prot · GE0926 · 1990-11-16 00:00:00 — av eleverna lämnarutbildningen -- slutar av studenternastudierna ganska tidigt,därför att de har valt felutbildning och inser att de inte klarar av det hela.Ca 10 % slutar därför att de inser att de intekommer att kunna klara de studieskulder som de nutar på sig, och slutar därför att det finnsen sådan brist på utbildade akademiker att de blirerbjudna goda och välbetalda arbeten långt innande har avslutat sina studier. Allt detta är oroande,. 9 ():Herr talman! Jag vill gärna till hundra procentstödja den antibyråkratikampanj som BengtGöransson aviserade. I det sammanhanget kanman göra det ansvar som högskolor och universitetredan i dag har tydligt för dem själva. På något sättär vi alla inskolade -- och naturligtvis även godabyråkrater ute i landet -- i ett system där manföreställer sig att man måste vänta på vad pappasäger.Vi måste alltså göra klart att det finnsmöjligheter, befogenheter och ansvar -- bl.a. för attskapa lokala, tydliga antagningssystem, så attstudenterna inte behöver söka på flera orter. Fannsdet ett lokalt system behövde inte studenter faraomkring som jojor överallt i landet. Studenternavet vad de vill, de vet vart de vill komma. Meddagens centrala system tvingas de söka överallt.Anf. 10 Utbildningsminister ():Herr talman! beklagade i sitt sistainlägg att jag inte är seriös, att jag inte svarar påhans fråga om jag är medveten om framtida behov.I och för sig är jag väl van vid att ivarje debatt där han medverkar uppträder som denstränge recensenten som utdelar skolbetyg likt engammaldags magister som talar om hur hans eleverförhåller sig. Jag accepterar i det stycket att tillhöradem som får ständiga underbetyg av LarzJohansson. Jag har på den punkten gett upp hoppetatt få något erkännsamt ord.Jag har emellertid, och det vill jag i dettasammanhang understryka, i en rad handlingar ochdokument som har redovisats för och ioffentlig debatt uttalat vilka åsikter och synpunktersom jag har på högskoleverksamhet. Jag harredovisat regeringens ställningstaganden, men närdet gäller att på förhand avslöja vad som står ibudgetpropositionen -- och här har vi också mötts itidigare debatter -- innan regeringen har fattatbeslut har jag sagt att jag ser mig förhindrad attgöra uttalanden. Det var faktiskt på den punktensom ställde sina frågor.Överläggningen var härmed avslutad.3 § Svar på interpellation 1990/91:73 omskolutbildningen i EG-frågorAnf. 11 Utbildningsminister ():Herr talman! Hans Leghammar har frågat mig omjag anser att jag tagit ansvar för att lärare och eleverfår den utbildning de bör få i EG-frågor och andradagsaktuella frågor.Hans Leghammar tar i sin interpellation upp, ochbetonar, vikten av kunskaper, informationsfrihetoch fri opinionsbildning. Som ett exempel påkunskapsbrist nämner han svenskagymnasieelevers och lärares bristande insikt omEGs beslutsprocess.Jag instämmer i Hans Leghammars syn på vikten avökade kunskaper om vår omvärld. Kunskap omframtidens rymmer dock mycket mer änformella beslutsprocesser i EG.I regeringens proposition om ochden västeuropeiska integrationen, liksom iriksdagsbeslutet, slogs vikten av ökad kunskap omEuropafrågorna fast. Som ett resultat av dettainleddes en diskussion ute i skolan, iorganisationerna och i massmedia omintegrationsfrågorna. Mitt intryck är att allt flermänniskor deltar i denna diskussion.Ett flertal departement och organisationer är sedani somras engagerade i framtagandet och spridandetav lämpligt studiematerial till handledare ochelever om Europafrågorna. Handledningar ochandra skrifter har delats ut till lärare och elever påskolorna runt om i landet.Man har även inom lärarutbildningarna ett stortansvar för att följa utvecklingen på detinternationella området. I utbildningsplanerna förgrundskollärarlinjen och ämneslärarlinjen påpekasbl.a. att de studerande genom utbildningen skallges ökad förmåga att bygga upp internationellförståelse hos sina elever och förbereda dem för attvara verksamma i ett mångkulturellt samhälle.Likaså betonas vikten av kompetens i engelska föratt främja ett internationellt samarbete.Sammanfattningsvis vill jag framhålla attregeringen har sett Europafrågorna som ett viktigtoch prioriterat område.Anf. 12 HANS LEGHAMMAR (mp):Herr talman! Jag vill tacka utbildningsministern försvaret, även om jag ur min synvinkel finner detmycket svepande. Dess värre tas inte huvudfråganupp.Jag har varit ute i skolorna och blivit litet skrämd avden kunskapsnivå som tyvärr finns i mångadagsaktuella frågor. Eleverna säger till mig att deinte kan klara av den dagsaktuella debatten,eftersom de inte har de kunskaper som står tillbuds.Jag tycker att svaret är väldigt svepande, ochansvarsfrågan berörs inte alls. Jag ställde en rakfråga om ansvaret: Finns det tillräckliga kunskaperute i skolorna för att man skall kunna hanterade dagsaktuella frågorna?Svaret innehåller en något polemiserande uppgiftom att kunskaper om framtidens rymmerdock mer än formella beslutsprocesser i EG. Jagtycker att beslutsprocessen i EG är en väldigtcentral fråga för att man skall kunna förstå ochdebattera EG-problematiken. Anserutbildningsministern inte att man kan ställa krav pålärare och elever i gymnasieskolorna om t.ex. attstudera beslutsprocessen i riksdag? När nuSveriges riksdag är på väg att lämna över mycket avbeslutsprocessen till EG, är det viktigt att veta hurdenna beslutsprocess ser ut när man skall diskuteraEG-frågan. Jag tycker att den här frågan är mycketcentral.Utbildningsministern säger vidare i sitt svar att hansintryck är att allt fler människor deltar idiskussionen om EG. Ja, visst, men med vilkakunskaper?Det har delats ut handledning och andra skrifter tilllärare och elever, står det i svaret. Men på de skolorsom jag har besökt finns inte detta material, utandet material som finns är från näringslivet. Det ärSAFs propaganda som finns ute på skolorna, ochdet är den bakgrundskunskap som de flesta lärareoch elever dess värre har i denna fråga. För mig ärinte detta tillfredsställande.Efter att ha varit ute i skolorna och sett hur det serut har jag velat slå larm, men jag får ett ganskasvepande svar som inte går in på de väsentligaformuleringarna. Jag hoppas att jag skall få ettförtydligande svar om ansvarsförhållandet, elleråtminstone ett löfte om attutbildningsdepartementet skall följa upp frågan föratt se hur det verkligen står till.Anf. 13 Utbildningsminister ():Herr talman! Hans Leghammars inlägg varintressant på många sätt. Det röjer en mycketvanlig föreställning, nämligen den att det måstefinnas läroböcker i skolan som ständigt ärdagsaktuella och korrekt beskriver det senastekvartalets debatt.För några år sedan, när jag var skolminister, möttejag ständigt förebråelser för de dåligaläroböckerna. ''Tänk'', sade man, ''vi harläroböcker där det står att är statsminister. ''Jag tycker inte att det är bra, men det är faktisktinte nödvändigt att ha en lärobok som vid varjetillfälle presenterar den senaste ministerlistan. Ennormalbegåvad lärare bör ha möjlighet att urtillgängligt material plocka fram och ta reda påvilka som ingår i regeringen vid det aktuellaundervisningstillfället. Läroböckerna kan ha ettbetydligt längre tidsperspektiv än så. Därför delarjag inte Hans Leghammars uppfattning att detskulle råda en sådan brist på material om EG.Jag fick i förrgår, tror jag att det var, material frånSpånga gymnasium. Skolans rektor, , som är oerhört aktiv haranordnat en Spångavecka, där det en av dagarnaskall hållas en stor EG-debatt med deltagande avbl.a. en av Hans Leghammars partivänner här iriksdagen, som förmodligen -- i Hans Leghammarsperspektiv -- inte väntas ge en osann bild av EG-verksamheten.Det sker alltså en omfattandeinformationsverksamhet, där man i dagsaktuellafrågor med nödvändighet tvingas att använda ocksåsådant som är partsinlagor, eftersom den evigasanningen inte är fastställd. Det är ganska naturligtatt det förhåller sig så. I det här sammanhanget ärdet inte fråga om att ställa krav på objektivitet i detstatligt auktoriserade totala materialet som skall ståtill förfogande. Vi skall i stället kräva att lärarnaklipper artiklar ur tidningarna, där det ju finnsinlägg i olika riktningar . Man kan läsa vadSven skriver. Han tillhör inte SAFspropagandister. Man får också se till att engageradem som befinner sig utanför skolan, t.ex.föräldrarna. De kan väl fråga sina barn ochuppmana dem: ''Klipp ur den här intressantaartikeln! Ta med den till skolan och be att ni fårdiskutera innehållet!'' På det sättet kan man få ettöppet och givande samspel, och då kan skolan blikonstruktiv och utvecklande för de unga eleverna.Jag vill utveckla detta ytterligare litet grand. Jagmedger att det var en liten polemisk vinkling i dettamed beslutsprocessen. Det var intressant att HansLeghammar frågade om inte beslutsprocessen iriksdagen är viktig. I bakhuvudet erinrade jag migatt min son var på studiebesök i 1984, dåjag hade varit minister . På provet isamhällskunskap efteråt hade min son fått svara påfrågan: Hur lång taletid har ett statsråd vid ett svarpå en fråga i ? Det är intressant att jag,varje gång jag kommer till denna kammare för attsvara på frågor, börjar med att plocka framriksdagsordningen för att se hur många minuter jaghar till mitt förfogande. Jag glömmer bort detmellan varje gång. går jag upp och frågartalmannen hur lång taletid jag har. Jag vet inte omdet kan ses som ett uttryck för att jag ärointresserad av arbete, men jag tyckernog att jag är ganska intresserad och följer det nära.Vi väljer så ofta att fixera oss vid formalia, men vadsom är angeläget i denna oerhört viktiga EG-debattär att från alla håll bevaka att lärarna på skolornaföljer tidningsdebatten och inte litar till ett materialsom handlar om förra kvartalets debatt, som i självaverket är förra årets debatt. I en snabbt föränderligvärld är det enda som vi med säkerhet kan veta attde broschyrer som skrevs inte är någon godvägledning i dag.Anf. 14 HANS LEGHAMMAR (mp):Herr talman! Polemiken fortsätter, men decentrala frågorna glider undan. Visst ärdet svårt med läroboksproblematiken i specielltsamhällskunskap.Där kommer ansvarsfrågan in: Vad anserutbildningsministern att man skall göra i stället närdet inte finns några böcker och elever och läraresäger att de inte har kunskaper för att klara av dedagsaktuella frågorna? Jag anser att ministern dåfaktiskt inte har tagit ansvar för sitt område. Jagkräver att gymnasieskolan skall fungera som engrogrund för en levande debatt. Dess värre känneralltför många elever att skolan inte fungerarså. Eleverna kan inte hänga med. De förstår inteden snabba utveckling som vi har . Detta serjag som ett väldigt stort problem, men det svar jagfick av utbildningsministern bestod mest avpolemik.Utbildningsministern säger vidare i sitt svar att manskall ställa krav på lärarna. Ja, visst, men följ dåupp dessa krav och se efter om de verkligenuppfylls! Under mina besök i olika skolor har detvisat sig att lärarna kanske inte alltid har levt upptill dessa krav.Jag vill återanknyta till detta med beslutsprocessen,där polemiken blir i det närmaste skrattretande närBengt tar upp EGs beslutsprocess ochjämför den med statsrådens taletid vidfrågedebatter. Det är faktiskt en viss skillnadmellan hur demokratin ser ut i den beslutsprocesssom tillämpas i EG och den makt somkommissionen, rådet i EG och EG-parlamentethar. Det innebär en viss gradskillnad att jämföramed hur ett statsråd får tala i frågedebatter.Anf. 15 Utbildningsminister ():Herr talman! Jag skulle inte harefererat till ett statsråds taletid i om inteHans Leghammar själv hade valt riksdagensarbetsordning som exempel på nödvändigakunskaper för unga människor. Då tillät jag mig attur min egen erfarenhet från min familj redovisa vadsom faktiskt händer när man uppställer just dettakrav. Det var således inte någon form av polemikeller något försök att bagatellisera det. Jag taladeom vad en ung man i denna stad faktiskt hade fåttprov på när han läste samhällskunskap.Jag vill mycket bestämt hävda att jag inte ägnar migåt polemik i snäv bemärkelse. Däremot invänderjag mot Hans Leghammars föreställning att manskulle kunna ha ett läromaterial, en lärobok, somskulle vara den enda och den auktoriserade. Hantalar om det.Han frågar vad man skall använda i stället när detinte finns någon sådan lärobok och eleverna sägeratt de har svårt att delta i debatten eftersom de vetför litet. Svaret på den frågan kanske kan vara attdet rör sig om svåra frågor, och svåra frågor är svåraatt debattera eftersom man vet förlitet. Skolan måste också respektera människor såtill vida att svåra frågor kräver mycket avinlärningen. I den enkla broschyrformen kan maninte plocka fram uppgifter som gör att man direktkan delta i varje debatt hur djup som helst. För migär detta en viktig princip för ett fritt intellektuellttänkande. Man måste våga erkänna att svåra frågorfaktiskt är svåra. Man måste våga erkänna och inseatt man inte har svar på alla frågor som dyker upp.Det har man inte.EG-frågan är utomordentligt komplicerad. Detär inte minst, Hans Leghammar, besvärligt ochkomplicerat att förstå vilken funktion och parlamentarikerna har ochvilken möjlighet enskilda medborgare i olika länderhar att spela en roll. Det är viktigt att det lyfts fram.Det tycker jag att man kan lyfta fram bättre i skolangenom att förse eleverna med underlag fördiskussion i form av artiklar från tidningar. PerGahrton kan t.ex. ha skrivit en artikel. Han harsom bekant vissa synpunkter på detta ämne och harsåvitt jag vet också visat en viss aktivitet när detgäller att medverka i skolorna. En av de mestentusiastiska företrädarna för Industriförbundetkan också ha skrivit en artikel som redovisar andraföreställningar och önskemål. En riksdagshandlingfrån en EG-debatt i kan vara ytterligareett instrument. Så tycker jag att man skall hanteraden frågan.Skolan har möjlighet att göra det. På så sätt kanskolan ge eleverna den kunskap som medför att devågar delta i debatten och, när de deltar i debatten,vågar erkänna att de faktiskt inser att det finnsåtskilligt som de ännu icke har hunnit lära sig. Defår därför vänta med kategoriskaställningstaganden tills de har hunnit trängadjupare in i de frågor som diskuteras i skolan.Anf. 16 HANS LEGHAMMAR (mp):Herr talman! Om utbildningsministern inte förstårvad jag menar med beslutsprocess och attbeslutsprocessen inte har så mycket att göra medinterpellationer, även om interpellationen kan få enviss följdverkan på besluten, kan herr minister i såfall be om ett förtydligande av min fråga. Det varfaktiskt inte interpellationsdebatten som jag avsågmed beslutsprocess. Det tror jag att ministernförstod även om han ville göra det litet polemiskt.Det gäller beslutsprocesser för att förstå ettdemokratiskt skeende. Det är viktigt. Vi är bådamycket medvetna om att det finns många onödigafrågor i ett beslutsskeende. Om ministernmisstänker att jag hade ställt fel frågor till eleverna,kunde han ha frågat mig hur jag hade formuleratfrågorna. Ministern kunde ha frågat om jag hadeställt den typen av frågor som han tog som exempel.Jag har aldrig tagit upp frågan om att lärobokenskulle vara det centrala i utbildning ochfortbildning. Jag konstaterar att det material somlärarna dess värre hämtar baskunskap ifrånoch som de kan sprida ute på skolorna är SAFsmaterial. När man sitter och dricker kaffe medlärarna i kafferummet efter diskussioner säger deatt de har fått sina kunskaper om EG från detmaterial som de har läst in där. Det är ganskabeklagligt.Jag ville därför slå larm om detta tillutbildningsministern i riksdag, så att hanskulle kunna få en ärlig chans att föja upp detta. Istället för att ta mitt larm på allvar för han enpolemisk debatt och inte en allvarlig diskussion omhur viktig kunskapen är för en levande demokrati.Jag anser, herr talman, att det är allvarligt atteleverna i dagens gymnasieskola inte anser sigkunna hänga med i debatten. Jag hoppas faktisktatt jag har väckt ett litet frågetecken hos ministern.Anf. 17 Utbildningsminister ():Herr talman! Jag tror att jag förstod frågan.Anledningen till att jag svarade på detta sätt, vilketjag nu tvingas upprepa, var att jag har konkreterfarenhet av hur skolorna hanterar den typen avkrav på kunskaper. Det var därför jag valde detexemplet. För mig var det ett oroande exempel påen undervisning som mera syftar till formalia än detsom är viktigt för samhällskunskapen, nämligen attge kunskap om och förtrogenhet med demokratinsfunktion.Jag har all respekt för den oro och kanske denupprördhet som Hans Leghammar känner. Denkänner jag ofta när jag är ute i skolorna och ser detkampanjmaterial av olika slag som öses överskolorna under beteckningen läromedel ochhjälpmedel för undervisningen. Jag vände mig motföreställningen att man med någon form avläromedel som tillhör den auktoriserade gruppenskulle ersätta detta. Debatten sker så snabbt och ärså föränderlig.Jag vill uppriktigt säga, Hans Leghammar, att detär på grund av att jag tar frågan på allvar som jag såstarkt betonar lärarnas skyldighet att orientera sig iden aktuella debatten och utnyttja det material somfinns. Det är inte så, vilket var min poäng, att EG-frågan är odebatterad i . Människor kanvada i material om EG-debatten om de vill. Det ärdärför oförsvarligt om de som har den pedagogiskauppgiften inte plockar fram det materialet. Lärarenhar en självständig uppgift som lärare och ett ansvari kraft av denna självständighet. Detta ville jagbetona.Jag hoppas att vi är överens om att man måste vågaställa krav i det avseendet. Jag hoppas vidare attdenna debatt skall kunna vara en påminnelse inte enkelt, bekvämt och mekaniskt får släpamed sig det kampanjmaterial som har råkat hamnai skolans postbox . Det tror jag att viär fullständigt överens om.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1990/91:26 och fråga1990/91:32 om trafiknykterhetsbrottenAnf. 18 Justitieminister ():Herr talman! har i en interpellationfrågat mig om jag avser att genomföra någonutvärdering av genomslaget i praxis av den nyalagstiftningen om trafiknykterhetsbrotten. Hon harvidare frågat om de signaler som redan nu kan sesföranleder någon åtgärd från regeringen. Slutligenhar hon frågat om regeringen med sitt förslag tilländring av rattfylleribestämmelserna avsåg attåstadkomma en strafflindring av rattfylleribrott pådet sätt som synes ske.Martin har frågat mig om regeringen avseratt ta initiativ till skärpning av reglerna förbrottsrubricering och påföljder för rattfylleribrott.Frågorna rör samma ämne. Jag besvarar demdärför i ett sammanhang.Som säger godtog vad jaguttalade om påföljdsbestämmelserna ipropositionen till de lagändringar beträffandetrafiknykterhetsbrotten som trädde i kraft (prop. 1989/90:2, JuU2, rskr. 106,SFS 1990:149). Bakgrunden till hennes frågor tillmig nu är att det enligt hennes uppfattning tycksvara så att villkorlig dom har blivit den normalapåföljden även vid grova rattfylleribrott med högapromillehalter. Eftersom regeringen ochriksdagens majoritet alltså varit eniga när det gällerprinciperna för påföljdsvalet är det någotförvånande att nu frågar vilken avsiktregeringen hade i denna fråga.Som har konstaterat har det råttenighet mellan regeringen och om vilkaöverväganden som bör göras när det gällerpåföljder för rattfylleri. uttaladesålunda i sitt av godkända betänkande attutskottet i likhet med justitieministern ansåg att detär bättre för trafiksäkerheten om påföljdssystemetsmånga olika möjligheter utnyttjas för att kommatill rätta med den enskilde gärningsmannensgrundläggande problem, hans alkoholmissbruk.Vidare konstaterades både i propositionen ochutskottsbetänkandet att de allmänna principernaför påföljdsval är tillämpliga även när det gäller valav påföljd för rattfyllerister och att det innebär atträtten alltid skall fästa särskilt avseende vidomständigheter som talar för en lindrigare påföljdän fängelse.Vad gäller valet mellan villkorlig dom ochskyddstillsyn konstaterades det i propositionen attdet i princip krävs att det saknas särskild anledningatt befara att den tilltalade kommer att göra sigskyldig till fortsatt brottslighet för att villkorlig domskall kunna komma i fråga. Som sägerså framhölls det också att utrymmet för villkorligdom för den som har gjort sig skyldig till grovtrattfylleri är begränsat till följd av att de flesta avdem har kroniska alkoholproblem. Utskottet hadeinte något att invända mot vad som anförts om denärmare förutsättningarna för det inbördes valetmellan villkorlig dom och skyddstillsyn.Det synsätt beträffande påföljdsvalet förrattfylleribrott som kommit till uttryck både iregeringens proposition och i det av riksdagengodkända betänkandet är enligt min uppfattningvälgrundat och jag kan inte se att det finns någotskäl att nu ändra uppfattning i frågan.Det är inte mer än litet drygt sedanden nya lagstiftningen trädde i kraft. Enligt minmening är det alldeles för tidigt att utifrån vissatingsrättsavgöranden dra några slutsatser omframtida praxis beträffande påföljder för grovarattfyllerier. Bl.a. har överinstanserna endast ibegränsad omfattning avgjort mål enligt den nyalagstiftningen. Självfallet följer vi inomdepartementet utvecklingen av praxis. Vi får dockräkna med att det tar innan någonnärmare utvärdering kan redovisas. I enutvärdering bör inte bara domstolarnaspåpföljdspraxis belysas utan också utvecklingen avrattfylleribrottsligheten. Att en utvärdering börgöras är dock något som jag uttalade mig om redani propositionen och som sedan också ströks under iutskottsbetänkandet.Martin säger i sin fråga bl.a. att åtskilligapersoner som haft minst 1,5 " trots alkoholhalteninte dömts för grovt rattfylleri. Uppgiften stämmerinte med de informationer som jag har fått. Ipropositionen har jag också uttryckligen framhållitatt avsikten är att rattfyllerier med en alkoholhaltpå minst 1,5 " regelmässigt skall bedömas somgrova. Däremot lämnar den nya lagstiftningen ettutrymme som inte fanns tidigare för att bedömabrottet som grovt även om alkoholhalten är lägreän 1,5 ".Anf. 19 ():Herr talman! Jag vill börja med att tackajustitieministern för svaret. Justitieministern vill gemig något slags släng genom att säga att det ärförvånande att jag frågar om principer förpåföljdsvalet. Låt mig då replikera och säga att jagtycker att det är förvånande att justitieministerninte kan svara på min fråga huruvida det var och ärjustitieministerns mening att villkorlig dom skallvara normalpåföljd för rattfylleribrott.För inte så länge sedan stod det i en artikel iAftonbladet:Fängelsestraffet för grovt rattfylleri slopas. Det harredan försvunnit. Även om du har 2,5 " skall dudömas till villkorlig dom och böter.Uppgiften kom från en rådman vid Stockholmstingsrätt. I artikeln redogörs för att lagmannen ochsju chefrådmän vid i ett mötebeslutat att rekommendera samtliga domare vidStockholms tingsrätt att döma till villkorlig domoch böter i normalfallet av grovt rattfylleri. Den härtolkningen av bestämmelserna för grovt rattfylleritycks ha spridits i Domstolssverige.I dagens redovisas hur Malmötingsrätt dömt hälften av dem som gjort sig skyldigatill grova rattfylleribrott till villkorlig dom ochböter.Jag har beställt domar från några olika tingsrätter ilandet. Uppgifterna är ganska entydiga. Villkorligdom och böter utdöms i normalfallet, och jag harinte sett att personundersökning har utförts i någotav dessa fall. Min mening är att en sådan utvecklinginte sanktioneras i propositionen och ibetänkandet.Jag har blivit kontaktad av domare, och jag harsjälv tagit kontakt med domare, och jag har fåttuppfattningen att det råder viss förvirring om vadpropositionen innebär.Jag skall läsa ur ett av breven som jag har fått frånen chefrådman. Han skriver:Vi har av allt att döma kommit in i en mindrelyckad rättstillämpning. Förklaringen ligger till stordel i oklarheter och ofullkomlighet i förarbetena.För min del vill jag peka på att hela propositionenoch debatten som följde på den handlade om attrattfylleribrottet till sin natur var så allvarligt att detkrävdes en kraftig utvidgning avstraffbarhetsområdet.