att den behöver tjäna pengarpå spritexport utan att vi i god enlighet med svenskastatens strävan att minska alkoholbruket bordeupphöra med den exporten. Samma sak gäller i storutsträckning tobaksexporten, där vi också har enreservation.Sveriges anslutning till USAs embargopolitik bordeha upphört för länge sedan. är det väl hög tidatt den avskaffas. Rapporter har kommit omSveriges anslutning till NATOsunderrättelsepolitik. Det är ett utomordentligtpinsamt kapitel i svensk politik som gör att hela vårneutralitetspolitik har kommit fullständigt igungning. Embargopolitiken är naturligtvis en delav samma sorts anpassningspolitik till det enamaktblocket i den värld där blocken nu lyckligtvishåller på att upplösas. Det är dock icke USAsförtjänst.Anf. 146 ():Fru talman! Jag tror att jag kan fatta mig ganskakort här . Det ligger ju inte precis någon stordramatik i luften, utan diskussionen förs i ganskahovsamma termer. Jag antar att det kan bli mer livi luckan när vi diskuterarsamarbetet med EG, men det återstår att se.Jag ber att få börja med att yrka bifall tillhemställan i näringsutskottets betänkande 9 på allapunkter. Det handlar om motioner i olikautrikeshandelsfrågor. Alla dessa motioner avstyrksav utskottet.Det är två typer av motioner som behandlas. Denena gruppen markerar anslutning till frihandel --något vi i princip är alldeles förskräckligt överensom. Utskottet anser att dessa motioner, främst frånmoderaterna och , slår in öppna dörraroch utskottet kan av detta skäl med fördel avstyrkadem.Sedan har vi ett antal motioner från olika partier,inkl. och , som innebärinskränkningar i frihandeln. De avstyrks avutskottet just av det skälet. Vi har inte funnit dessaförslag till inskränkningar motiverade i de särskildafallen.Tillsammans har detta föranlett 18 reservationer.Det kan tyda på en stor splittring men, som jagsade, kan man ändå konstatera att riksdagstår med en stark politisk majoritet på frihandelnsgrund. T.o.m. de som mäler sig ur, främstvänsterpartiet och , är ganskahovsamma i sin kritik av frihandeln. Jag antar att dekommunistiska planhushållningsländernas kollapshar varit en nyttig lektion i det avseendet.Det hindrar ju inte att frihandeln också innebärproblem, även om man kan omfatta den som enprincip och sjunga dess lov.Det är ganska klart att frihandeln i vissa fall kankollidera med andra hänsyn. På kort sikt hotar densysselsättningen. På lång sikt däremot är den en avde bästa garanterna för en sysselsättning som gerhygglig avkastning till dem som arbetar.Miljökraven kan komma i konflikt med frihandelnom man renodlar frihandelsprincipen in absurdum.Därför är det naturligtvis viktigt att mankonstaterar vad som här har sagts: Det kan finnasintressekonflikter. Dessa får man lösa på lämpligtsätt, men de bör lämpligen lösas på så sätt attfrihandeln inte skadas i onödan.GATT omfattar faktiskt regler som gör att man harrätt att stoppa produkter som innebär risk för hälsa,miljö och säkerhet. Det anses inte innebära att manfrångår frihandelsprincipen. Självfallet stärker detfrihandeln att man inte tillämpar den in absurdum.I viss utsträckning diskuterar vi olikagradskillnader. är ett litet land som ärmycket starkt exportberoende. Vi är i hög gradberoende för vårt välstånd och vår sysselsättning attkunna sälja våra produkter utomlands, specialiseraoss och importera det vi inte med fördel kantillverka i Sverige.Vi har funnit att frihandeln utgör ett väldigt starktstöd för vår ekonomiska, sociala och miljömässigautveckling. Det innebär dock inte att det inte kanuppkomma punktproblem i dessa olika avseenden.Självfallet skall vi inte acceptera att man fårimportera asbestsprodukter från om vi harförbjudit sådana i och vi anser att det finnsstarka hälsorisker förknippade med dem. På punktefter punkt kan man sedan diskutera olika saker.Det finns inga enkla lösningar, men som regelkommer man fram till lösningar som olika parterkan acceptera i det internationella samarbetet. Detär efter den riktlinjen vi arbetar vidare.EG är i många avseenden mer protektionistisktinriktat än , även om det inte berör såmånga områden. Det finns principer som visar är beredd att ta betydande miljöhänsyn.Det har i olika sammanhang hänvisats exempelvistill en enhetsrapport som EGs statschefer fattadebeslut om 1985. Den innehåller en klar markeringav att genomförandet av den inre marknaden intefår äventyra väsentliga miljömässiga hänsyn och atten hög nivå på miljökraven är ett mål vid sidan avatt genomföra den inre marknaden.Låt oss inte dra några absoluta skiljelinjer mellan åena sidan frihandeln och å andra sidanmiljöhänsyn. Dessa går att förena. Det är påfrihandelns grund vi kan bygga för miljö ochsäkerhet.