prot · GE0945 · 1990-12-13 00:00:00 — Ärinte risken för kostnadsdrivande effekter stor?Landstingens verkliga kostnader kommer sannoliktatt bli mindre än den självkostnad kalkylernakommer att visa, eftersom en stor del avlandstingens självkostnader är av fast naturoch/eller avser försörjningsenheter som utnyttjasav såväl långvård som annan verksamhet.Resurser som kostar flera miljarder låtersig inte hur lätt som helst omstruktureras frånlandstingen till kommunerna. Kan det verkligenvara så, , att reformen inte kommeratt dra några nya kostnader?Jag kan ge ett exempel från min egen valkrets.Enligt en artikel i för räknarman i med attkommunalskatten kommer att behöva höjas för att klara den situation som ÄDEL-reformen kan leda till. visarjämförelserna länet runt att kan tänkasig att sänka med -- det utrymmetöverförs då till kommunerna. förGullspång, med en medelålder som är högreän riksgenomsnittet. Den totala kommunalautdebiteringen är . och 34 öre.och skulle alltså behöva höjas med ytterligare 3 kr.efter skatteväxlingen med . Det finns,, fler sådana glesbygdskommuner ivårt land som ställs i en mycket svår situation, somockså här har påpekat. Hur skallvi lösa detta problem? Detta måste kunna redovisasi beslutsunderlaget när skall ta ställningtill en sådan här reform.Anf. 97 MARGÓ ()replik:Herr talman! Jag tror inte att jag klarar av attleva upp till krav på glädjeutbrottfrån min sida över denna reform. Jag tvingas tyvärrkonstatera att många av förslagen kommer att fåallvarliga konsekvenser, framför allt förlandstingens möjligheter att även kunnabedriva en bra sjukvård. Det är svårt förlandstingen att ha kvar den nuvarandeomfattningen, exempelvis på akutsjukvården, närBo Holmberg och fastslår attlandstingen 1992 skall bli av med 1,64 miljoner frånakutsjukvården som i stället skall föras över påkommunerna för att användas till bl.a. att ta bortde färdigbehandlade patienterna.Om kunde garantera att detta inte fårnågra som helst effekter för akutsjukvården, attinte antalet platser kommer att minska, då medgerjag att jag skulle känna mig litet gladare. Menriktigt lugnad är jag nog inte förrän jag sett effektenav dessa förslag.Jag kan fortfarande inte, förstå, hurdetta med betalningsansvaret, där kommunen tittarhur mycket man har i den kommunala skattekistanoch därefter bestämmer om och herrPettersson får ligga kvar på sjukhuset eller inte, hurdet hänger ihop med uttalande om att deäldres självbestämmande skall vara en ledstjärnaför förändringen inom omorganisationen.Men förklara det gärna för mig.Anf. 98 () replik:Herr talman! På sätt och vis är det ändå ensjukvårdsdebatt, för det gäller vården av våra mestsjuka och skröpliga.Man har ju fått höra mycket om . Men iDanmark har man en medellivslängd som är ett parår kortare, man har långt fler som inte stiger upp ursängen eller sitter i rullstol.Bo Holmberg, vi skall lära av andra, men inte allt.Jag har en nära anhörig på ett sjukhem. Tyvärr harvi den pressen i svensk sjukvård att ingen där kanutöva värdskap. Så dåligt är det med hälsan ochtillståndet.Till slut vill även jag säga att när beslutet har fattatsär den demokratiska seden att man gör det bästa aväven beslut som man inte tycker är så kloka.Anf. 99 BO () replik:Herr talman! Får jag säga tre saker till StenSvensson.Först och främst hävdar jag bestämt att man intekunde tolka in beslut att regeringen skullekomma tillbaka med en reform som också skulleinnebära att man förde över hela primärvården tillkommunerna. Jag hävdar bestämt att man inte kanutläsa detta från vad vi sade i utskottet eller frånvad beslöt. Däremot hävdar jag att mankunde komma tillbaka med ett förslag som det vihar fått. Detta beslut ligger i linje med vad vi sadeför sedan.Sedan menar jag, , att det går väl attläsa ut de väsentliga delarna i den ekonomiskaregleringen för att kunna ta ställning till dennareform.Man kan hitta frågetecken. Det gör jag också.Utskottet har dessutom sagt att på den och denpunkten finns frågetecken som regeringen fåråterkomma till i den proposition som kommer i vårom den ekonomiska regleringen. Men att användadessa frågetecken som intäkt för att säga att maninte kan se och förstå den ekonomiska regleringenanser jag inte vara korrekt.Sten frågar om jag kan garantera att detinte bli höjt skattetryck till följd av denna reform.Ja, det kan jag.Men sedan är det viktigt att vi också har klart föross att det blir fler och fler äldre i . är vi världens äldsta nation. Inget land i världenhar så många äldre. Gruppen kommer att öka, omjag minns rätt med 140 000 fram . Detbetyder ett tryck både på sjukvården ochomsorgen, landstingen och kommunerna.Jag såg att en hälsoekonom hade räknat om desiffror som SCB tagit fram och funnit att det skulleinnebära ett tryck på sjukvården på drygt 8miljarder kronor. Utifrån den aspekten kan jag integarantera hur det kommer att bli med skattetrycketframöver. Men att denna reform i sig inte skall ökaskattetrycket är jag helt övertygad om.Jag vill också säga tre saker till MargóIngvardsson.Är det så svårt att förstå att om man har 4 000gamla på våra sjukhus och inrättar enorganisation och ett betalningsansvar så att dessamänniskor inte finns där längre, så kan vi ta handom köerna. Hur många köer finns det kvar isjukvården om vi plötsligt får 4 000 platser ledigapå våra sjukhus?Det är väl bara Margó som intebegriper detta.Det andra är att om kommunen får betala 1 800 kr.om man inte tar hem de färdigbehandlade, men fårlägre kostnad om man klarar det hemmavid, dåförstår kommunalpolitiker att det är bättre att tahem dem än att låta dem ligga kvar på sjukhusen.Det tror jag också Margó förstår.Men sedan måste man ha flera bollar i luftensamtidigt om man skall se den här reformen i desshelhet. Självbestämmande, integritet och valfrihetär huvudmålsättningar, och vi har ett antalincitament för att uppnå dessa.Talmannen anmälde att Margó ochSten anhållit att till protokollet fåantecknat att de inte ägde rätt till ytterligarerepliker.Anf. 100 Statsrådet ():Herr talman! utredningsarbete är vinu framme när skallfatta beslut om förändringar i organisationen inomäldreomsorgen.Jag vill gärna från början säga att hela detutredningsarbete som jag har varit ansvarig för ochdelaktig i har haft som utgångspunkt äldremänniskors rätt till ett bra liv även när krämpornaoch sjukdomarna kommer. Det är viktigt att denutgångspunkten finns med , också när vitvingas in i tekniskt komplicerade diskussioner föratt åstadkomma en bra lösning på sikt.Herr talman! Det finns starka skäl för att nugenomföra förändringar i äldreomsorgensorganisation och ansvarsfördelning. Jag skall angetvå.Vi upplever viktiga förändringar ibefolkningsstrukturen. haren av världens högsta medellivslängder. Antaletmycket gamla människor ökar. 1980 hade vi 263 000människor . 1990 har det blivit 372 000.År 2000 räknar vi med att ha 440 000 människoröver . Med den erfarenhet vi har vet vi att medstigande ålder kommer krämporna, sjukdomarnaoch handikappen. Därför vet vi också att vi behövermer vård, mer omsorg och mer social service för attklara det omvårdnadsbehov som vi står inför.Behoven blir också mer sammansatta. Därförbehöver vi ett bredare yrkeskunnande och en mervarierad omvårdnadsinsats.Det andra skälet för en reform är att dagensorganisation av vård och omsorg för våra gamlauppvisar stora brister. Det oklaraansvarsförhållandet mellan landsting ochkommuner gör att enskilda människor kommer ikläm. Men det gör också att ansvar fördimensionering, planering och utbyggnad inte taspå ett effektivt sätt. Det innebär i sin tur att mångaäldre befinner sig på fel ställe i detta system iförhållande till sina egna upplevda behov.Härur uppkommer problemet med de medicinsktfärdigbehandlade inom sjukvården och problemetmed att många bor kvar längre i den ursprungligabostaden än vad de egentligen klarar av medhänsyn till sitt handikapp.Herr talman? Jag skulle vilja kort sammanfattahuvudinnehållet i den reform som nuskall ta ställning till. Det låter sig göra sig i fyraenkla punkter.För det första genom en ändring i socialtjänstlagenblir kommunerna entydigt ansvariga fördimensionering, planering, utbyggnad och drift avde särskilda boendeformerna som är så viktiga menjust nu en bristvara.För det andra överförs de lokala sjukhemmen tillkommunerna och blir en viktig särskildboendeform i de utbud av möjligheter somkommunerna svarar för.För det tredje får kommunerna ett sjukvårdsansvaroch därmed också sjukvårdskunnig personal,framför allt inom de särskilda boendeformerna.För det fjärde stimuleras kommunerna till att byggaut olika slag av boendealternativ med hjälp av s.k.betalningsansvar för långvård och akutsjukvård.Jag kan se tre viktiga vinster med dessa åtgärder,herr talman. Genom att kommunerna får detsamlade ansvaret för äldreomsorgen,betalningsansvar och stimulansmedel från statenkommer det att bli en kraftig utbyggnad avboendealternativ . Detråder inget tvivel om det, och det är precis vad vivill åstadkomma.Vidare blir det möjligt att på ett bättre och tryggaresätt svara för alla de insatser som äldre människormed omfattande vårdbehov behöver i och med attkommunerna får sjukvårdsansvar och tillgång tillsjukvårdskunnig personal.Slutligen kommer det tydliga ansvarsförhållandetmellan kommuner och landsting att kunna medföraatt vi får en bättre och effektivare planering och enbättre resurshushållning med de medel vi förfogaröver.Jag vill för övrigt i sammanhanget understrykaatt den engagerade personal vi har i vården ochomsorgen har rätt att få arbeta inom enorganisation som uppfyller krav på tydlighet, hargod planering och tillräckliga resurser. Det är vårtansvar som politiker om vi befinner oss inomregering, riksdag, kommuner och landsting att setill att så blir fallet.Det förslag som behandlas har sinutgångspunkt, vilket flera har framhållit, i 1988 årsproposition och riksdagsbeslut. Där framhöllsprinciperna om valfrihet, självbestämmande,trygghet och integritet och de principerna skallockså enligt regeringens uppfattning präglaäldreomsorgen på 90-talet.Propositionen grundade sig i sin tur på den storaparlamentariska äldreberedningen. En enig riksdagkonstaterade att det inom äldreomsorgen finns enrad olika insatser för vård och omsorg som behöversamordnas så att verksamheten skall bli merändamålsenlig.För att bereda frågan tillsatte regeringenäldredelegationen där det fanns representanterbåde från socialdemokraterna och de tre borgerligapartierna. Också landstingen och kommunerna varrepresenterade i delegationen. Delegationenutförde ett omfattande utredningsarbete, ochrapporten från äldredelegationen sändes ut på enmycket bred remiss till landstingen, till allakommuner, de berörda pensionärs- handikapp- ochfackorganisationerna och till en rad statligamyndigheter. Det är i själva verket en av de störstaremissomgångar som någonsinhar genomfört.Regeringens proposition ''Ansvaret för service ochvård för äldre och handikappade'' bygger iväsentliga delar på äldredelegationensöverväganden. Jag konstaterar attsocialutskottets betänkande i sina huvuddrag följeräldredelegationens intentioner och bygger påpropositionen.På några punkter innebär socialutskottetsbetänkande förändringar gentemot propositionen.Det gäller betalningsansvaret, som breddas till attockså omfatta de medicinskt färdigbehandladeinom akutsjukvården, och förändringar ifördelningen av de statliga medlen på 5,5 miljardersom regeringen har ställt till förfogande förreformen.Jag kan för min del konstatera att de förändringarsom utskottet har gjort stämmer väl överens medpropositionens huvudintentioner, och jag kandärför ställa mig bakom dessa förändringar.Utskottet markerar betydelsen av eget rum pålångvården. För min del tycker jag att det är rätt lättatt acceptera den inriktningen. Jag vill gärnapåminna om att det i propositionen finns ett klartuttryck för att vi måste förbättraboendeförhållandena för de långtidssjuka. Vi äralltså eniga om att förhållandena måste förbättras,och det tycker jag är det allra viktigaste isammanhanget.Två politiska partier, socialdemokraterna ochfolkpartiet, är nu beredda att ta detparlamentariska ansvaret för de nödvändigaförändringarna inom äldreomsorgen. Det skulleinnebära allvarliga konsekvenser föräldreomsorgens utveckling att skjuta på besluten,herr talman. En fortsatt tveksamhet och ovisshetbeträffande ansvarsfördelningen skulle innebärahandlingsförlamning inom både kommuner ochlandsting.Socialutskottets gedigna betänkande bygger alltsåpå en proposition som är grundligt uppbyggd, ochremitterade ståndpunkter finns hela tidenredovisade att falla tillbaka på. Propositionen harockså starkt stöd i de pensionärs- ochhandikapporganisationer som verkar i vårt land ochockså inom de fackliga organisationerna.Jag vill gärna säga att de kontakter jag har haft medorganisationslivet inte inskränker sig till någrasamtal med ordföranden utan är mycketomfattande. Det vill jag gärna rikta till BörjeHörnlund.Herr talman! Mot detta ställs en gemensamreservation från och ,vilken utmynnar i krav på en ny utredning. Det ärinte nya utredningar, herr talman, som vi nubehöver! Frågan är tillräckligt utredd. Det som nubehövs är givetvis besked om hur det blir förpensionärerna, personalen samt förtroendevaldaoch tjänstemän inom landsting och kommuner.Jag kan förstå att det finns olika meningar i viktigafrågor som den här. Men jag måste säga att jag blirbåde besviken och upprörd när jag läser dengemensamma reservationen från ochcenterpartiet.Med tanke på frågans stora betydelse förhundratusentals gamla människor i vårt land ärreservationen utomordentligt torftig. Moderaternaoch har inte haft förmågan att arbetafram ett konkret och handfast alternativ tillutskottets ställningstagande.Det är så mycket märkvärdigare som man redan iden allmänpolitiska debatten slog fast tänkte yrka avslag på propositionen. Man haralltså haft ett par månaders tid på sig att diskuterafram någon form av hanterligt alternativ.Särskilt besviken är jag faktiskt, herr talman, övercenterpartiets agerande. ställde sigbakom riksdagsbeslut om äldreomsorgen.Jag har på mina resor ute i landet träffat åtskilligacenterpartister, som varit representerat lokalverksamhet och som för sin del har sagt att detycker att det är naturligt att kommunerna får ettmer samlat ansvar för äldreomsorgen.Centerpartiets riksdagsgrupp har inte lyssnat påden opinionen, utan i stället gjort helt om ochavlägsnat sig års riksdagsbeslut. Särskiltanmärkningsvärt är det att nu görgemensam sak med , som villgenomföra utomordentligt omfattandenedskärningar inom hela den gemensammasektorn, vilket naturligtvis får stora konsekvenserför äldreomsorgen.Noterbart är också att den gemensammareservationen innebär att de båda partierna villavstå från den resursförstärkning som de 5,5miljarderna skulle innebära för äldreomsorgen idag.Herr talman! Jag vill också med ett par ord beröraSten och inläggtidigare i debatten. För är det allenasaliggörande att gång på gång hänvisa allabesvärliga vård- och omsorgsfrågor till denallmänna obligatoriska sjukförsäkringen. Den skalluppenbarligen, tillsammans med gigantiskanedskärningar inom den offentliga sektorn, lösaalla problem inom vården och omsorgen -- tro't densom vill!Till , som sur och grinig var uteefter att få ett personligt gräl med mig i sitthuvudanförande, vill jag gärna säga att jag intebrukar kliva undan när någon vill utmana mig tillgräl. Men vi har faktiskt viktigare saker att sysslamed i kammaren än den typen av påhopp somBörje gjorde på mig personligen.För övrigt, herr talman, vill jag fråga BörjeHörnlund om han över huvud taget har lästpropositionen. Jag känner inte igen denbeskrivning av åtgärderna som han gör i sitt inlägg.Vi andra har för länge sedan kommit förbi dendebattnivå som befann sig på i sitthuvudanförande. Jag skulle för min del viljauppmana till att höja nivån pådebatten och sluta med skrämselpropaganda så attvi kan få en saklig debatt om det som faktiskt gälleri dag.Överläggningen var härmed avslutad.BeslutMom. 1 (reformens allmänna inriktning)Först biträddes reservation 2 av 23 röster mot 19 för reservation 3 av AnitaStenberg. 272 ledamöter avstod från att rösta.Härefter biträddes reservation 1 av . i motsvarande del med 97 röster mot 20 förreservation 2 av . 198 ledamöteravstod från att rösta.Slutligen bifölls utskottets hemställan med 178röster mot 95 för reservation 1 av . i motsvarande del. 40 ledamöter avstod frånatt rösta.Mom. 11 (personalutveckling m.m.)Först biträddes reservation 9 av imotsvarande del -- som ställdes mot reservation 10av -- med acklamation.Härefter bifölls utskottets hemställan -- somställdes mot reservation 9 av imotsvarande del -- genom uppresning.Mom. 12 (sjukvårdsutbildning förålderdomshemsföreståndare)Utskottets hemställan bifölls med 276 röster mot 39för reservation 11 av och . 14 (tekniska hjälpmedel)HemställanUtskottets hemställan -- som ställdes mothemställan i reservation 12 av --bifölls med acklamation.MotiveringUtskottets motivering godkändes med 276 röstermot 18 för den i reservation 13 av motiveringen. 20 ledamöter avstod från attrösta.Mom. 28 (statsbidrag till förkortad arbetsdag inomhemtjänsten m.m.)Utskottets hemställan -- som ställdes motreservation 9 av i motsvarandedel -- bifölls med acklamation.Mom. 34 (hanteringen av äldreomsorgsfrågorna)Utskottets hemställan -- som ställdes motreservation 1 av m.fl. i motsvarandedel -- bifölls med acklamation.Övriga momentUtskottets hemställan bifölls.AjourneringKammaren beslöt att ajourneraförhandlingarna till för middagsuppehåll.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 19.00.10 § HIV/aids m.m.Föredrogssocialutskottets beänkande1990/91:SoU5 HIV/aids m.m.Anf. 101 ():Herr talman! Sjukdomen aids, förorsakad av HIV-virus, har blivit vår tids gissel. Den har redan fåtten världsomfattande spridning, och man har ännuinte funnit någon bot mot den.Enligt finns det numinst 8 miljoner HIV-positiva personer i världen.Av dessa har ca 1,2 miljoner personer fått aids.Med nuvarande utveckling räknar organisationenmed att ca 30 miljoner människor kommer att haHIV vid sekelskiftet.Vi vet hur sjukdomens sprids, och åtgärderhar vidtagits för att att upplysa om spridningsvägaroch spridningsrisker. De stora riskgrupperna ärockså kända. De återfinns främst blandsprutnarkomaner och människor med ettavvikande sexualbeteende.Man får lätt uppfattningen, när man följermassmedias rapportering om HIV och aids, att detendast är dessa grupper som behöver hjälp och stödfrån samhället och enskilda.Det finns dock en grupp, som helt oförskyllt ochtrots ett normalt levnadssätt, har drabbats av HIV-smitta. Dessa personer har av olika anledningarerhållit blodtranfusioner på sjukhus, t.ex. vidförlossningar, trafikolyckor och operationer.Blodet som de då har fått har lämnats av HIV-smittade blodgivare. Hela världen för dessamänniskor har slagits i spillror.De familjeförsörjare som finns bland de smittademåste känna en outsäglig oro inför tanken på deskall kunna trygga sina barns framtid. Möjlighetenatt genom privata försäkringar, t.ex. genomlivförsäkring eller personförsäkring, ge familjendrägliga villkor är stängd. Inget försäkringsbolag ärvillig att teckna sådan försäkring, ochförsäkringstagaren är skyldig att uppge sin HIV-smitta. Här måste staten ikläda sig ett störreekonomiskt ansvar. Upplysningsvis kan anföras attersättningbeloppet i är lågt i jämförelsemed andra europeiska länder. T.o.m. våra nordiskagrannländer har en generösare inställning.De nya reglerna för ersättning till dem som hardrabbats av transfusionssmitta ger ett bättre stöd ände gamla men kan ändå inte anses tillräckliga.Familjeförsörjare måste alltså känna en outsägligoro för hur de skall kunna trygga sina barnsframtid.Information som påverkar attityder och beteendenär avgörande när det gäller att hejdasmittspridningen. Det är angeläget att centraltinitierade informationsinsatser görs även ifortsättningen samt att informationen tillallmänheten varieras och utformas så, attmänniskor väcker till insikt och engagemang, till attsöka ytterligare information och till att testa sig.Sambandet mellan ett oförsiktigt bruk av alkoholoch sexuellt riskbeteende måste framhållastydligare.Även om pengar aldrig kan utgöra en ersättning viduppkommen skada, kan de underlätta i en svårsituation och uppfattas som ett ansvarskännandeför vad som har inträffat. Regeringen bör därförsnarast lägga fram förslag om en statlig ersättningtill transfusionssmittade HIV-patienter. Dennaersättning bör utgå retroaktivt till allatransfusionssmittade i landet och lämnasoberoende av var transfusionssmittan har skett.Ett bra tillfälle att ge en djupare och mer personligtinriktad information är det tillfälle vid vilket HIV-testning sker. Sådan rådgivning har emellertid intealltid fungerat, varför en utvärdering av denrådgivning som har ägt rum bör komma till stånd.Det förebyggande arbetet får inte avstanna. För attdet skall vara möjligt att hantera vetskapen om atten kamrat är smittad behövs det mer information,fler samtal och mer av förberedelsearbete.Frivilligorganisationerna har en viktig uppgift attfylla. Bidrag har visserligen utgått tillorganisationernas informationsarbete, menrestriktiviteten har varit onödig stor när det gällerbeviljade anslag. En större del av de statligainformationsmedlen måste avsättas tillfrivilligorganisationerna förebyggande ochstödjande arbete.Det är av stor betydelse att kontaktspårningenbedrivs intensivt och på ett kompetent ochförtroendeingivande sätt. Genom kontaktspårningkan man dels finna smittade, dels få viktiginformation och kunskap. Kontaktspårningenfungerar inte lika väl i hela landet. Därför är detnödvändigt att dess kvalitet och resurser omgåendeutvärderas, så att sådana åtgärder kan vidtas somger en effektiv kontaktspårning i hela vårt land.Enligt den nya smittskyddslagen är all denundersökning, vård och behandling som behövsfrån smittskyddssynpunkt vid en samhällsfarligsjukdom kostnadsfri för patienten om dessa utförsinom den landstingskommunala sjukvården.Endast undersökningar som utförs av en privatverksam försäkringsansluten läkare med syftet attutreda om någon har smittats av en samhällsfarligsjukdom är gratis för patienten. Därför måste manbestämt avvisa den åtskillnad som görs mellanoffentlig och enskild vård. Att patienten har frihetatt välja vårdgivare är särskilt viktigt när det gällersexuellt överförbara sjukdomar. Beträffande HIVtorde valfriheten vara av avgörande betydelse föratt man med förtroende skall vilja vända sig tillsjukvården. Vård och behandling bör varakostnadsfria, oavsett hos vilken läkare en smittadavser att söka vård och behandling.Då smittskyddslagen saknar straffbestämmelser, ärdet en förutsättning för ett effektivt smittskydd attbrottsbalkens bestämmelser verkligen kantillämpas i de fall där någon avsiktigt eller av grovoaktsamhet sprider smitta av en samhällsfarligsjukdom. Det råder en viss osäkerhet på dennapunkt. En översyn av bör därförgöras.Den försöksverksamhet med utbyte av sprutor sompågår sker i klar strid med restriktivahållning när det gäller att eliminera alla led inarkotikahanteringen, ett förhållningssätt som förövrigt överensstämmer med ansträngningarna attbegränsa HIV-smittan.