prot · GE0939 · 1990-12-05 00:00:00 — Informationsskyldighetenborde i stället omfatta ''erforderliga upplysningarom barnets förhållanden och utveckling''. För attnärmare beskriva detta begrepp kan jag säga att detär mera omfattande och vardagligt inriktat och intebara snävt tillyxat för umgängestiden, som är en delav ett barns liv, utan det här skulle främja barnetsbästa, även i det långa livsperspektivet.För det tredje handlar det om kostnaderna förumgängesrättens utövande, och det gäller främstresekostnaderna. Umgängesrätten har faktiskt enkostnadssida. Det kostar att resa för att hälsa på sitteget barn. Detta är alla berörda medvetna om, mendet inser tydligen inte regeringen.Umgängesrättshavaren står för helakostnaden, trots att den borde delas mellanmamman och pappan. Tyvärr lägger ekonominalltså hinder i vägen för umgängesrättens utövande.Lagutskottet har efterlyst en regleringfrån regeringens sida. måste regeringenverkställa denna beställning. Det går inte att talavackert om umgängesrätten som mannonchalerar den praktiska verkligheten, i det härfallet kostnaderna.För det fjärde måste de s.k. umgängessabotagenminskas. Tyvärr förekommer sabotage därvårdnadshavaren på alla upptänkliga sätt hindrarumgängesrättshavaren att utöva sin umgängesrätt.Sådant måste motverkas om det inte sker utanbeaktansvärda skäl -- man skall inte blunda för attdet i vissa situationer kan föreligga sådana skäl. Detfinns två sätt som kan användas för att hindra ochmotverka de otillbörliga sabotagen. Det ena är attompröva vårdnaden -- vilket vi i harföreslagit -- och det andra är att införa enstraffsanktion. Jag är fullt medveten om att maninte kan straffa fram goda relationer mellan barnoch föräldrar, men genom den uttryckligalagstiftning som har föreslagit kan mankanske förebygga en lång rad problem. Dessutomhar det väl samma pedagogiska värde somjustitieministern talade om i sittinledningsanförande när det gälldeinformationsskyldigheten.För det femte: Om föräldrar inte följer rättens dommåste den naturligtvis verkställas med tvång;domar är ju till för att följas. Gällande regler ärdock stelbenta och borde därför ändras på tvåpunkter. Verkställighet bör alltid vägras vid minstarisk för barnen, och länsrätten bör i en sådansituation självmant kunna initiera en omprövningav vårdnadsfrågan i tingsrätten.Herr talman! Ensamma pappor är en viktig ochangelägen fråga. En kedja är ju inte starkare än sinsvagaste länk. Familjerelationen består av mamma,pappa och barn. Det förefaller som det är pappansom är den svagaste länken. Orsaken är att denensamstående, frånskilde mannen drabbas avdubbla separationer. Han förlorar både sinföräldraroll och sitt nätverk i form av vänner, släktosv. Resultatet blir oundvikligen att mannen intesällan hamnar i kris, en kris som följs av missbruk,vilket i sin tur leder till ohälsa och kriminalitet ochytterst till självmord. Det är inte bara som jag stårhär och säger, utan det är statistiskt bevisat att detförhåller sig så.Skuldfrågan kan alltid diskuteras och vems felet är,men det gagnar inget. En sak är emellertiduppenbar: ytterst drabbas barnet. Vår kunskap omde ensamma pappornas situation är heltotillräcklig. Problemen, orsakerna och desamhällsekonomiska konsekvenserna bordekartläggas och lämpliga förbättringsåtgärdervidtas. Detta har påpekats från sida årut och år in. Regeringen har struntat i detta, trotsatt justitieministern i sitt inledningsanförandenoggrant poängterade hur viktigt det är attupprätthålla kontakten.I lagutskottet avgavs inte en enda röst för deensamma fädernas situation, förutom frånfolkpartiets sida. Det känns utomordentligt trist,särskilt för barnens skull.Det finns också andra typer av föräldraskap sombehöver uppmärksammas. Det förekommerfaktiskt andra föräldrakonstellationer änkärnfamiljer, och dessa uppmärksammas alldelesför litet. Jag skall i all korthet ta upp några frågorkring detta.Vid samboende utan äktenskap borde den ogiftefaderns ställning förbättras, särskilt för barnensskull. En faderskapspresumtion borde införas vidsamboförhållande som i princip motsvarar den vidäktenskap. Detta förslag har avstyrkts avmajoriteten. Även i fortsättningen krävs enuttrycklig viljeförklaring från den ogifte pappan.Enligt förslag från justitieministern skall dennaviljeförklaring benämnas ''faderskapsbekräftelse''.Jag tycker att det är en dålig term. För mig och förmånga andra går då tankarna till någon form av''leverans'' som bekräftas i efterhand på ett typisktaffärsmässigt sätt. Det vore bättre att användaordet ''faderskapsförklaring''. En sådan förklaringkunde avges av en stolt fader direkt vid detefterlängtade barnets födelse. Det skulle innebäraen bra start för barnet, justitieministern.Vid vissa föräldraskap uppkommer speciellaproblem, och det gäller den s.k. socialaföräldraskapen. Vid styvföräldraskap ochfamiljehemsföräldraskap är den rättsligasituationen synnerligen oklar. Vi i villskapa en rättslig reglering, men det har majoritetenavvisat. Jag höll på att säga att det kvittar.Verkligheten kommer att bli sådan att regeringen --hur den nu kommer att se ut -- tvingas att regleradetta.Herr talman! Avslutningsvis vill jag betona att barnalltid behöver två föräldrar, även efter skilsmässan.Umgängeskontakten måste bibehållas ochumgängestrassel måste på alla sätt minimeras justför barnens bästa.Folkpartiet liberalerna stöder samtliga sinareservationer. Jag kan glädja alla med att voteringkommer att begäras endast beträffandereservationerna 6, 10 och 28.Anf. 4 Justitieminister ()replik:Herr talman! har ansett attdet i 6 kap. 15 § uttryckligen böranges att umgängesrätten skall tillgodoses efter vadsom är bäst för barnet. Han har också hävdat attparagrafen bör innehålla en precisering av vilkafaktorer som skall beaktas vid bedömningen av vadsom är bäst för barnet.För egen del vill jag konstatera att 6 kap. 15 §föräldrabalken redan anger att domstolen skallbesluta i fråga om umgänge efter vad som är bästför barnet. är således i dendelen redan tillgodosedd i den gällandelagstiftningen. Jag höll på att säga att BengtHarding återigen bara har läst halvaparagrafen.När det gäller krav påpreciseringar i paragrafen anser jag att det skullevara olämpligt att göra sådana preciseringar. Somutskottsmajoriteten har framhållit är det tvärtomönskvärt med en större flexibilitet och anpassningtill förhållandena i det enskilda fallet närumgängesfrågor, som är mycket svåra att avgöra,skall bedömas. Preciseringar av det slag som BengtHarding önskar göra i den paragrafen skullemotverka detta syfte.När det gäller faderskapspresumtion är det viktigtnär man handlägger faderskapsärenden att det görspå ett så smidigt och enkelt sätt som möjligt. Det ärviktigt att det sker under former som inte ärintegritetskränkande. Jag anser att de system somvi har uppfyller de kraven.Det går knappast att införa enfaderskapspresumtion för sambofallen. Isamboförhållanden finns inte såsom vid äktenskapen helt entydig och för alla synlig markering av attett samlevnadsförhållande föreligger. Det kan integärna komma i fråga att införa ett regelsystem förfaderskapspresumtion i sambofall som innebär attdet inte med tillräcklig säkerhet går att avgöra omnågon verkligen är far till barnet. Liksomutskottsmajoriteten ställer jag mig såledesavvisande till att införa faderskapspresumtion försambofall. Detta gör jag med hänsyn till barnetsintresse.När det gäller frågan om vilken terminologi manskall använda i stället för den som vi använder -- erkännande av ett faderskap -- anser jag attbekräftelse av ett faderskap är en betydligt bättreterm. Termen förklaring, som förespråkar, kan jag inte alls anse varalämplig i det här sammanhanget. Termen finnsnämligen redan i , men har då enhelt annan betydelse.Bengt sade inledningsvis att han varglad för propositionen. Det gläder mig att han ärglad. Han sade också att regeringen inte hade nåttända fram. Jag undrar om det inte är ettmissförstånd. Är det inte så att regeringen har nåttända fram, medan inte har gjort det?Visar inte reservationerna det?Anf. 5 ()replik:Herr talman! Jag förstod det mesta somjustitieministern sade, men det sista begrep jaginte. Det kanske kvittar.Man använder en betänklig och, vill jag påstå,felaktig lagstiftningsmetod. Man skriver in viktigaregler och synpunkter i motiven i stället för ilagtexten. Enligt min uppfattning räcker det intemed att det står i motiven. Viktiga regler skall stå ilagen. Det gäller initiativplikten, som jag harnämnt, och umgängesrätten. Däremot lyckades vifaktiskt få skyndsamhetsbegreppet, som baraåterfanns i motiven, att bli inskrivet i lagstiftningen.Det är viktigt att man skiljer på detta. Det är därsignalerna ges.Justitieministern borde rimligen inse att det ärviktigt att lagstiftningen är klar. Vi har senastblivit förvånade -- det gäller inte bara regering utanmöjligen också riksdag -- över den oklarhet somvidlåder rattfyllerilagstiftningen. När det gällerbegreppet barnets bästa står det så som jag har sagti lagstiftningstexten. Begreppet preciseras inte,vilket jag efterlyser. Justitieministern säger att ensådan precisering skulle låsa. Nej, den behöver intealls låsa. Precisering är inte detsamma som låsning.Precisering är detsamma som att man skaparklarhet och undviker missförstånd. Det är faktiskttvå skilda saker.Jag vill poängtera att den beskrivning somfolkpartiet har i sista stycket när det gäller den härparagrafen inte är tagen ur luften. Den är grundadpå , Barnens rätt i samhället, synpunkter. Detbör därför rimligen vara en acceptabel preciseringsom, vill jag påstå, skulle ge den nyanseradetillämpning som alla efterlyser.Man skulle kunna ta upp frågorna omfaderskapspresumtion. Jag vet att diskussion intelönar sig på den punkten. Jag skall inte gå vidaremed detta.Jag tänker inte heller diskutera vidare huruvida viskall ha den ena eller den andra termen. Det här ärför viktigt för att man skall prata om annat.Det är symptomatiskt att justitieministern inte togupp en viss fråga. Jag ägnade en stor del av mittanförande åt ensamma fäders situation. Det är ettkänt problem för alla, utom tydligen förjustitieministern och . Det diskuteras ialla media. Det är ett beklämmande ointresse frånjustitieministerns sida att inte ens i repliken kunnasäga en enda liten vers som visar att man tänker påde ensamma papporna, i varje fall frånjustitieministerns sida.Anf. 6 Justitieminister ()replik:Herr talman! Jag kan inte låta bli att ta en repliknär det gäller de ensamma fäderna. I propositionenframgår på flera ställen vilken betydelse vi även hartillmätt de ensamma fäderna. Vi har givetvis valt atti första hand tala utifrån barnets perspektiv ochbarnets behov av sin pappa. Även faderns intressenmåste vägas in i lagstiftningsarbetet. Så har skett påflera håll.Jag vill understryka att t.ex. frågan om preciseringi lagtext kan ha betydelse just för de ensamståendepapporna. När det gäller frågan om möjligheten attutnyttja umgängesrätten, ekonomiskt bidrag ochannat i anslutning till detta utgår jag ifrån att BengtHarding är medveten om att de frågorna förnärvarande bereds i socialdepartementet.Anf. 7 ()replik:Herr talman! Tack, justitieministern, för att vi ficknågra ord om de ensamma papporna. De äromnämnda någonstans i marginalen ipropositionen, och vi har fått ytterligare någraord på vägen. Men det behövs, justitieministern,inte bara ord, utan det behövs åtgärder.Förklara för mig varför det är fel att titta på dessafrågor och intressera sig för orsaker, problem m.m.Om inte justitieministern läser alla tidningar, vilketjag inte kan begära, borde hon ändå läsa tidningenVi eller varför inte tidningen , somborde vara av intresse och som kommer varje dag.I visar man intresse för dessa frågor.Det är beklämmande att vi skall ha det på det härsättet. har justitieministern sista chansen attsäga att det är bra att frågan är uppmärksammad avfolkpartiet inkl. Det är ännu bättre att socialstyrelsenmed anledning av tidningarna -- jag tror inte att detär med anledning av -- har sagt att manskall göra en utredning. Jag tycker attjustitieministern skall säga att också hon tycker attdet är bra.Vi stöder reservationen i betänkandet, och jaguppmanar mina partivänner att göra det för attmarkera hur viktigt det här är för barnens skull.Anf. 8 Justitieminister ()replik:Herr talman! lyssnar tydligeninte på vad jag säger. Frågan är under beredning isocialdepartementet.Anf. 9 ():Herr talman! Ansvaret för att alla barn har bästamöjliga uppväxtförhållanden är en för varjevuxengeneration synnerligen viktig uppgift. Bådevår skyldighet gentemot barnen som individer ochvårt ansvar för att den nya generationen skall fåbästa möjliga förutsättningar för att föra vårtsamhälle vidare gör att vi vuxna måste ägna stortintresse åt barnens och ungdomarnas situation. Detär därför enligt av största betydelse att viför en familjepolitik som ger barnen trygghet ochrättvisa och att vi för en utbildningspolitik som geralla barn och ungdomar möjlighet till denutbildning som de önskar och har förutsättningarför.Ansvaret för barnens bästa måste i första hand liggapå föräldrarna. Men hela vårt samhälle har ettansvar för att genom lagstiftning och andrapolitiska beslut se till att barnens bästa tillgodosesoch att barnens rättigheter skyddas.I dagens ärende behandlas barnens ställning i demånga fall då barnets föräldrar separerat eller avannan anledning inte lever tillsammans. Andelensplittrade familjer är stor i vårt moderna samhälle.Många barn får därför inte möjlighet att växa upp iett hem tillsammans med båda sina biologiskaföräldrar. Många av dessa barn lever i en mer utsattsituation än andra barn, och en större andel avdessa barn riskerar att få problem och i vissa fall attbli problem för samhället.Det är viktigt att samhället har möjligheter attskydda och stödja barn i utsatta situationer. Menoberoende av samhällets ansvar är det avavgörande betydelse att föräldrarna tar sitt ansvarför sina barn. Föräldraransvaret skall vara lika stortäven om föräldrarna av olika skäl inte finner detmöjligt att hålla samman. Lagstiftningen när detgäller föräldraansvar och barns rättigheter närföräldrarna inte håller ihop skall visa samhälletspolicy i dessa frågor och underlätta förföräldrarna att lösa konflikter på det för sina barnbästa sättet.När det gäller frågor om vårdnad och umgängemåste barnets bästa vara utgångspunkten vid allabedömningar. Barnet -- även om det är litet -- är enindivid med rättigheter såväl när det gällersamhället som när det gäller sina föräldrar.I den proposition som behandlas i det nu aktuellabetänkandet föreslås ändringar i vissa regler,framför allt i , syftande till att banaväg för en utveckling mot att föräldrarna själva istörre utsträckning skall kunna komma överens ivårdnads- och umgängesfrågor.Centern väckte en kommittémotion med anledningav propositionen. I vår motion poängterar vi attbarnets bästa måste vara ledstjärnan och attföräldrarätten måste utgå från barnets behov ochbarnets bästa. Barn behöver båda sina föräldraroch är oftast beroende av en nära ochförtroendefull kontakt med dem båda för sinutveckling. Ett barns föräldrar har därför --oberoende av om de bor tillsammans eller inte -- ettgemensamt ansvar för barnets uppfostran ochuppväxt. Enligt vår mening skall huvudprincipenvara att barn har rätt till båda sina föräldrar.Reglerna om vårdnad och umgänge måste därförutformas så att barnens bästa sätts i fokus och attföräldraansvaret klart framgår.I vår motion framför vi fyra konkreta krav. Degäller dels mål och omfattning av verksamhetenmed samarbetssamtal, dels uttalande om attbarnets bästa blir avgörande vid beslut omvårdnaden, dels översyn syftande till att stärkabarns ställning i mål om vårdnad och umgänge, delsöversyn av reglerna för beslut om umgängesrätt såatt reglerna präglas av främst hänsynstagande tillbarnets bästa.Under den allmänna motionstiden väckte KarinSöder och en motion med krav pålösning av frågan om ersättning för kostnader vidutövande av umgänge med barn när föräldrarna borlångt ifrån varandra. Även den motionenbehandlas i det nu aktuella betänkandet.Herr talman! Jag vill här främst något kommenterabehandlingen av dessa båda motioner och kan dåkonstatera att flera av kraven stöds av ett enigtlagutskott, men att vi centerpartister i två fall funnitanledning att reservera oss med anledning av krav ivår kommittémotion.Jag vill först ta upp frågan om hänsyn till barnetsbästa vid beslut om gemensam vårdnad. Ipropositionen föreslås att domstol skall kunnabestämma att vårdnaden skall vara gemensam äveni sådana fall då en förälder eller båda yrkat ett dengemensamma vårdnaden skall upplösas ochvårdnaden anförtros en förälder. Enligt centernsmening måste barnets bästa vara vägledande fördomstolen vid beslut om vårdnaden. Ett beslut omgemensam vårdnad -- trots att en eller bådaföräldrarna önskar ensam vårdnad -- måste kunnagrundas på övertygelsen om att gemensam vårdnadkommer att gynna barnet.Vi framhåller i vår motion att gemensam vårdnadkan vara olämplig i förhållanden där kvinnan pågrund av misshandel eller av annan anledningkänner sig pressad och i underläge. För vissa barnkan ett beslut om gemensam vårdnad medföra attde riskerar att utsättas för psykisk, fysisk ochsexuell misshandel.Med anledning av vårt motionskrav ochmotivuttalande i denna riktning framhållerutskottet bl.a.:''Vad särskilt gäller frågan om hänsynen till barnetsintressen vid beslut om gemensam vårdnad villutskottet understryka att domstolen i såväl dessamål som i alla andra vårdnadsmål skall -- utifrån deförhållanden som föreligger i det enskilda fallet --besluta efter vad som är bäst för barnet. ''Härigenom och genom övriga skrivningartillgodoses vårt motionskrav.Ett annat motionskrav som vi fått stöd för är kravetpå ökat inflytande för barnet i vårdnadsprocesser.Under senare år har frågan om barns inflytande idessa processer, bl.a. genom att barnet blir part ochkan få ett särskilt ombud, diskuterats alltmer, ochförslag i denna riktning framlades av utredningenom barnets rätt 1987. Jag erinra om att FöreningenBarnens rätt i samhället , i sitt yttrande överden departementspromemoria som ligger till grundför propositionen pekade på att barnets ställningoch intressen inte lyfts fram och markeratstillräckligt i promemorian och att det helt saknadesförslag till ökade möjligheter för barnet att självkomma till tals i utredningar, domstolar eller påannat sätt få uttrycka sin mening kringvårdnadsfrågan.I propositonen diskuteras inte dessa frågor. Medhänsyn härtill och till vårt motionskrav framhållerutskottet: ''Enligt utskottets mening hade det varitönskvärt om i propositionen hade redovisats vilkeninställning som regeringen har till de förslag omtalerätt m.m. som lagts fram av utredningen ombarnets rätt. ''Utskottet framhåller vidare, i linje med vad somframhålls i vår motion: ''att det finns anledning attöverväga en ordning som medger att barnetsuppfattning och synpunkter i vårdnads- ochumgängesmål kan tas till vara på ett mer påtagligtsätt än vad gällande rätt erbjuder''.Utskottet tillstyrker vår motion och föreslår etttillkännagivade till regeringen.Även och motionom lösning av frågan om kostnaderna för långaumgängesresor tillstyrks av utskottet. 1988 gjordelagutskottet ett uttalande i denna riktning ochförordade då att de då väckta motionerna i ärendetskulle överlämnas till kommittén för översyn avreglerna om underhållsbidrag till barn ochbidragsförskott. avslutade denna utredningsitt arbete utan att ha löst frågorna omunderhållsbidrag och bidragsförskott och inteheller frågan om kostnader för umgängesresor.Lagutskottet finner därför och med anledning avden nämnda motionen jämte andra motioner medmotsvarande krav att det är ''mycket angeläget attproblemet med resekostnader vid utövande avumgängesrätten nu får en lösning. ''Utskottet fortsätter: ''Regeringen bör därförskyndsamt ta upp frågan till närmare övervägandenoch därefter återkomma med förslag tillriksdagen. ''Herr talman! Enligt propositionen införs regler omatt kommunerna skall erbjuda föräldrarnasamarbetssamtal för lösande av vårdnads- ochumgängestvister. Från finner vi dettapositivt, men när det gäller mål och omfattningm.m. av samarbetssamtalen har vi vissasynpunkter, som framgår av vår motion och avreservation 2 bakom vilken även ochmiljöpartiet står. Enligt vår mening bör huvudsyftetmed samarbetssamtalen vara att ena föräldrarnakring en lösning som är bäst för barnet. Dettahänsynstagande till barnets bästa måste i vissa fallleda till att samtalen inriktas på att förmå en avföräldrarna att avstå från gemensam vårdnad.Detta bör t.ex. gälla när barnet riskerar att kommatill skada på grund av övergrepp i någon form frånen förälder.Beträffande utformningen av samarbetssamtalenvill vi framhålla det angelägna i att föräldrarna gesmöjligheter att påverka valet av samtalsledare.Samtalen bör kunna genomföras inom ramen förden verksamhet som bedrivs såväl avfamiljerådgivningsbyråer som av kyrkligaorganisationer.Vi betonar även vikten av adekvat utbildning församtalsledare.En annan betydelsefull fråga när det gällersamarbetssamtalen är att de enligt vår meningmåste ske under familjerådgivningssekretess, dvs.att det inte är samma person som både genomförsamtalen och som i ett senare skede utförvårdnadsutredningen.Innan jag går in på den andra reservation som viavgett i anledning av vår motion, vill jag kortberöra reservationen 10 om vårdnadshavarensupplysningsskyldighet. I propositionen föreslås enkomplettering av innebärande attbarnets vårdnadshavare skall, om inte särskildaskäl talar mot detta, till den umgängesberättigadelämna sådana upplysningar rörande barnet som kanfrämja umgänget.Vi centerpartister delar här synpunkterna i enfolkpartimotion, där det framhålls attupplysningsskyldigheten inte skall begränsas tillenbart det som främjar umgänget utan ävenomfatta frågor om barnets hälsa, skolgång,uppehållsort, feriearbete eller särskildafritidsintressen. Vi föreslår därför att lagtexten gesen vidare omfattning än den som har föreslagits ipropositionen.Jag vill till slut ta upp ytterligare ett krav i centernskommittémotion, nämligen frågan om översyn avumgängesreglerna.Umgängesrätten måste bestämmas medutgångspunkt i barnets behov av nära och godarelationer till båda sina föräldrar. Men med hänsyntill barns skilda förhållanden och behov är detnödvändigt med en flexibel bedömning och enindividuell anpassning vid bedömning avumgängets omfattning och formerna härför. Vinödgas konstatera att domstolsavgörandena iumgängesfrågor i regel är mycket schablonmässiga.Redan detta talar för behovet av en översyn.Viktiga frågor i dessa sammanhang är ocksåbedömningen av s.k. umgängessabotage. Sådanafinns det av två slag. Det ena -- och det är nog detsom vi oftast tänker på -- är när vårdnadshavarenförsvårar eller förhindrar umgänget med den andreföräldern. Även om detta i många fall beror påovilja hos vårdnadshavaren, måste man kommaihåg att det i vissa fall beror på att vårdnadshavarenhelt enkelt finner det med hänsyn till barnetssäkerhet vara till skada för barnet, om barnet måsteumgås med den andre föräldern. Det finns t.ex. falldär den förälder som har umgängesrätt har förgripitsig mot barnet.Den andra, och rent statistiskt vanligaste, typen avumgängessabotage är när denumgängesberättigade föräldern inte följeröverenskomna regler för samvaro med barnet,alltså inte bryr sig om att ta emot barnet alls eller ivarje fall inte i den utsträckning som har avtalats.Sammanfattningsvis finner vi centerpartister att enöversyn av reglerna för umgänge bör göras i syfteatt göra reglerna mer flexibla. Hänsyn till barnetsbästa skall vara vägledande här liksom när detgäller avgöranden om vårdnaden.Sedan utskottet behandlade frågan har vi fått stödför vår uppfattning både av riksorganisationen förkvinnojourer i och i en artikel i av . I skrivelsen från riksorganisationenför kvinnojourer i framhåller ordförandenEbon Kram att umgängesrätten inte skall få gå förebarnets elementära behov av att kunna känna sigtryggt och av att få leva tillsammans med någon somdet kan lita på.