prot · GE0945 · 1990-12-13 00:00:00 — Vi har i vårt land en godorganisation för att kunna göra de insatser somkrävs för att möta hotet från smittsammasjukdomar, där nu HIV/aids utgör det allvarligastehotet och naturligtvis också är huvudinnehållet imotionerna. Vi har aidsdelegationen, som pånationell nivå kontinuerligt följer upp och initierarolika åtgärder.Det pågår ett väl organiserat arbete ute i vårakommuner och landsting via informatörer, ivården, på ungdomsmottagningar och i skolor.Frivilliga organisationer utför ett mycket viktigtarbete och får också samhällets stöd för detta.Vi har en ny smittskyddslag, som trädde i kraft den1 . Som flera talare sagt finns det i stort ensamstämmighet kring hur arbetet skall bedrivas,men reservationerna till detta betänkande visar attdet finns olika syn på vissa punkter.Folkpartiet liberalerna har t.ex. en utförligreservation, där de kräver att narkomaner skallförses med rena sprutor. Det vänder sigutskottsmajoriteten emot, med motiveringen attdet inte finns några vetenskapliga belägg för attdetta har något värde när det gäller att hindrasmittspridning. Det finns viss möjlighet att göravetenskapligt upplagda försök för att utrönametodens värde. Här finns i denna fråga en klarkonflikt mellan narkotikapolitikens mål och måletatt förhindra smitta. Det är därför särskilt viktigt attvetenskap och beprövad erfarenhet är ledstjärnannär vi fattar beslut.Metadonmetoden har varit mycket omdiskuterad,därav riksdagsbeslutet om tak för verksamheten.Nu har aidsdelegationen och ändratantalet till 450, och det kan vara en god metod attaidsdelegationen och följer dennafråga, som inte är så självklar.Moderaterna i utskottet har med en ännu skarparemotivering avstyrkt folkpartimotionen omutdelning av sprutor. De medger inte ens denrestriktiva möjligheten till försöksverksamhet, somutskottsmajoriteten vill hålla öppen. Vi säger attdet bör vara möjligt att på ett strikt vetenskapligtsätt söka visshet i denna fråga. Vi är helt överensom att avstyrka krav på utdelning avrena sprutor.Frågan om anonymitet vid aidstest har behandlatsupprepade gånger i utskottet. Det är svårt attförsvara en lagstiftning som innehåller möjlighetertill tvångsåtgärder, om samhället gerpatienten möjlighet att vara anonym även efter ettpositivt test och därigenom möjlighet att undandrasig åtgärder enligt lagen. Det är fortsatt anonymitetefter ett positivt test som begärs i motionen.Det är alldeles klart att man kan vara anonym framtill dess att ett test påvisar smitta. Därefterprioriteras samhällets möjligheter att skyddamedborgarna från samhällsfarliga sjukdomarframför den enskildes frihet. Ute ibehandlingsarbetet anses det här inte vara någotproblem -- det har jag hört från flera som är inne iverksamheten. I allmänhet har man ettförtroendefullt samarbete. Det finns inte någrastarka önskemål om att vara anonym efter det attsmitta har påvisats.Moderaterna tar i en motion upp en angelägenfråga, nämligen reglerna om ersättning till dem somdrabbats av HIV-smitta via blodtransfusion. I sinreservation påpekar att de nyaersättningsreglerna ger ett bättre stöd än de gamla,men att de nya reglerna ändå inte är tillräckligtomfattande. Det kan alla instämma i.En av regeringen tillsatt kommitté gör nu en översynav reglerna för ersättning för -- som det kallas --ideell skada. En av huvuduppgifterna är attöverväga om ersättningsnivån bör höjas.Frågan om ersättning till transfusionssmittadebehandlas dessutom i förtur av kommittén.Utskottsmajoriteten avvaktar dess resultat ochavstyrker därför motionen.Herr talman! När det gäller krav på ytterligareinformationsinsatser och fördelning av ekonomisktstöd till de frivilliga organisationernasinformationsinsatser, gör utskottet denbedömningen att inte behöver gå in medytterligare beslut med hänvisning till det arbete sompågår och den inriktning som insatserna har, eninriktning som sammanfaller med de önskemål somfinns i motionerna och reservationerna. Dettagäller också området kontakt eller smittspårning,som naturligtvis är en angelägen verksamhet, ochdet är viktigt att denna verksamhet fungerar väl.Här finns föreskrifter och allmänna råd frånsocialstyrelsen, som också avser att utvärderasmittskyddslagen, vilket inkluderar en uppföljningav kontaktspårning.Herr talman! Det är viktigt att arbetet med attbegränsa och förebygga HIV/aids fortsätter medoförminskad kraft. Detta är frågor som vi måste ta,och som vi verkligen tar, på största allvar. Jaginledde med att säga att vi har en god organisationoch bra förutsättningar för att så skall ske.Med det anförda vill jag yrka bifall till hemställan iutskottets betänkande och avslag på samtligareservationer.Anf. 113 ():Herr talman! Jag har begärt ordet med anledningav min motion 1989/90:So510 rörande ersättning tilltransfusionssmittade HIV-patienter. Motionenbehandlas av utskottet i förevarande betänkande.Jag måste tillstå, herr talman, att jag känner migmycket betryckt, för att inte säga förtvivlad, när jagläser utskottets betänkande. Detta beror inte barapå att utskottet avstyrker min motion, utan kanskeframför allt på att utskottets motivering föravstyrkandet andas en fullständig brist på känslaoch engagemang. Av de talare som hardeltagit i debatten är det egentligen bara denmoderate företrädaren, min kollega ,och utskottets talesman, , somhar berört denna fråga. Utskottets talesman hadeingenting annat att säga än det som redan är skriveti utskottsbetänkandet.Utskottet konstaterar att antalet personer som fåttHIV genom blodprodukter uppgicktill 192. Av dessa har 91 personer smittats genomblodtransfusioner och 11 har avlidit. Men, herrtalman, bakom dessa siffror döljer sig människor avkött och blod: barn, ungdomar, medelåldersmänniskor och åldringar. Här finns både kvinnoroch män, ensamstående och människor med familjoch försörjningsansvar.Här finns den unga kvinna som i tjugoårsålderngenomgick en svår operation och i samband medden fick många blodtransfusioner. Hon blev såimponerad av det arbete sjukhuset lade ned påhenne att hon beslutade sig för att försöka bliläkare. Hon tog studielån, kompletterade singrundutbildning på komvux, sökte till läkarlinjen,kom in och påbörjade sina studier. Hon varframgångsrik i studierna, hon gifte sig och väntadesitt första barn. Kort sagt: livet log mot henne. Dåfick hon beskedet från sjukhuset att hon hade fåttHIV-infekterat blod vid den stora operationen femår tidigare. Hela hennes liv rasade samman. Honoch hennes man vågade inte ta ansvaret att låta sittbarn födas HIV-smittat. Hon orkade inte fullföljasin läkarutbildning. plågas hon av att ständigtinför vänner och bekanta behöva ljuga om varförhon inte är som förut.Här finns trebarnsmamman, som smittades av sinman som vid en operation fått HIV-smittat blod.Äktenskapet höll inte. Mannen tog sin ersättningfrån patientförsäkringen och lämnade familjen.Själv fick hon kämpa länge för att få sin ersättningfrån patientförsäkringen. Hon var partnersmittad,och det var inte självklart att hon var berättigad tillersättning. När hon fick sin ersättning satte hon inden på ett bankkonto för att ha någon ekonomiskgaranti för sina barn om något skulle hända.Skattemyndigheterna ville fullt naturligt ha skatt påden avkastning bankbeloppet gav, och hontvingades använda av sitt sparbelopp för att klarakvarskatten. Hennes stora bekymmer är hur detskall gå för barnen, när hon inte längre finns tilleller längre orkar klara försörjningen.Här finns den lilla åttaåriga flickan, som fick HIV-smittat blod vid en blodtransfusion som nyfödd ochsom inte kan förstå varför hon är som andra barn.Här finns också alla de blödarsjuka, som förutomsin tidigare obotliga sjukdom genom blodpreparatoch blodtransfusioner smittats med HIV-virus.Det som är gemensamt för alla är att de smittatsinom sjukvården i och att de alla kommeratt dö.Herr talman! Utskottet redogör omständligt ochingående för patientförsäkringensersättningsregler, något som för övrigt redovisasockså i min motion och alltså för mig var välbekantnär jag framställde mitt yrkande. Det är för attersättningarna inte är tillräckliga som jag harmotionerat i ärendet.Utskottet avstyrker mitt motionsyrkande medhänvisning till en sittande utredningskommitté, somhar till uppgift att se över reglerna om ersättning föridéell skada i samband med personskada.Utredningen har verkat och beräknas varaklar först . Därefter skall utredningensbetänkande förmodligen remissbehandlas och såsmåningom bli föremål för en proposition, vilketsäkert kommer att ta . Detta blir enlång tid av väntan på ett resultat för detransfusionssmittade. kommersäkerligen många av de berörda att vara långtbortom all möjlighet till hjälp och stöd från detsamhälles sida som onekligen är medskyldigt tillderas olycka. Dessa människor behöver hjälp ,herr talman!Låt mig avslutningsvis få citera slutet av ett brev,som jag fått från den unga kvinna som jaginledningvis berättade om. Jag blir så gripen avhennes olycka att jag på förhand ber kammaren omöverseende för att jag kanske inte kan hålla tillbakamin rörelse. Så här skriver hon:''Ingen människa skulle behöva ha det så här. Mantvingas bära på sin ångest och fruktan försjukdomen i tysthet av rädsla för att omgivningenska reagera negativt. För att de -- absurt -- kanskefruktar att jag kan smitta dem!Min dröm och mitt mål är att alla ska få veta. Jaghar inte gjort något kriminellt och jag smittar intenågon annan! Sedan kan jag leva litet i taget, njutaav livet lite i taget med stöd för detta från allaruntomkring mig. Det finns mycket som jag tyckerär roligt och som gör mig glad. T.ex. att umgås medmina vänner, kanske resa bort med någon av dem.Kanske studera något annat, inte fullt likakrävande som medicindstudierna, men utan att hanågra ekonomiska bekymmer för detta!Landstinget gav mig HIV-smittat blod ochförändrade därmed mitt liv som jag bara just hadebörjat!Det är så oerhört mycket som tagits ifrån mig. Jagorkar aldrig mer jobba för attspara ihop till en fantastisk resa eller till ett egethus!Jag är fertil, men jag får inte föda min mans barn!Jag hann inte skaffa mig den utbildning som jag vid20 års ålder bestämde mig för!Jag kan inte teckna några försäkringar, då jag aldrignågonsin kan få ett friskintyg. T. ex. -- vi har idagarna sökt ett lån för att kunna köpa vår förstalägenhet, men vi har inga möjligheter att ta enåterlösensförsäkring på detta om det skulle händanågon av oss något. . .Den skada som har åsamkats mig är ogripbart stor.Mitt förlorade liv, mitt förlorade barn och minaförlorade drömmar kan aldrig ersättas.Detta är i korthet min situation. Pengar är inteallt -- man kan ju inte köpa hälsa -- men jag tyckeratt jag skulle kunna få leva utan ekonomiskabekymmer, unna mig lite 'lyx'.Det skadestånd som försäkringsbolagerbjöd för mitt förlorade barn -- 10 000:-, tio tusenkronor -- var en stor skymf! Jag uttrycker hårt -- 'demördade mitt barn' och erbjuder 10 000!Det är svårt för en ung människa att förstå att vi harsådana försäkringsregler i ! ''Ni partier som utgör utskottsmajoriteten och somalla så vackert -- från över hela skalanfram till -- talar om att värna om desmå och utsatta grupperna i samhället, vad svararni på detta smärtfyllda rop om hjälp och förståelse?Jag vädjar till er. Ge dessamänniskor ett hopp om hjälp nu! Stöd mitt yrkandeom bifall till reservation 10 och till min motion.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation 10.Anf. 114 () replik:Herr talman! Jag ville bara försäkra att utskottet tar de transfusionssmittadessituation på fullaste allvar. Vi inser till fullo dettragiska i deras situation. När vi hänvisar tillkommitténs arbete gör vi det därför att vi vet om attderas ersättningsfrågor behandlas med förtur. Vigör det också med den förhoppningen att det snartskall komma ett positivt resultat.Anf. 115 ():Herr talman! beräknaratt det kan finnas mellan 8 och 10 miljoner HIV-smittade totalt. Om kan antalet HIV-smittadei världen ha fördubblats. I september 1990rapporterades från WHO 283 000 fall av aids frånsammanlagt 157 länder. HIV-smittan har alltsåspritt sig praktiskt taget till alla länder runt om ivärlden.Kampen mot aids är global, och våra möjligheteratt motverka smittspridningen i påverkasockså av hur övriga länder lyckas med att bekämpasmittspridningen.I har totalt ca 2 600 fall av HIV-smittarapporterats. harca 20--30 nya fall anmälts . Mer änhälften av de svenskar som smittats heterosexuellthar angivit att man fått smittan under en resautomlands.För första gången har det rapporteratsfler heterosexuellt smittade än homo- ochbisexuella. En förklaring till detta är att mångautländska medborgare kommer hit somasylsökande och flyktingar från områden i världenmed särskilt mycket smitta. smittashomo- och bisexuella män. Antalet intravenösamissbrukare som rapporteras är litet (ca två till fyranya fall ).Jämfört med många andra länder i världen har vi iSverige fortfarande en relativt gynnsam situation.Ansträngningarna för att förebygga smittspridningfår dock inte mattas av. Fortsatta informations- ochutbildningsaktiviteter som påverkar människorsriskbeteende måste därför fortgå med oförminskadintensitet.Under de senaste fyra åren har vi i satsatbetydande ekonomiska resurser på att förebyggasmittspridning av HIV. har ställt dessaekonomiska resurser till förfogande. Som tidigaretalare har sagt: Svensk aids-policy har utformats istor politisk enighet. Jag tror också att detta har ettoerhört stort värde.Vi startade med att bygga ut ettomfattande program för HIV-testning. Sedan desshar i genomförts ca 4,5miljoner tester. Det beräknas att ca 1,2 miljonerpersoner i har testatsunder dessa år. Vi har satsat betydande resurser påatt kartlägga smittspridningen, kanske mer ännågot annat land i världen. HIV-testningen är alltsåen viktig del i den svenska modellen. I sambandmed HIV-testningen kan man ge individuelltinriktad information och rådgivning som gör attmänniskor blir försiktigare ochundviker att utsätta sig för smittorisk.Kontaktspårningen är en annan central del ismittbekämpningen. Det är också intressant attnotera att allt fler länder börjar följa den svenskamodellen. Man börjar successivt bygga upp systemför att kartlägga smittspridningen och satsar påkontaktspårning.Vi har också satsat stora resurser på att förebyggasmittspridning bland narkotikamissbrukare. Denrelativt måttliga smittspridning som vi kankonstatera i är bl.a. en effekt av ettkonsekvent och omfattande förebyggande arbete.Vi börjar alltså kunna se resultatet av alla deansträngningar som gjorts i samhället, där statligamyndigheter, kommuner, landsting och olikafrivilligorganisationer, var och en och tillsammans,svarat för betydande insatser. Aids-delegationenhar samordnat arbetet och initierat nödvändigainsatser på olika områden.Herr talman! Som sade pågår detett intensivt arbete ute i kommuner och landsting.I varje landsting finns sedan flera år tillbakaregionala samverkansgrupper med representanterfrån hälso- och sjukvården, skolan,kriminalvården, narkomanvården etc. De svararför den nödvändiga samordningen av det lokalaarbetet.HIV-situationen i ett genomsnittligt landsting,utanför storstadsregionerna, ter sig vid en förstaanblick kanske inte särskilt alarmerande. Man harungefär 15--25 HIV-smittade totalt. Under desenaste åren har det bara anmälts några enstakafall. Det som är alarmerande är att det blir allt flersvenskar som smittas heterosexuellt i samband medutlandsvistelse. Dessa HIV-smittade finns runt omi landet. En majoritet av de HIV-smittade, som nurapporteras, finns utanför Stockholmsområdet.Det finns också en ökad oro ute i landet för attungdomar skall bli smittade under resor utomlands.Ungdomsmottagningarna blir en allt viktigareresurs i det förebyggande arbetet. finns 130--140 ungdomsmottagningar, vilket är en fördubblingunder . Det är också tydligt att manpolitiskt prioriterat etableringen avungdomsmottagningar i de flesta landsting.Ungdomsmottagningarna bör ges ett fortsatt stöd.En annan viktig del i det HIV-förebyggande arbetetär de kontakter som hud- och könskliniker har medsina patienter. Det är här kontaktspårningenkommer in som en viktig del. Många landsting harredan antagit särskilda program.Över huvud taget är arbetet att nå ut till ungdomari skolorna, på ungdomsmottagningar mycketprioriterat. Det är en tydlig del av landstingensförebyggande arbete. Det finns många spännandeprojekt med stort engagemang att arbeta medungdomar. Till detta skall läggas all verksamhet därfrivilligorganisationerna är involverade.Det bedrivs ett mycket bra arbete ute i landstingen.Beredskapen är god -- jag skulle t.o.m. vilja påståmycket god. I ett internationellt perspektiv tror jagatt vi har unika förutsättningar och tillgångar i detarbete som bedrivs i kommuner och landsting.Så några ord med anledning av . Jag tror, precis som sade,att ingen är oberörd av den situation som specielltde HIV-smittade som har smittats vid transfusionereller som är blödarsjuka befinner sig i. Jag har fåttbrev från och träffat precis samma personer somGöran Allmér här har refererat till. Jag har nogatagit del av den situation som de befinner sig i. Jagär dessutom ordförande i den utredning om ideellskada som ju har mycket omfattande direktiv.Efter uppvaktning från , som är detranfusionerades förening, och De blödarsjukasförening beslutade vi iden parlamentariska kommittén under politiskenighet att med förtur behandla de genomsjukvården smittade. Vi försöker på olika sätt attklara detta arbete.Göran Allmér talar här om den långa processen medbetänkanden osv. Vi försöker också att snabbarekomma fram till en lösning, om det nu är möjligt.Är det inte möjligt -- vi har haft kontakter medkonsortiet för patientförsäkringar -- kommer vi attge ut ett delbetänkande. Alla politiker ochsakkunniga i kommittén har ambitionen att snabbtfå till stånd en lösning på detta problemHerr talman! Vi har kommit i gång bra med detförebyggande arbetet i . Vi har anledningatt vara nöjda med de resultat vi haruppnått. I ett internationellt perspektiv har vi hittatett bra system. Omfattningen av samhällets totalainsatser för att motverka en smittspridning får intereduceras. Vi måste fortsätta att arbeta konsekventoch ihärdigt och inse att det är först som vikommer att uppnå resultat.Rosa Östh sade i sitt inlägg att det är viktigt att visäger något. När jag träffar HIV-smittade, säger deofta: Varför är det så tyst om HIV och aids numera?Jag menar att vi alla har ett ansvar för att det inteskall vara tyst. Men tystnaden får inte bytas mot enhysterisk skrämselpropaganda. En lugn, saklig nivåpå upplysningen och informationen är vad vibehöver. Men allvaret måste finnas med, för detgäller en sjukdom med dödlig utgång.Överläggningen var härmed avslutad.BeslutMom. 12 (utdelning av rena sprutor tillnarkotikamissbrukare)Utskottets hemställan -- som ställdes motreservation 7 av och -- bifölls med acklamation.Mom. 13 (anonymitet vid provtagning)Utskottets hemställan -- som ställdes motreservation 9 av m.fl. -- bifölls medacklamation.Mom. 14 (statlig ersättning tilltransfusionssmittade)Utskottets hemställan bifölls med 241 röster mot56 för reservation 10 av m.fl.Övriga momentUtskottets hemställan bifölls.Beslut om samlad voteringBeträffande de på föredragningslistan närmastupptagna ärendena, kulturutskottets betänkandeKrU9, arbetsmarknadsutskottets betänkandeAU15, betänkandenKU15, KU19 och KU20 samt utbildningsutskottetsbetänkande UbU3, beslöt kammaren på förslag avtredje vice talmannen, att de fick företas tillavgörande i ett sammanhang sedan debatten i alladessa ärenden avslutats.11 § Medel till viss verksamhet vid de centralamuseerna, m.m.Föredrogskulturutskottets betänkande1990/91:KrU9 Tilläggsbudget I (prop. 1990/91:25delvis).Anf. 116 ():Herr talman! fick mångamänniskor i detta land uppfattningen att densocialdemokratiska regeringen ville göra något förvåra museer. I årets budgetproposition pekadeutbildningsministern på de centrala museernasviktiga roll som vägledare och idégivare för helalandets museiverksamhet. Bl.a. av det skälet fannstatsrådet det angeläget att de centrala museernagavs ökade resurser för sitt utvecklingsarbete. Ensamlad medelsram på 10 milj. kr. ville senare öka detta belopptill 18 milj. kr. och fördela dem direkt till decentrala museerna, innebärande ett ökat anslag påca 3 milj. kr. för de större centrala museerna och 1milj. för de mindre.Nåväl, godkände regeringens förslag,vilket också medförde att medlen inte gick direkttill museerna, utan till för senarefördelning. Där, herr talman, har medlen legatmedan museerna planerat för sitt utvecklingsarbeteoch för nya projekt.Riksdagen hade senare att ta ställning tillmuseernas bevakningskostnader. För kommandebudgetår föreslogs ett anslag begränsat till 10 milj.kr. kunde, efter att ha hörtrepresentanter för våra museer, konstatera att 10milj. på intet sätt räcker för nödvändigbevakning. Ett enigt utskott gav därför regeringentill känna att: ''när prövat frågan omplaneringen, dimensioneringen ochkostnadstäckningen av museernasbevakningsfunktion bör regeringen -- om denfinner detta nödvändigt för att upprätthålla enoförändrad bevakningsnivå -- återkomma tillriksdagen med förslag om medel påtilläggsbudget. ''Regeringen återkom med förslaget att museernaskall ta utvecklingspengarna och använda demtillsammans med de tidigare anslagna 10miljonerna till bevakning.Herr talman! Man kan tycka att de summor somkulturen rör sig med är närmast försumbara jämförtmed t.ex. anslagen till utbildning ellerarbetsmarknad. Men detta innebär inte på någotsätt att kraven på en korrekt behandling avkulturfrågorna kan eller får ifrågasättas. Kraven påen konsekvent politik, där av fattatbeslut gäller, är inte mindre på kulturområdet.Ett intensivt arbete har bedrivits på våra museerrunt om i landet. Man har glatt sig åt de vackraorden i budgetpropositionen och det därav följande10-miljonersanslaget och planerat verksamhetendärefter. rasar alltihop därför att regeringenhelt enkelt inte förmår att driva en konsekventmuseipolitik -- så vida man, dvs. museicheferna,inte använder pengarna som ursprungligen avsettvar och åsidosätter säkerheten. Den möjlighetenger i princip regeringen i tilläggspropositionen.Jag är ändå övertygad om att statsrådet känner sina museichefer och också värdet av detillgångar som de har att förvalta och skydda, ochdärför litar på att ingenting skall hända som utsättervåra oersättliga museiförmål för konsekvenserna avden starkt ökade brottsligheten.Kulturrådet har låtit verkställa en översyn avbevakningen på våra museer och museernasbevakningskostnader. Rapporten har på grund avsin speciella karaktär hemligstämplats ochöverlämnats till regeringen i särskild ordning.Kulturrådets styrelse har anslutit sig tillbedömningen i rapporten, att några väsentliganedskärningar av de nuvarandebevakningskostnaderna på kort sikt inte kan skemed bibehållen säkerhetsstandard. Den främstaorsaken härtill är den senaste tidens snabbaupptrappning av hot och riskbilden som ikombination med rådande tekniska förutsättningartvingat museerna att höja den personellabevakningen. Statens konstmuseer är iinternationellt perspektiv särskilt utsatta med tankepå hotbilden i vad avser konst. föreslårdärför att statens konstmuseer bör få ett särskiltanslag på 10 milj. kr.Herr talman! Det förvånar mig att desocialdemokratiska ledamöterna i kulturutskottethar gjort en helomvändning. Alla uppgifter somkommit utskottet till del sedan enadesom att nya bevakningsmedel skulle kunna anslås itilläggspropositionen pekar på att förhållandena ärvärre än vad vi anat.Jag vill inte här i kammaren närmare precisera vilkafaror som hotar våra museer, våra kulturskatter ochvåra samlingar av olika slag. Vissa saker skall integes offentlighet. Jag kan bara tala om förkammarens ledamöter, att en allmän uppfattninghar varit att försyn starkt bidragit till att ingastörre förluster har gjorts. Deninternationella brottslighetens utveckling ställeremellertid för framtiden krav på bevakning somvida överstiger vad har hjälpt ossmed.Utskottets borgerliga ledamöter har i tvåreservationer framfört sina synpunkter.