prot · GE0943 · 1990-12-11 00:00:00 — Det är enlång process till dess att vi är framme vid det, ochdet har jag försökt att klargöra, men naturligtvisutan framgång när det gäller Per Gahrton.Till vill jag säga att det är klart attutskottsledningen har ett inflytande på kanslietsarbete, men utskottet har fört diskussioner vidsammanträde efter sammanträde, och ni harförsökt att sabotera arbetet. Alla utskottetsledamöter har haft möjlighet att lägga framyrkanden som kunnat påverka kansliets arbete.Det står en stor majoritet bakom de direktiv somkansliet har fått. Jag vill också tillägga att kansliethar efterkommit dessa på ett synnerligen skickligtsätt. Det dokument som vi nu har framför oss ärkanske ett av de bästa som har producerats i det härparlamentet.Anf. 23 ():Fru talman! riksdag kommer att fattaett i genuin mening historiskt beslut. Ser vi tillbakapå den europeiska kontinentens utveckling kan vifinna hur den europeiska samarbets- ochenhetstanken har vuxit sig allt starkare sedan detsista världskrigets slut. Det har varit ett samarbetesom har drivits framåt därför att man har velatsäkra freden och bygga en bättre framtid för allaoch envar i detta gemensamma . Det hardessutom varit ett samarbete grundat i den allttydligare insikten att nationalstaten inte längreräcker i när idéer, handel, samarbete ochmänskliga kontakter bryter ner de gamla gränsernamellan länder och folk.Sverige har länge -- alltför länge enligt minmening -- stått utanför huvudfåran i det europeiskasamarbetet. Svenska regeringar och har sett Europasamarbetetsom mest en kommersiell fråga ochEuropapolitiken som en avutrikeshandelspolitikens många delar. Så ställde sigSverige utanför och avvisandetill det s.k. lilla ansträngningar att medkärnan i bygga upp ett alltnärmare samarbete på den europeiskakontinenten. När detta s.k. lilla på 1960-och 1970-talen samt växte ochväxte, till att omfatta nio av tio medborgare idet demokratiska , valde attfortfarande hålla sin distans.I början av 1970-talet hade det varit möjligt förSverige att bli medlem i denna historiskasamverkan. Men socialdemokraterna, stödda avcentern, fattade avgörandet attutesluta medlemskap. Det var enligt min meningsannolikt ett av efterkrigstidens allvarligastemisstag i svensk politik. stängdes därmedutanför möjligheten till ett deltagandei det europeiska samarbetet.Vi moderater har sedan mycket lång tid tillbakahaft kravet på ett svenskt medlemskap i i vårtpartiprogram. Jag tror inte att någon på denpunkten någonsin har tvekat om vår färdriktning.Vi såg redan för att det i börjanav skulle öppna sig en ny möjlighet, eftermöjligheten , för oss attförverkliga denna vår europeiska dröm för Sverige.Mycket av vårt politiska arbete under de år som hargått har inriktats på att bidraga till att endag också göra den drömmen till verklighet.Det gäller riksdagsbeslutet , som mot denproposition som regeringen hade framlagt öppnadedörren, för möjligheten till ett medlemskap efterEES. Det gällde de aktiva insatser som vi alldelesensamma och -- som vanligt, höll jag på att säga --alldeles isolerade gjorde i valrörelsen för attföra ut Europafrågan och för att själva skaffa oss ettmandat för de viktiga ställningstaganden som vivisste skulle komma . Dethar också gällt de ständiga debatter som vi har förti denna kammare och i andra sammanhang medsocialdemokrater, som ibland verkar ha förstått sålitet av vad som höll på att hända och som därförnärmast snubblat från det ena ställningstagandet tilldet andra i denna för vår nation så oerhört viktigafråga.Det har också, som erinradeom, gällt . Efter ettmycket avgörande och mycket viktigt sammanträdesom vi hade i utrikesnämnden sadejag att måste ansöka om medlemskap 1991.Jag presenterade en tidtabell som närmast identisktöverensstämmer med den som utrikesutskottetsordförande anslöt sig till. För detblev jag i vederbörlig ordning avhånad.Statsministern förklarade att jag bråkade. Andrasade att jag hade alldeles fel. Utrikesministern sadeatt detta var alldeles omöjligt.Det är inte utan en viss tillfredsställelse som jag noterar att det som för bara några månadersedan för dessa herrar var så väldigt fel harblivit så väldigt rätt. Så sent som i riksdagensspeciella Europadebatt stodutrikesministern själv och radade upp inte mindreän fem tunga skäl som regeringen hade för attmedlemskapsfrågan inte fick diskuteras nu.Så kom då valuta- och räntekrisen -- ett elände i sig,men ett elände som skulle föra något gott med sig.I den politiska kris som då uppstod snubbladesocialdemokraterna ännu ett steg, förmodligenutan att till fullo veta betydelsen av det som degjorde. De snubblade fram det avgörande steget.Och är, fru talman, tärningen kastad. finnsdet ingen väg tillbaka. leder vår politik in i deteuropeiska samarbete som vi borde ha varit en delav redan för ett sedan.Att ansöka om medlemskap är förvisso inte sluteteller ens den avgöranden punkten i denna debatt,men det verkar ibland som om en del skulle tro det.Att ansöka om medlemskap är inte ens början påslutet -- det är på sin höjd slutet på början -- avdebatten om och . Jag är övertygadom att för och för svensksamhällsutveckling kommer att gå i den europeiskaintegrationens och den europeiska samverkanstecken. På område efter område av vårt samhällslivkommer Europasamverkan att ställa krav påmedverkan från och från oss svenskar.När man lyssnar på EG-debatten finner man ju attmycket av den handlar om gårdagens eller möjligenom dagens EG.Det må vara mig tillåtet att säga att den debattentill stora delar är ganska ointressant. När vi sökermedlemskap i söker vi medlemskap ivärldssamfundets mest dynamiska gemenskap, därnya steg ständigt tas och där steg utöver dessa somnu tas ständigt diskuteras.Vi går in i en europeisk gemenskap där det endasom är riktigt säkert är att vi formar vår egen ochEuropas gemensamma framtid i ett fast samarbetemed andra nationer och folk. Ingenting annat ärabsolut säkert om framtiden när vi tar detta steg.På torsdag och fredag samlas regeringscheferoch i någon utsträckning dess statschefer i det i . De skall då dra uppriktlinjerna och lägga den politiska basen för de tvås.k. regeringskonferenser som inleds ochvars syfte är att dra upp riktlinjerna för den nyaeuropeiska samarbetsarkitekturen för 1990-talet.Det handlar om ett nytt EG -- ett EG där målet omett nu börjar att skymta vidframtidens horisont och där 90-talets stora uppgiftblir att bygga en politisk, ekonomisk och monetärunion.Det är ett som tar ett större steg framåt isitt samarbete än vad jag tror har gjorts någonsintidigare om vi tittar tillbaka på de gångnadecennierna. Man tar ett stort steg framåt i sitt EG-samarbete i medvetande om det ansvar man har föratt hjälpa till med den väldiga omvandlingen iCentraleuropa och i det vars framtidfortfarande är så oklar.På 1960-talet byggde man upp det dåvarande EECmed tullunionen på handelspolitikens område ochmed den gemensamma jordbrukspolitiken -- enuppgift som då framstod som väldig och löftesrik.På 1970-talet gick man vidare genom att knyta tillsig , , och framförallt genom säkrandet och stabiliseringen avdemokratin i södra : , Spaniensoch medlemskap.På 1980-talet tog man de avgörande politiskabesluten om att gå vidare mot den gränslösaeuropeiska marknaden och mot det medborgarnasEuropa som börjar växa fram. På 1990-taletkommer man alls inte att stå still, tvärtom, historienaccelererar och går man vidare mot denpolitiska, ekonomiska och monetära unionen medallt vad detta kommer att innebära.Det är detta delvis helt nya samarbete, inte detgamla, som nu ansöker om medlemskaptill. Jag undrar om alla har klart för sig vad detinnebär. Det innebär att vi går in i ett starkt utbyggtutrikespolitiskt samarbete, där nationer medsamma värderingsmässiga grund strävar efter att ifrågor där de anser detta vara lämpligt, forma engemensam utrikespolitisk linje och där det ocksåkommer att finnas inslag av det som de, men ocksåi vissa avseenden vi, kallar säkerhetspolitik.Jag tycker att det vore bra för . Det vore braför . Det ger oss en europeisk roll ocheuropeiska möjligheter som vi tidigare inte harhaft, även om det sannolikt medför att utrymmetför snedsteg av den typ som vi har sett exempel påunder , försvinner ur densvenska utrikespolitiken.Det innebär att vi går med i ett demokratiskt systemdär våra valda ledamöter i Europaparlamentetgradvis kommer att få alltmer att säga till om ochdär vi måste acceptera demokratins giltighet ocksåi i dess helhet. Det är bara genomsamarbete och genom att skapa idéallianser ochåsiktsöverensstämmelser med andra nationer ochmed andra nationers företrädare som vi kan förafram våra idéer. Jag är en av dem som tycker attdetta är mycket bra.Det innebär att vi går in i en ekonomisk ochmonitär union som tidigt kommer att etablerainflationsbekämpningens järnhårda företräde i vårekonomiska politik och som förr eller senarekommer att leda fram till en gemensam europeiskvaluta med allt vad detta innebär. Jag är en av demsom är övertygad om att detta är bra för ochför . Det innebär att vi går med på att rivaalla de gränser mellan våra europeiska nationersom går att riva och därmed också delar av våramöjligheter att vara alltför annorlunda ochavvikande. Det kommer att ge oss som medborgarelångt större möjligheter i olika hänseenden än vadvi har , men det kommer att ge oss politiker iolika församlingar mindre makt att styra och ställamed än vi har . Jag tycker att även detta är braför , och oss alla.Allt detta och mycket därtill kommer att bli detavgörande historiska steg för vår nation som vi nuöppnar för och som kommer attinnebära nya möjligheter för medborgarna och nyabegränsningar för den nationella politiken.Jag säger allt detta därför att det för mig är oerhörtviktigt att vi tar detta stora steg som övertygade ochengagerade européer. Låt mig säga alldeles öppet:Vi får inte upprepa de misstag som bl.a.Storbritannien och vår södra granne Danmarkgjorde när de gick in i det europeiska samarbetet.De marknadsförde sitt medlemskap i som enkommersiell angelägenhet. De vågade inte förafram i debatten den politiska dimensionen,framtidsaspekten, för sina nationer.Det har därmed kommit att delvis under en serie avår fungera som det europeiska samarbetetsbromsklotsar. Den rollen får inte ikläda sig,varken medvetet eller omedvetet. Därför måste vinu börja diskussionen om vad EG-medlemskapetinnebär och vad vi kan bidra med som engageradeoch övertygade européer i den nya historiskasituationen.Det innebär, fru talman, att vi inte kan fortsättamed att ständigt ''komma för sent'' när vi skall taställning, ständigt snubbla i de stora frågorna ochständigt göra felbedömningar om vad som faktiskthåller på att inträffa. Kort sagt, måste nuskaffa sig en Europapolitik. Det har vi intehaft, men vi behöver det nu och dessutom snabbt.Det är den konkreta bakgrunden till att vi vill attdet snabbt påbörjas ett konkret arbete för attförbereda en ansökan om medlemskap,förberedelser för de samtal som därefter kommeratt föras mellan och EGs medlemsländeroch att förbereda de förhandlingar som därefterkommer att föras över ett mycket brett spektrum avfrågor mellan och EG.Det är ett stort arbete. Det är ett viktigt arbete föross alla. Det måste vi förbereda, och vi får intesnubbla in i detta också.Jag finner det märkligt att socialdemokraterna i dagsäger nej. Kanske skall detta ses som ett uttryck föratt osäkerhet om Europapolitiken fortfarande leverkvar. Socialdemokraterna vet inte riktigt vad desjälva vill innerst inne, och därför vågar de intediskutera med andra.Valet -- att välja -- är inte enbart etttekniskt val. Det är valet av en samarbetsform förSverige och framtiden. Det är valet av en idé och avsamhörighet.Låt mig därför avslutningsvis citera en av de glömdaeuropéerna i svensk politisk efterkrigsutveckling,, som kom att bli något av ensymbol för globala, humanitära ochkulturella engagemang. Han var, något som oftaglöms bort, en engagerad och övertygad europé.Han skrev 1951 en större artikel under rubriken''Att välja '', och han skrev så här: ''Vårt valEuropa blir , och samt en -- ---- demokrati som är den livsform, i vilken dessaideal får sitt moderna uttryck. Men därjämte är detEuropa självt, sammansvetsat till störreorganisatorisk enhet, såsom medium för vårtnationella engagemang i en utveckling styrd avideologin, i riktning mot dess fortsattaförverkligande i livsformerna och -- mednödvändighet -- i samverkan mellan alla dem somsvetsats samman till en enhetlig kulturkrets kringtraditionen från de tre städerna. ''Detta var betydelsen av att välja för en avefterkrigstidens svenska politiska debatts ledandehumanister och kulturbärare. Det argumenteradehan för . skall vi på 1990-taletförsöka att förverkliga det vi kan av den europeiskahumanistiska tradition som bärs vidare i detdemokratiska samarbetet i dagens Europa.Anf. 24 ():Fru talman! Vi har den Europeiska gemenskapenatt tacka för mycket av freden i , för denfrihet och det välstånd som vi åtnjuter i vår del avvärlden. Dess grundläggande syften har alltid varitpolitiska. Målet har varit att skapa fred mellanforna fiender och att bevara de demokratiskafriheterna i ett av kriget sargat . Man harutgått från övertygelsen om hållfastheten i liberalavärderingar om ett öppet samhälle, om mänskligarättigheter, valfrihet och marknadsekonomi. Manhar velat visa att man från sådana utgångspunkterkan skapa bättre samhällen än vadfolkförtryckande enpartistater kan uppnå medsocialistisk planhushållning. I det avseendet harman varit hundraprocentigt framgångsrik.Det som vi anar konturerna av hadealdrig blivit möjligt utan framgångarna för deneuropiska integrationen, för viljan att samverka inya former där staterna också får vara beredda attavstå nationell suveränitet till gemensamma organoch att sätta helheten framför delarna.Liberaler, både individer och partier, i hartillhört de mest pådrivande i denna utveckling.Även inom den svenska liberala rörelsen har detalltid funnits en positiv inställning till deneuropeiska integrationen där EG har varit denfrämsta drivkraften. Det har funnits enförhoppning att förhållandena i en dagskulle bli sådana att skulle kunna ta stegetoch begära medlemskap i denbakgrunden är det utomordentligt glädjande att defyra största partierna i utrikesutskottet har kunnatenas om ett positivt uttalande om svensktmedlemskap i utgår i från att en stor majoritet här i kammareni dag kommer att ställa sig bakom detta uttalande.Det är, som redan har framhållits från talarstolen,ett historiskt steg mot EG som tas.Fru talman! Drömmen, visionen, om ettmedborgarnas har även kittlat mångamänniskor i . Vi skallinte heller underskatta den enorma betydelse somvisionen om medborgarnas har haft förutvecklingen i . Den har i sin tur skapatnya förutsättningar för aktiva engagemangi det västeuropeiska samarbetet. Det är svårt att troatt den utveckling som vi harsett i Öst- och över huvud taget hadekommit till stånd om det inte hade varit förtillkomsten av visionen om medborgarnas ,om enhetsakten och om den inre marknaden.Det var när utvecklingen i satte fart i mittenpå 80-talet, som stagnationen blevovanligt besvärlig i Öst- och , somklyftan började vidgas mellan de två ochdet framstod som alltmer nödvändigt med radikalaförändringar i Öst- och . Det är alltsådenna vision om medborgarnas som harbetytt så mycket både för oss i , förmänniskor i Öst- och och självfalletäven för de människor som lever i den Europeiskagemenskapen.När jag i ettanförande om svensk Europapolitik uttalade attmålet måste vara ett fullvärdigt svensktmedlemskap i , hördes en hel del kritiskakommentarer från socialdemokrater ochcenterpartister. Det fanns t.o.m. en och annanföreträdare för det svenska näringslivet som tyckteatt jag var för tidigt ute. har, som allavet, utvecklingen gått oerhört snabbt.Regeringen och även representanter fråncenterpartiet har fortsatt att kritisera folkpartietoch , men har man underdetta år -- låt oss säga säga sedan föll --tagit små steg i rätt riktning.Ett steg togs i anslutning till den mycketomdiskuterade debattartikel som , jag tror det var , i DagensNyheter. Själva artikeln var oklar, suddig och leddetill tolkningar som gick åt olika håll. I anslutning tillartikeln blev det en debatt där statsministern,utrikesministern och andra företrädare försocialdemokraterna tvingades till klargörandensom ganska entydigt gick i en och samma riktning,nämligen en önskan att öppna en dörr på glänt tillEG-medlemskap. formulerades hårdavillkor för att ett medlemskap skulle kunna bliaktuellt. Det var många som uppfattade dessavillkor som närmast prohibitiva dvs. att de skulleförhindra en svensk medlemskapsansökan i detlånga loppet. Samma villkor upprepades så sentsom i regeringsförklaringen i början av oktober.Detta viktiga villkor var att vi först skulle få en nyrad europeiska säkerhetsordning i somundanröjde alla risker för krig. Först när vi hadeden säkerhetsordningen i kunde det bliaktuellt för att ta steget och sökamedlemskap i . Denna mycket försiktigahållning från den sida varalltjämt dominerande när Europafrågornadiskuterades här i kammaren . Dåhade utrikesministern, som erinrade om,en rad skäl mot svenskt medlemskap, fem styckennärmare bestämt. Det var alldeles tydligt attregeringen inte hade några planer på att aktualiseraden här frågan då.När summerade debattenkonstaterade han att det fanns två partier ikammaren -- och -- somsade ja, det fanns två partier -- ochvänsterpartiet -- som sade nej och det fanns tvåpartier -- socialdemokraterna och --som sade vänta och se. Det var nog många somtrodde att vi skulle få vänta ganska länge på att fåse vart socialdemokraterna och skullegå, men var bilden heltförändrad. Det avgörande steget var, som mångatalare erinrat om, det som regeringen tog i sambandmed att det s.k. krispaketet presenterades på enpresskonferens den 26 oktober.Jag vill gärna instämma med dem som har sagt attdet är litet märkligt att detta avgörande steg togssom en direkt följd av att en räntechock hadedrabbat . Det hade varit trevligare om dettasteg hade tagits på ett mer offensivt sätt och medstörre engagemang än vad som blev fallet. Mendet var, enligt vår mening, ett steg i rätt riktning.Enligt denna krisskrivelse till är en nyfredsordning inte längre ett villkor. Självfalleteftersträvar fortfarande en ny fredsordningsom kan innebära en bättre garanti än den gamlaför freden i . Det finns dock inte längrenågra krav på att denna fredsordning först skallkomma till stånd och att därefter skallpröva medlemskap, utan nu talas det öppet om attambitionen är ett svenskt medlemskap i att underbygga det skall vi fortsätta våraansträngningar att skapa en ny fredsordning. Detkan synas vara en ganska hårfin skillnad, men allainser att den är av avgörande betydelse.Om man jämför artikel i med den artikel han ifredags skrev i , är det som om dessaartiklar är skrivna av olika författare. serplötsligt en viktig roll för idet framtida EG, och det är bra. Efter att ha lästden artikel som skrev i Aftonbladetnu , måste man fråga sig varför det dröjdeså länge innan svensk socialdemokrati och densvenska regeringen nådde fram till detställningstagande som tycks så självklart.Ingvar skrev i att han troddeatt de EG-positiva partierna hade mycket olika målför sitt engagemang i . Han nämnde i ettantal punkter socialdemokraternas mål, nämligenatt säkra freden, att främja utvecklingen iÖsteuropa, att bekämpa miljöförstöringen, attsätta kampen mot arbetslösheten i centrum, att ökalöntagarnas inflytande, att öka trygghet och välfärdoch att bekämpa fattigdom i världen. Detta äralldeles utmärkt. Det är i själva verket som ett ekoav vad jag och många andra liberaler har framfört imängder av tal som handlat om under desenaste åren och naturligtvis också långt tidigare.Vi kan förvisso ha delade meningar om mycket,kanske också om medlen när dessa mål skallförverkligas, men bakom dessa mål, såsom IngvarCarlsson formulerade dem i sin artikelhäromdagen, finns det säkert en mycket storenighet i riksdag.Jag noterade med särskild tillfredsställelse attIngvar i raden av dessa mål nämnde attbekämpa fattigdomen i världen. Det är bra attåtminstone visionerna finns kvar inom svensksocialdemokrati när man nu är på väg att pruta detsvenska u-landsbiståndet. Men det kanske finns tidunder julen till eftertanke och t.o.m. omtanke inomsocialdemokratin på den punkten. Det skulle i såfall ligga mer i linje med de visioner som IngvarCarlsson har för den svenska Europapolitiken.Fru talman! Jag besökte av en tillfällighet Brysselstrax efter tillkännagivandet av ambitionatt söka medlemskap i gemenskapen.Jag kunde konstatera att detta mottogsutomordentligt positivt, åtminstone bland minaliberala vänner i . Jag mötte en och annan --inga liberaler, utan personer med annan politiskfärg -- som ifrågasatte äktheten i vårt europeiskaengagemang, eftersom detta besked kom just somen reaktion på en ekonomisk kris i . Jag villsamtidigt betona att den reaktionen var ettundantag bland de människor jag träffade, de flestavar mycket positiva och välkomnade Sverige.Bland de länder som står utanför denEuropeiska gemenskapen tillhör säkertdem som välkomnas allra mest av Gemenskapen.Jag hade möjlighet att också diskutera med dendanske kommissionären tidsplanen för medlemskap i ungefär samma bedömning som jag självhade gjort. En optimistisk men realistisk tidsplanskulle kunna se ut ungefär på det sättet, att Sverigelämnar in sin ansökan , att det förssamtal och formella förhandlingarunder , att processen får verka i under1994 och att ett svenskt medlemskap kan bekräftasi valet . Då skulle kunna bli medlemfrån år 1995.Detta är förvisso en optimistisk tidsplan. Det finnsännu ingen medlemsansökan till EG som harbehandlats så snabbt. Men vi kan konstatera att depågående EES-förhandlingarna har lagt grundenför en snabbare process när sökermedlemskap än vad som har varit möjligt.Men det bör också nämnas att det finns andra ikretsen av kommissionärer som är mindreoptimistiska än vad är. Viskall naturligtvis vara beredda på att det kan talängre tid, men vi bör från svensk sida göra allt föratt denna optimistiska tidsplan skall kunna hållas.Fru talman! Det viktigaste motivet för att Sverigebör eftersträva ett fullvärdigt medlemskap i äratt detta är det enda sättet att ge ettinflytande. Det är viktigt, eftersom EG är endynamisk process och inte en fix institution. Vi kanaldrig fixera EG och ta ställning till någonting somhar byggts färdigt, utan det byggs ständigt vidare.Endast som fullvärdiga medlemmar i kan vivara med och påverka detta byggande, den process,som fortgår.Detta är naturligtvis viktigt för att vi skall kunnapåverka beslut som under alla förhållandenkommer att beröra oss själva. Av rent och skärtegenintresse kommer att anpassa sig tillrader av beslut som fattas inom EG. Men detta ärändå inte det viktiga skälet. Det viktiga för oss somliberaler, eller i varje fall som internationalister, äratt vi skall kunna engagera oss i utvecklingoch kunna påverka den.Vi folkpartister anser att det är mycket som är brai EG, men vi anser också att det finns mycket sominte är bra där. Vi vill gärna liera oss medprogressiva krafter inom EG, liberaler och andraprogressiva krafter, för att påverka utvecklingen iEuropa. Det kan bara göra som medlem iEG.Kritikerna av medlemskap blandar ofta ihop å enasidan konsekvenserna av ett medlemskap i , åandra sidan dels effekterna av öppenhet ochinternationalisering i största allmänhet, dels denutveckling som sker inom enskilda , mensom inte har särskilt mycket med EG att göra utansom mer kan hänföras till kultur och traditioner idessa . Vårt beroende av omvärlden ärredan stort. Vi säljer hälften av vårindustriproduktion utomlands.