prot · GE0943 · 1990-12-11 00:00:00 — I den finns allaåsiktsinriktningar företrädda: från dem som,liksom Sverige-representantIvo , vill se Gemenskapen utvecklas till enfullfjädrad federation till dem som vill låta sig nöjasmed en försiktig och pragmatisk utbyggnad avformerna för det samarbete som äger rum . Skall man försöka utläsa några trender, någraindikationer för den överskådliga framtiden, måsteman väga samman alla dessa inlägg, och sätta indem i ett politiskt och institutionellt sammanhang.Först då får vi en helhetsbild, eller ett mönster, somkan tjäna som beslutsunderlag för vårt egetagerande.Jag har haft många samtal med ledande företrädareför ett antal . Jagfår självfallet också en riklig information omdebatten inom EG genom UDs ochutlandsmyndigheternas kanaler.Det alldeles klara, sammantagna intryck jag fått äratt regeringskonferensen om politisk union, somskall inledas om någon dag, inte kommer att öppnadörren för ett militärt samarbete eller bindandebeslut i centrala säkerhetspolitiska frågor. I sådanaför EGs medlemsländer vitala nationella frågorkrävs en enhällighet, konsensus, som helt enkeltinte föreligger.De tankar på ett försvarssamarbete inom EGs ram,som Per tidigare åberopat, avvisadesrelativt omgående i förberedelsearbetet införregeringskonferenserna. Det uppmärksammadesockså av svenska media som jag fick PerGahrtons fråga.Därför har regeringen dragit slutsatsen, efter ensammanvägd bedömning, som givetvis inkluderarden alleuropeiska säkerhetspolitiska utvecklingen,att sannolikt kommer att kunna ta steget tillmedlemskap med bibehållen neutralitetspolitik.Samma slutsats har ju för övrigt riksdagensutrikesutskott kommit till.För att summera och för att direkt svara på PerGahrtons fråga: Jag drar inga slutsatser alls avintervjun med representantIvo . Såvitt jag kan förstå återspeglar hanssvar hans personliga åsikter, och dem respekterarjag naturligtvis. konstaterar jag att EGsom sådant varken beslutat om eller uttalat sig fören framtida militär organisation inom EGs ram.Det är medlemsstaterna som avgör hurGemenskapens framtida utrikes- ochsäkerhetspolitik skall gestalta sig.Till skillnad från Per grundar jag mycketsällan bedömningar, och än mindre beslut, påenstaka dokument eller andra pusselbitar som jagråkat få i handen, eller på enskilda uttalanden.Tittar vi på helheten, på alla debattinläggen och påhur besluten i slutändan skall fattas, så blir bildenen annan. Det är den bilden som ligger till grund förregeringens agerande.Anf. 162 PER ():Herr talman! Det är klart att enstaka pusselbitarinte räcker för att ge en helhetsbild. För det förstahåller jag det för ytterligt osannolikt att EGsambassadör i skulle sprida sina personligaåsikter i så pass grundläggande frågor. Det är välnågot som regeringen i så fall får göra upp med EGsrepresentation i . Det kan inte vara vanligtatt en ambassadör sprider sina personliga åsikter.Han representerar EG-kommissionen.För det andra finns det många pusselbitar. Kohlsoch memorandum innehöllinslag om ett militärt samarbete. FredsforskarenBjörn Hettne säger enligt ett TT-telegram attdet är alldeles uppenbart, som han ser det, att manär på väg mot en militär union. hargjort en analys som visar att en majoritet avstaterna i EG nu är för en militär union. När detgäller majoritetsbeslut om utrikespolitiken skulleläget enligt varaåtta för majoritetsbeslut, bara två emot och tvåfortfarande osäkra. Trenden är ju ganska klar, ellerhur, utrikesministern?Ett av de länder som tycks hänga upp sitthopp på är . Utrikesministern var iDanmark och fick besked om danskt nej till EG-försvar. Det var dock inte statsministern, utanSvend Auken som sade det. Om man läser andradanska tidningar, t.ex. Informasjon, av den 7december, får man klart för sig att det inte finnsnågot danskt förbehåll mot gemensam militärpolitik i EG.Det är klart, herr talman, att det handlar om enbedömning av många olika uppgifter. Regeringengör en bedömning. Jag gör en annan bedömning.Många gör samma bedömning som jag. Men facitkommer ju förr eller senare, och det kan inte dröjaså . Varför har man då inte kunnat inväntaregeringskonferenserna? Varför kan vi inte väntatills EG är färdigt med sin beslutsprocess i dettaskede? Varför är det så förtvivlat bråttom, när maninte har klara besked i en så viktig fråga?Anf. 163 Utrikesminister ():Herr talman! Jag har full respekt för Per Gahrtonsbedömningar, även om jag inte i alla stycken delardem. Jag menar också att man skall avvaktaregeringskonferensen, som inleds . Där kommerman väldigt snart att få fram besked om i vilkenriktning besluten kommer att gå.Det är alldeles riktigt, som Per påpekar,att det finns olika uppfattningar inomkommissionen. Jag har talat med mångakommissionsledamöter av hög rang som har enannan uppfattning än . Men det är intekommissionen som fattar besluten, utan det ärrådet, och där krävs enhällighet.Det brev från och som PerGahrton åberopade får tolkas så att ochMitterrand utgår från att det framtidasäkerhetspolitiska samarbetet inte skall rucka påmedlemsstaternas nuvarandeförsvarsarrangemang, dvs. NATO för flertalet ochneutralitet för en del medlemsstater. Det är självabeslutsförfarandet som är det viktiga. För att manskulle kunna träffa ett beslut krävs konsensus, dvs.att alla är med. Är en emot, blir det ingenting.Den engelska utrikesministern har sagt alldelesklart att inte kommer att gå med på ettmilitärt samarbete. Den danske utrikesministernhar så sent som i går sagt nej, likaså Irlandsutrikesminister. Det är alldeles på goda grundersom vi dragit slutsatsen att det inte kommer någotbeslut, vare sig om ett militärt samarbete eller omett utrikespolitiskt samarbete av det slag som vitidigare befarat skulle kunna komma.Anf. 164 PER ():Herr talman! Det talas, mycket om EGs dynamik.Den har vi lagt märke till under . Jag ärfaktiskt inte den ende som gör den bedömningen attmycket talar för att det blir också ett militärtsamarbete; att det ligger i EGs dynamik. Då är jufrågan varför regeringen inte kan invänta mer klarabesked innan man lanserar principbeslutet att gåmed i EG. Det är ett väldigt högt spel man spelar.Tänk om det visar sig att det faktiskt är jag som görden riktiga bedömningen. Om det visar sig inombara eller månader att miljöpartietgjorde den riktiga bedömningen och regeringen enfelaktig bedömning, vad gör ni då? (: Då blir det ingen ansökan. )Då blir det ingen ansökan. Men då är ju ocksåfrågan om en regering som har gjort en såfundamentalt felaktig bedömning i en så oerhörtcentral fråga över huvud taget kan sitta kvar.Frågan är ju om vi inte då måste bytautrikesminister om det visar sig att utrikesministernhar haft fel i denna fråga.Anf. 165 Utrikesminister ():Herr talman! Det skulle ju i och för sig vara ettsvårt slag för , så vi skall väl hoppas att detinte går så.Vi har olika bedömningar, men Per gör sigskyldig till ett sakfel. Det är ju inte så att regeringenredan har beslutat om en ansökan om svensktmedlemskap. Vi har sagt att vi har ambitionen menatt vi självfallet måste avvakta resultatet av denregeringskonferens som startar. Jag är dockganska säker på att man ganska tidigt under denkonferensen kommer underfund med åt vilket hålldet lutar, eftersom några länder alldeles klart frånbörjan kommer att tala om var de står. Det är klartatt man kan dra slutsatsen att det inte blir någrasådana beslut som vi befarar. Skulle vi ha fel kan viinte bli medlemmar. Det strider mot svenskneutralitetspolitik. Än har regeringen alltså integjort sig skyldig till något fel som kan få såfruktansvärda konsekvenser.Anf. 166 PER ():Herr talman! Jag märker att utrikesministern intehar varit närvarande under dagens debatt, eftersomhan kan säga att det beslut som i och för sig inte ärfattat ännu men som väl dess värre kommer, icke ärett beslut om ansökan om svenskt medlemskap.Det finns de här som har sagt att det inte är ettdefinitivt beslut om att vi kommer att gå med. Menalla som har yttrat sig på partiledarnivå från deandra partierna -- särskilt och -- har varit överens om att detta blir ettbeslut om att ansökan skall lämnas in. Det är heltklart att beslutet tolkas på det sättet. Men det är jumycket intressant att utrikesministern inte tolkardet på det sättet.Jag är inte ute efter utrikesministerns skalp rentallmänt. Jag kan t.o.m. säga att med tanke på vadsom eventuellt skulle kunna komma i stället är jagdefintivt inte ute efter utrikesministerns skalp.Därför tycker jag att det vore ganska tragiskt --även om jag naturligtvis gärna vill ha rätt -- omdetta höga spel skulle resultera i att jag får rätt ochutrikesministern visar sig ha fel och därmed harspelat bort sitt förtroende. Jag tycker det vorealltför pinsamt för att det skulle kunna få inträffa.Jag tycker att ni kunde ha skött detta litetskickligare.Överläggningen var härmed avslutad.25 § Svar på fråga 1990/91:252 om politiskarättegångar i KinaAnf. 167 Utrikesminister ():Herr talman! har frågat mig vilkainitiativ regeringen avser ta i syfte att skapastarkaste möjliga påtryckningar mot den kinesiskastatsledningen för att förmå den att inställarättegångarna och frige de politiska fångarna frånhändelserna vid sommaren1989.Enligt internationella uppgifter, som bl.a. stöder sigpå utalanden av hustrun till en av de berörda, avserden kinesiska ledningen ställa ett antal dissidenterfrån inför rätta för kontrarevolutionärverksamhet. Enligt vissa uppgifter kommer ettfemtiotal gripna att åtalas.Såvitt bekant förekommer i sammanhanget tvåbrottsrubriceringar, nämligen dels stämpling motregeringen och kontrarevolutionär uppvigling, delskontrarevolutionär agitation och propaganda.Särskilt den förra brottsrubriceringen är mycketallvarlig. i häkte riskerar såledesdessa personer långvarigt straff eller t.o.m.dödsstraff.Enligt högst trovärdiga kinesiska källor ingårutgivaren av och redaktören för den numeraförbjudna ,och , i gruppen. Nyhetenhar inte officiellt bekräftats av de kinesiskamyndigheterna, men jag kan tyvärr inte betvivladess sanningshalt.Sverige, liksom flera andra stater, har tidigareunder hösten hyst vissa förhoppningar om att de355 personer som enligt officiella kinesiskauppgifter alltjämt hölls fängslade skulle frisläppaseller i varje fall ges en mild behandling. Denaktuella informationen tyder tyvärr på motsatsen.Svenska företrädare har kontinuerligt och sånyligen som för dekinesiska myndigheterna uttryckligen klargjort detsvenska avståndstagandet från den typ av politiskarättegångar det här är fråga om. Vi har därvid krävtovillkorlig frigivning av de gripna i allmänhet och inågot fall särskilt lyft fram en enskild person. Äveni internationella sammanhang -- senast i vårtanförande om mänskliga rättigheter i FN den 23november -- har vi framfört vår stora orobeträffande det kinesiska agerandet motoliktänkande. Vi har då liksom nu kritiserat dekonkreta fall av övergrepp mot mänskligarättigheter som förekommit.Genom de löpande kontakter vi naturligtvis harmed andra länder om vad som händer i vet viatt det internationella samfundet reagerar kraftigtpå den senaste tidens händelser.Anf. 168 ():Herr talman! Jag tackar utrikesministern för svaretpå min fråga. Jag tycker dock kanske att den ger enlitet glättad bild av den situation som råder när detgäller frågan om världssamfundets förhållande tillvad som händer i Kina.Efter massakern på den Himmelska fridens Torgblev ju omvärldens reaktion mycket kraftig ochKina utsattes för en internationell isolering. Mensedan dess har tiden gått det har blivit en kris iMellanöstern och en ockupation av . Dettahar lett till att tycks ha tagits till nåder igen.Kina har ju ett avgörande inflytande i FNssäkerhetsråd, eftersom det är en av de permanentamedlemmarna. Det gör att det inte är likaintressant att kritisera . tänker jag inteframför allt på svensk politik utan mer påstormakternas politik i det här sammanhanget. Vadman nu tycker sig se är att utnyttjar densituation som det befinner sig i tack vare krisen iMellanöstern till att genomföra dessa rättegångaroch de avrättningar som dess värre kan bli följden.Man undslipper den reaktion som normalt bordehar blivit fallet. Det här är någonting som jag tyckerär väldigt allvarligt.Jag tycker att borde känna ett ansvar att setill att kravet på respekt för mänskliga rättigheterinte är någonting som varierar med devärldspolitiska konjunkturerna och devärldspolitiska kriserna. Därför tror jag att detskulle behövas en mer högljudd markering av densvenska ståndpunkten än vad som just nu harredovisats av utrikesministern.Anf. 169 Utrikesminister ():Herr talman! Jag har som svensk utrikesministeratt svara för utrikespolitik också iförhållande till . Vi har inte ändrat vår kritikvad gäller sättet att handha de mänskligarättigheterna. Jag har också i mitt svar redovisatvad vi har gjort. Vi kan naturligtvis bli merhögljudda. Men som skäl till att en framför allt endel västmakter -- men inte bara de -- har lättat påtrycket mot har ju anförts att många av dem iKina som fortfarande kämpar för frihet ochdemokrati och de kineser som finns utanför Kinaoch inte får komma tillbaka, men som också vill hafrihet och demokrati har sagt att det i det långaloppet är olyckligt att isolera alltför hårt. Dethar jag aldrig tytt som någon uppmaning att intehävda de mänskliga rättigheterna. Vi kan alltiddiskutera hur skall fortsätta att göra det,men att vi kommer att göra det är självklart.Anf. 170 ():Herr talman! Det låter bra! Men utrikespolitik ärju, som utrikesministern naturligtvis mycket välvet, inte bara att isolerat framförda svenskaståndpunkter utan att försöka bilda eninternationell opinion för samma ståndpunkter.Det måste väl vara ett problem även förutrikesministern att framför allt västmakternashållning nu är så utomordentligt försiktig när detgäller . Jag tror inte att det mest beror påvädjanden från kinesiska intellektuella, utan detberor nog mest på behov av stöd förresolutioner i när det gällerMellanösternkrisen.Det är mot den bakgrunden som det skulle behövasextra ansträngningar för att ändå väcka deninternationella opinionen på den här punkten. Jagtror att utrikesministern delar min uppfattning attdet ändå har varit förhållandevis tyst omkringfrågan om politiska rättegångar i . att reagera -- då handlar det intebara om isoleringsåtgärder, utan om att markera ettordentlig avståndstagande -- har inte varit särskiltstark.Anf. 171 Utrikesminister ():Herr talman! Jag kan gärna hålla med om detomdömet. Vi har ju försökt att väcka deninternationella opinionen och hålla den vid livgenom att ta upp frågan i FN i samband medanföranden om mänskliga rättigheter. Men det varsvårt att få gehör, sannolikt delvis av de skäl somPär har nämnt, och det är beklagligt.Anf. 172 ():Herr talman! Mot den bakgrunden hoppas jag attdet kommer ytterligare markeringar från densvenska regeringens sida och kanske ocksåmarkeringar som kommer att höras och märkastydligare. Vi får väl erkänna att inte heller desvenska uttalandena har satt så väldigttydliga spår i t.ex. massmedia. Den svenskainställningen har inte märkts särskilt väl. Men medtanke på den attityd som utrikesministern visar härkan man kanske se fram emot ytterligare ochkanske tydligare och märkbarare markeringarockså från den sida.Överläggningen var härmed avslutad.26 § Svar på fråga 1990/91:271 om åtgärder föratt få tillåtelse för barn med dubbeltmedborgarskap att lämna IrakAnf. 173 Utrikesminister ():Herr talman! Per har frågat mig vilkamöjligheter som finns att lösa fallet med MariaSvenssons barn som är kvar i , trots att Mariaoch barnen skulle vilja återvända till Sverige.Som Per själv säger i sin fråga är frågan omutresa ur för nyfödda dotterkomplicerad på grund av barnets dubblamedborgarskap.Jag kan vid det här tillfället försäkra Per Gahrtonatt och vår ambassad iBagdad gör allt för att detta fall skall få en lyckliglösning.Anf. 174 PER ():Herr talman! I är vi överlag nöjda medregeringens aktivitet när det gäller att underlättaför svenska medborgare som haft svårigheter attkomma ur att få resa hem i de fall då de så harönskat. Med anledning av den för landet pinsammadebatt som har pågått på visst håll vill jag göra dendeklarationen.Här rör det sig om ett mycket speciellt fall som inteär exakt jämförbart med många av de andra fallen.Det är ett mycket besvärligt fall. Jag har ställtfrågan, därför att det finns en rad komplicerandeomständigheter. För att uttrycka det milt vill jagsäga att anhöriga i inte är fullt nöjda. Jagtackar för svaret, men jag tycker nog att det är litettorftigare än vad som är nödvändigt, trots sakenskomplicerade och känsliga natur. Jag vill ändå frågautrikesministern om det finns någon möjlighet atthänga upp ett hopp på för de anhöriga i Sverige.Anf. 175 Utrikesminister ():Herr talman! Jag vet att det här är enutomordentligt känslig fråga för i första hand deberörda. Frågan är också mycket känslig på ort ochställe. Därför vill jag i första hand se påmöjligheterna att få loss dem ur . Då tror jaginte att en alltför öppen debatt tjänar det syftet. Jagvill inte heller skapa förväntningar ellerförhoppningar, då jag från början inte vet om dekan infrias. Jag har inte mer att säga än att vi ärberedda att även fortsättningsvis göra allt vad vikan från UDs och ambassadens sida för att klaradet här fallet.Anf. 176 PER ():Herr talman! Jag skall inte försöka pressa frambesked som skulle kunna försvåra fallet, eftersomdet är oerhört komplicerat. Det handlar kanskeockså bl.a. om olika syn på barns medborgarskap isamband med födseln. Jag konstaterar bara att detär mycket olyckligt att det, när vi har lyckats få enrimlig lösning på det s.k. gisslanfallet, fortfarandefinns kvar fall som ändå i viss mån förgiftarstämningen mellan och kulturen där nere.Jag utgår ifrån att utrikesministern verkligen medkraft gör vad som över huvud taget kan göras.Överläggningen var härmed avslutad.27 § Svar på fråga 1990/91:276 om svenskneutralitetspolitikAnf. 177 Utrikesminister ():Herr talman! Arbetet inom regeringen är såfördelat att det är jag som skall svara på LarsWerners fråga om samarbete med Förenta Staternaom vissa tester överensstämmer med svenskneutralitetspolitik.I sin fråga har framhållit attAftonbladet har avslöjat ett hemligt dokument från1960 om samarbete mellan svensk och amerikanskmilitär. Dokumentet anger också att Sverigesregering givit tillstånd till samarbetet. Idokumentet, daterat , meddelarUSAs Stockholmsambassad till USAsutrikesminister att muntligengivit tillstånd för en grupp från den amerikanskakustbevakningen att utföra militära tester,eskorterade av svensk militärpersonal.Lars anger vidare att skriveratt detta tillstånd från bidrog tillatt utveckla det amerikanska Polarissystemet ochatt det förstärkte USAs möjligheter att förberedakrig och framgångsrikt utkämpa krig medatomvapen.Herr talman! Jag anser att samarbetet 1960 stod ifull överensstämmelse med svenskneutralitetspolitik. Eftersom jag, herr talman, vetatt har ett starkt intresse förnavigering i trånga vatten har jag bett tillgängligaexperter att på ett lättbegripligt sätt tala om vad denhär tekniken går ut på. Och kommer det.Loran, av engelska Long Range NavigationSystem, är ett radionavigeringssystem, liksom detlika kända konkurrerande Deccasystemet. Detarbetar med radioutsända pulssignaler. Det byggerpå principen att man mäter tidsskillnader mellansignaler, som sänds ut exakt från olikaradiostationer på land, men som når farkosten vidolika tidpunkter, som motsvarar farkostens avståndtill de olika stationerna. Tidsskillnadernamotsvaras av positionslinjer som återfinns påspeciella sjökort. Med hjälp av signalerna från tvåsändarpar kan man bestämma sin position somskärningspunkten mellan två sådanapositionslinjer. Det är ganska lättbegripligt.Loran C handhas och övervakas av US CoastGuard. Den första Loran C-kedjan togs i bruk1957. täcker systemet bl.a. ,, , farvattnen runtGrönland, , ochNordsjön.När det gäller anses systemet däremotmindre tillförlitligt. I baltiska farvatten ärnoggrannheten inte större än en kvarts sjömil. Itakt med att man på sovjetisk sida bygger ut ettlikartat system, kallat Tjajka, övervägs inavigationskretsar därför möjligheten attkonstruera en mottagare som kan använda bådeLoran C och Tjajka-signaler.Tidpunkten för utsändning av Loran C-pulserbestäms av klockor med atomfrekvensstandardsom ger möjlighet till noggrann tidssynkroniseringoch tidmätning. Atmosfäriska förhållanden kanmedföra variationer i uppmätta tidsskillnader.Dessa tidsdifferenser bestäms genomjusteringsmätningar, s.k. kalibrering.Då kalibrering genomförs försöker man fördela deplatser på vilka kontroll utförs likvärdigt översystemets täckningsområde. Kalibreringgenomförs vid nyetablering av Loran C-kedjorsamt periodiskt därefter.Loran C används i både civil och, det här är viktigt,i militär sjö- och luftfart. Loran C är obligatoriskför fartyg som rör sig nära den amerikanska kusten.Därför är flera svenska handelsfartyg försedda medLoran C-utrustning.Den 1 februari 1960 hemställde den amerikanskaambassaden i att US Guard skullefå utföra Loran C-kalibrering i Sverige.Utrustningen var monterad i ett flygplan som,parkerat på marken, skulle mäta från fasta, inmättapunkter på resp. . I denamerikanska framställningen sades bl.a. att de femeller sex besättningsmännen skulle bära civilakläder.Utrikesdepartementet hörde sig för medkommunikationsdepartementet ochförsvarsstaben. underrättades denamerikanska ambassaden om att man på svensksida accepterade att kalibrering fick genomföras.I sitt remissvar angav chefen för försvarsstaben attdet enligt amerikanska pressuppgifter framgick attLoran C bl.a. kunde användas för navigering avutbåtar utrustade med vapensystemet Polaris. Detsades dock att kalibreringsflygningar knappastkunde sättas i samband med vapensystemet Polaris,eftersom det var osannolikt att Polaris-ubåtarnaskulle operera i Östersjön.Handläggningen av detta ärende --mars1960 finns dokumenterad i numera offentligahandlingar i arkiv.Trots att systemet utvecklats , har precisionen i och öster däromenligt tillgängliga uppgifter inte blivit säkrare än400 m. Detta skall jämföras med den nya tidensnavigationssystem ,, som bygger på satelliter där den s.k.upplösningen, precisionen, är 10 m i den civilaversionen.Chefen för försvarsstaben hade, i den historiskabackspegel vi kan blicka tillbaka i, rätt när hanår ansåg att Loran C-systemet inte skullekomma till användning i samband medPolarissystemet, eftersom det var osannolikt attPolarisubåtarna skulle komma att operera iÖstersjön.Mot denna bakgrund anser jag att accepten avkalibreringsmätningar 1960 rimmade väl mednationella svenska intressen, eftersom det fanns ettsvenskt intresse att utveckla navigationssäkerheteni skandinaviska farvatten.Jag har inte kunnat finna någon uppgift om att detpå svensk sida den gången fanns några tankar omatt man gjorde avsteg från neutralitetspolitiken isyfte att tillmötesgå amerikanska intressen.Eftersom Loran C-systemet var avsett att fungerasom ett navigationsmedel för både civila ochmilitära luftfartyg bör man självfallet fråga sig omdet, , fanns anledning att avstå från attmedverka till dess utbyggnad, dvs. att acceptera attkalibrering skedde på vårt territorium. Regeringenvar inte av den uppfattningen, lika litet som det finns anledning att avstå från att utnyttja vårtids toppteknologi, satellitnavigationssystem, medhänvisning till att de också utnyttjas för militärnavigation.Anf. 178 ():Fru talman! I de farvatten där ochjag navigerar behöver vi inget Loran C-system.Men min fråga är litet allvarligare än så.Svenska tidningsuppgifter har gjort gällande attsvensk militär, eventuellt medregeringsgodkännande, hemligen har hjälpt militärpersonal från och därmed utvecklatnavigationsteknik för kärnvapenkrig från svenskmark. Det är den allvarliga biten av frågan. Om deuppgifterna skulle stämma, blir bilden av densvenska neutralitetspolitiken en annan än dentraditionella. har hjälpt den ena paktenmed krigsförberedelser i ett visst skede underhistorien.Ett sådant samarbete skadar, menar jag, tilltron tillneutraliteten, och riskerar att dras in iNATOs planer för krig.