prot · GE0916 · 1990-10-26 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:16Fredagen den 26 oktoberKl. 9.001 § LedighetTalmannen meddelade att ()ansökt om ledighet --för FN-uppdrag.Kammaren biföll denna ansökan.Talmannen anmälde att () skulletjänstgöra som ersättare för § Svar på interpellation 1990/91:41 omChileAnf. 1 Utrikesminister ():Herr talman! har i sin interpellationfrågat hur regeringen ser på utvecklingen i Chilemot bakgrund av militärdomstolarnas fortsattaförföljelser av massmedia och dess journalistersamt om regeringen tänker agera internationellt föratt stödja de chilenska journalisternas kamp föryttrande och pressfrihet.Situationen i är i många stycken glädjandeoch utsikterna mot framtiden till övervägandedelen hoppingivande. För drygt ett halvår sedaninleddes en ny fas i historia. Inom landet ochöver hela världen välkomnades den nye folkvaldepresidenten tillträde vid makten.Efter 16 års militärdiktatur hade folkstyreåterställts i , och en demokratiskt tillsattregering kunde installeras.Den nye presidenten har tillsammans med sin bredakoalitionsregering inriktat sig på att genomföra detpolitiska program som presenterades i valrörelsen.Det gäller bl.a. att möta starka och berättigade kravpå sociala förbättringar från de mest eftersattagrupperna i samhället. Andra angelägna reformeravser en grundläggande förändring avarbetslagstiftningen samt en demokratisering avden lokala förvaltningen, som skulle möjliggöra valav borgmästare och kommunalfullmäktige under1991.Den nya administrationen i måste ävenhantera de svåra frågorna om de politiska fångarnafrån Pinochet-tiden samt de brott mot de mänskligarättigheterna som begicks under militärdiktaturen.Arbetet pågår med att genomföra den bredaöverenskommelse om de politiska fångarnasframtid som förhandlades fram i de nuvaranderegeringspartiernas regi. är ocksåstarkt medveten om att rättvisa på något vis måsteåstadkommas vad gäller de MR-brott som begicksunder diktaturtiden. Med detta syfte har presidentAylwin tillsatt en särskild kommission för attklarlägga och dokumentera händelserna på det härområdet mellan 1973 och 1990.Det parlamentariska läget i gör att regeringeni nästan varje enskild fråga måste förhandla medoppositionspartierna till höger om mitten för attkunna få majoritet för sina förslag i kongressen.Militären -- och då framför allt armén -- motsättersig att på något sätt ställas till svars förMR-brott begångna under diktaturåren.Hanteringen av denna, och andra politiskt laddadefrågor, har därför nära samband med krigsmaktensframtida roll och dess förhållande till den nyaadministrationen. Medan tre av vapenslagen --flyget, flottan och karabinjärerna -- visar tecken påatt vilja samarbeta med regeringen är förhållandettill armén spänt. En viktig anledning härtill ärPinochets beslut att utnyttja sin författningsenligarätt att sitta kvar som arméchef i ytterligare åtta år.De spänningar detta skapar i förening med de lagaroch andra åtgärder som genomfördes föremaktskiftet begränsar regeringen . Det ansträngda förhållandettill armén gör det också svårare för administrationenatt uppnå stöd från partierna på högerkanten.Det är i detta sammanhang man får se de aktuellafallen med gripanden av journalister.Under Pinochet-tiden urgröptes det chilenskarättssystemets oväld. Det blev i hög grad ettredskap för militärregimen. I den nya folkvalda regeringensarbete för att helt återställa och konsoliderademokratin ingår reformer av rättssystemet. Deplanerade förändringarna inbegriper bl.a.begränsningar av militärdomstolarnas jurisdiktion.Av allt att döma finns en parlamentarisk majoritetför en sådan sanering av rättsväsendet, som bedömskunna genomföras inom de närmaste månaderna.Jurisdiktionen i bl.a. yttrandefrihetsmål kommerdå att överföras till den civila rättsskipningen.Händelser av det slag som beskrivits av ViolaClaesson, och som djupt beklagas av den sittandechilenska regeringen, skulle därmed inte kunnainträffa.De pågående ansträngningarna för att värna omoch utveckla demokratin i är hoppingivande.Sammantaget finns det anledning att se med vissoptimism på de kommande årens utveckling ilandet. Vad vi upplever är en politiskövergångsperiod ''a la '' med även föreuropéer överraskande prov på moderation ochrealism.Det finns flera faktorer som pekar mot en tämligenordnad och hanterbar process mot ett fulltåterställande av den chilenska demokratin ochomistliga rättigheter som press- ochyttrandefriheten. Häribland kan nämnas: denpolitiska tyngdpunkten i mittfältet, detjämförelsevis gynnsamma ekonomiska läget ochden nya politiska ledningens höga anseende.Från svensk sida följer vi med intresse ochnoggrannhet utvecklingen i . Sverigesinställning till yttrande- och pressfrihet är välkänd,likaså vårt agerande internationellt för att värna omdessa rättigheter. Det kan i sammanhanget nämnasatt lämnade totalt 250milj.kr. i humanitärt bistånd för att stödja detchilenska folkets tålmodiga kamp för folkstyre ochrespekt för de grundläggande fri- och rättigheterna.Sådant bistånd fortsätter i olika och delvis nyaformer. De numera frekventa bilateralakontakterna mellan våra länders regeringar gertillfälle till samtal bl.a. om utvecklingen avdemokratin och värnandet av de mänskligarättigheterna i . Den nya chilenska regeringenarbetar hårt och målmedvetet för att stärka ochfrämja dessa värden.Mot bakgrund av vad som sagts finner jag detför närvarande inte påkallat att ta initiativ till någrasärskilda åtgärder med anledning av de iinterpellationen aktualiserade händelserna.Anf. 2 ():Herr talman! Tack, , för detmycket utförliga svaret!Sten beskriver bl.a. konsekvenserna avPinochets position som arméchef, relationernamellan regeringen och armén samtmilitärdomstolarnas fortsatt starka ställning. Det ärjust detta som är anledningen till mininterpellation. De demokratiska fri- ochrättigheterna har ännu inte fått genomslag i Chile.Journalister har fängslats eller på annat sätt utsattsför militärens trakasserier även efter maktskiftet.Ett exempel är , som i slutet avseptember greps för sjunde gången. Han är chef förtidskriften i . När jagskrev min interpellation, satt Cárdenas fortfarandeinspärrad i Capuchinofängelset i nonchalerar svenska nyhetsmedia det somfortfarande måste fördömas i ? De visar inteens intresse för brotten mot sina chilenska kolleger.Den information som jag har fått om militärens ochdomstolarnas övergrepp mot massmedia och deanställda journalisterna går genom helt andrakanaler. Enskilda människor och grupper i Sverigeoch andra länder fortsätter att visa solidaritet medkämpande människor i . Därför är det för migmöjligt att vidarebefordra viss information även tillriksdagen.Nu har jag fått en färsk och glädjande rapport omhändelseutvecklingen som rör de chilenskajournalisternas kamp. Militärdomstolens majoritethar tvingats frikänna påAnálisis. Han frisläpptes efter att ha varit inspärradi . Advokaten anser att domstolens utslagnu borde garantera journalisternas rätt att kritisktgranska myndighetsutövning, oavsett om det är enmilitär eller civil sådan.En annan uppgift hoppas jag att bekräfta. Deputeradekammarens rätts- har, enligt den informationjag har fått, enhälligt antagit ett förslag som innebäratt processerna om ''skymfandet av de väpnadestyrkorna'' skall föras över till civil domstol. Om ettsådant steg fullföljs, måste detta spela en positivroll för det trettiotal journalister som haranklagelser riktade mot sig från militären. En avdem som i så fall kan få en chans att också blifrisläppt är El Siglos chefredaktör trots maktskiftet och nya steg för att utvecklademokratin i är livsvillkoren fortfarandemycket svåra. Undersökningar visar att 600 000unga människor lever i det som kallas ''dödenspunkt''. Det är ungdomar som varken arbetar ellerstuderar. Värst är det i Storsantiagos''poblaciones'', där de unga frustrerade ochdesperata hamnar i alkoholism, drogmissbruk,prostitution och brottslighet. Det handlar omungdomar som märkts av diktaturen och som slutattro på de vuxnas förmåga att skapa bättrelevnadsförhållanden.Sten ! Det återstår så mycket att göra förChiles folk. Och är det inte så att varje framsteg,litet som stort, kan påskyndas genom solidaritetoch tydliga ställningstaganden också frånregeringar och parlamentsledamöter i olika länder?Det var därför att jag tror på den vägen och denmöjligheten som jag frågade om den svenskaregeringen ämnade agera internationellt för attstödja de chilenska journalisternas kamp föryttrande- och pressfrihet. Utan desolidaritetsyttringar och krav från olika länder ochjournalistförbund som sänts till , hade JuanPablo Cárdenas fortfarande suttit fängslad. Utanfortsatt stöd kommer de positiva förslag som settdagens ljus i processernas inte att fullföljas såsnabbt som vi alla vill, eller hur?Överläggningen var härmed avslutad.3 § Svar på interpellation 1990/91:36 och fråga1990/91:30 om CambodjaAnf. 3 Utrikesminister ():Herr talman! har frågat migpå vilket sätt kan medverka till en fredliglösning av , på vilket sättregeringen vill agera i fråga om Cambodjasrepresentation i FN, på vilket sätt är berettatt för egen del och internationellt verka för attbiståndet till Cambodja ökar och om regeringen ärberedd att ge Cambodja särskilt stöd för attoskadliggöra minor som utplacerats i olika delar avlandet.Bertil Måbrink har frågat vad regeringavser göra för att bidra till skapandet av en verkligoch stabil fred i Cambodja.Jag avser besvara interpellationen och frågan i ettsammanhang.Jag hade i både förra årethär i kammaren tillfälle att närmare utvecklaregeringens syn på Cambodjafrågan. Dennagrundsyn kvarstår , men liksom då ärsituationen inte helt lättöverskådlig.Cambodjafrågan har under de senaste veckornaåter tilldragit sig uppmärksamhet. Utvecklingenhar gått i rätt riktning, och flera länder har bidragittill att aktivera fredsprocessen.Även om framsteg har gjorts är dock många viktigafrågor ännu obesvarade, eftersom decambodjanska parterna inte har enats på allapunkter. Något datum för hållande av fria val hart.ex. ännu inte diskuterats. Man kan alltså ännuinte vara helt säker på vart utvecklingen slutligenkommer att leda. Fredsprocssen befinner sig nuemellertid i ett skede där man har all anledning atthysa en, om dock försiktig, förhoppning om att enlösning verkligen är på väg. De fem ständigamedlemmarna i hör till dem somsöker påverka de cambodjanska parterna i positivriktning.Den stöder de internationellaansträngningar som syftar till fred i Cambodja. Vistöder det cambodjanska folkets rätt till fria ochrättvisa val. Regeringen har också framhållit att viär beredda att stödja FNs möjligheter att spela enroll när det gäller att säkra freden i Cambodja.Vad gäller de röda khrererna är vår inställningfortfarande att de inte kan tillåtas återta maktenmed våld eller genom yttre påtryckningar.Vad gäller frågan om Cambodjas representation iFN har jag följande att säga. De fyra cambodjanskaparterna kom i överens om att bilda ettHögsta nationellt råd, som under enövergångsperiod skall fungera som Cambodjaslegitima regering. Rådets medlemmar sitter där ipersonlig kapacitet. Rådet skall bl.a. representeralandet i utrikespolitiska sammanhang och såledesbesätta Cambodjas . Sedermera haröverenskommelsen i fått FNs stöd genomenhälligt antagna resolutioner, såväl isäkerhetsrådet som i generalförsamlingen.Frågan om torde därmed inteuppkomma under pågående församling. Vidtidigare tillfällen har den sagtsig vilja verka för att Cambodjas FN-platsvakantsätts i avvaktan på att den kan besättas avrepresentativa företrädare för det cambodjanskafolket. under församlingen har varit obesatt.Det är nu de fyra cambodjanska parternas sak attkomma överens om hur det Högsta nationella rådetskall låta sig representeras i FN.När det gäller FNs tänkta engagemang i Cambodjahåller jag med om att flera svårafrågor återstår att lösa. Det gäller t.ex. FN-kontingentens storlek, sammansättning,arbetsuppgifter och befogenheter. I avvaktan på ettmandat planerar man i med olika tänkbara alternativ.Frågan om är berett att ge särskilt stöd föratt oskadliggöra minor som har utplacerats i olikadelar av Cambodja vill jag bespara jakande. Vi harredan gjort en insats genom att SIDA harfinansierat en studie som utförts av en brittiskenskild organisation. Syftet med studien var attutröna om en minröjningsinsats kunde göras redannu. Vår bedömning är att minröjningsinsatser, föratt bli effektiva, bör ske under FNs överinseende.Herr talman! Jag har av ett samtal medinterpellanten förstått att hanmed sitt förslag egentligen avser en svensk insatsbestående av att svenska experter på minröjningåker till och också har med sig detmateriel som behövs för att klara en minröjning ochlär ut sina kunskaper till cambodjanska militärer.Jag menar att vi borde ta ett sådant förslag underallvarligt övervägande. Jag har själv fått upplevahur människor som kommit från Cambodja tillThailand har kommit på bår sedan de har sprängtsav minor på vägen dit.Beträffande frågan om vår beredskap att för egendel men också internationellt verka för att biståndettill Cambodja ökar, vill jag när det gäller våra egnainsatser hänvisa till det beslut om humanitärtbistånd till Cambodja som regeringen fattade den18 oktober. Det sammanlagda bidraget förinnevarande budgetår uppgår till 36,7 milj. kr.,vilket innebär en ökning med nära 10 milj.kr. Vårabiståndsinsatser i Cambodja kommer att ökaytterligare när en fredlig uppgörelse nåtts iCambodja. Formen för detta framtida svenskabistånd är föremål för övervägandeoch beredning. Klart är att en stor del av vårainsatser också liksom kommer attgå via FN och enskilda organisationer.Beträffande vår beredskap att internationellt verkaför att biståndet till Cambodja ökar, vill jag nämnade givarmöten om Cambodja som anordnas i FNsregi. Senast ett sådant möte ägde rum var i NewYork . deltar regelmässigt idessa möten. Det ger oss möjlighet att presenteradet bidrag som vi ger och som vi avser att ge tillCambodja.Anf. 4 HANS ():Herr talman! Jag ber att få tacka utrikesministerSten för svaret, och jag vill särskilt sägaatt jag uppskattar det kompletterande svar som jagfick om minröjningen. Det betyder attutrikesministern och jag är ense i den frågan. Jaganser för min del att det självfallet är bäst om dennaminröjning kan ske genom FN. Men läget är jusådant, att det är oklart om och när FN kan kommain på arenan. Därför är det viktigt attutrikesministern har gjort det här tillägget om attSverige, kanske tillsammans med andra länder, kangöra en insats för att bidra med teknologi, hjälp ochutbildning så att cambodjanerna själva kan kommamycket längre på den här punkten.Det kommer ständiga rapporter om hur människorlemlästas och också dör, även om lemlästningen ärhuvudsyftet med minröjningen. Detta är mycketoroande särskilt med hänsyn till att man kan befaraatt det nu kommer en period med ökadstridsaktivitet. En rad sabotageaktioner har redanföretagits.Sten säger mycket riktigt att detfortfarande finns problem som inte är lösta ochfrågor som inte är besvarade. En fråga jag vill säganågra ord om är att det fortfarande levereras vapentill motståndsstyrkorna. Det gäller leveranser somgår till den s.k. koalitionen, men rent faktiskt är detde röda khmererna som tillgodogör sig dessavapenleveranser. Dessa leveranser kommer främstfrån men också från , ochkanske ytterligare något annat land.Det är mycket angeläget att vi förstärker opinionenmot dessa vapenleveranser. Det räcker inte med attstormakterna nu har antagit en plan för hur manskall lösa dessa frågor. Det gäller verkligen att ordoch handling svarar mot varandra. Minförhoppning är att och den svenskaregeringen skall agera kraftfullt mot dessavapenleveranser. Om man kan få stopp på dem,vilket jag har förhoppningar om att förnärvarande är intresserat av, skulle fredsprocessenkunna förstärkas och problemen kanske kunnalösas inom en inte alltför lång tid.Problemet är att den s.k. fredsplanen innehållersvagheter. En svaghet består i att de rödakhmererna i praktiken har en vetorätt och kanstoppa själva processen. Det är därför somvapenexporten är så viktig, och det är viktigt attpåtryckningar görs framför allt på de länder somäven om de anslutit sig till fredsplanen stöder deröda khmererna.Vad sedan gäller Cambodjas representation i FN,vilket jag tagit upp i min interpellation, är jag nöjdmed svaret. Men om det inte går att få en lösningpå konflikten, är första steget att harberedskap för att agera så att platsen skall varavakant, vilket är det andra steget. Om konfliktendrar ut på grund av att de röda khmerernaobstruerar, måste det finnas en gräns där vibestämmer oss för att upprätta förbindelser medden sittande regimen i . Jag vill intesäga att vi kommit dit ännu.Slutligen till frågan om det humanitära biståndet.Jag vill uttrycka min uppskattning över att det harökat och att ytterligare ökningar är på väg. Men jagvill ändå framhålla att de röda khmererna har fåttdubbelt så mycket västbistånd som befolkningeninne i landet. Det förhåller sig rent faktiskt så. Pågrund av den onormala situationen kan inte Sverigege utvecklingshjälp, men det ger oss anledning tillatt ge ett mycket kraftigt stöd genom kanaler förhumanitärt bistånd.Anf. 5 ():Herr talman! Jag tackar utrikesministern för svaretpå min fråga. Om nu inte utrikesministern går uppi replik uppfattar jag inte det som ointresse utansnarare som att utrikesministern måste i väg ochfatta andra viktiga beslut. Men det skulle vara braom vi trots allt kunde få ett replikskifte.Jag är i stort sett nöjd med svaret -- som vanligt närutrikesministern lämnar ett svar, höll jag på attsäga. Utrikesministern säger: ''Fredsprocessenbefinner sig nu emellertid i ett skede där man harall anledning att hysa en, om dock försiktig,förhoppning om att en lösning verkligen är på väg''.Jag kan ställa mig bakom den försiktigheten. Jag ärockså en aning pessimistisk.Jag anser, precis som har sagt,att röda khmererna har fått en alldeles för stor roll ifredsprocessen, vilket är beklagligt. De har faktiskttilldelats en vetorätt. Vi får inte glömma bort att iledningen för de röda khmererna står fortfarandede personer som åsamkade det cambodjanskafolket så mycket lidande, dvs. och de andraherrarna. Det är samma personer som tog livet avflera miljoner cambodjaner.En annan sak som gör mig en aning pessimistisk ochbekymrad är, som också sade,att fortfarande förser röda khmererna medmoderna vapen och att förser Sinhansuk ochSong . De har en gemensam motståndsfront därockså röda khmererna ingår, och indirekt förserdärför också röda khmererna med vapen. Detär detta som är bekymmersamt. harSovjet, såvitt jag förstår, mer eller mindre upphörtmed vapenhjälpen till regimen i Cambodja. Det ärett bra initiativ från , men det är oacceptabeltatt och också fortsätter att levereravapen. Jag utgår från att agerar aktivt föratt försöka att förmå de länder som fortsätter medvapenleveranserma att upphöra med detta. Det ärmycket viktigt.En annan fråga som bekymrar mig är att den FN-plan som ligger till grund för en lösning i Cambodjanästan inte säger någonting om Pot-regimensterrorvälde, hur man nu skall tolka detta. Är det entaktik för att få FN-planen att fungera i praktikenså småningom? Jag vet inte, men också detta oroarmig en aning.Jag vill ställa några frågor som utrikesministernantingen kan svara på , eller så får vi ta dem enannan gång. De flyktingläger som finns i Thailandkan sägas vara en blandning av militära baser ochflyktingläger. Vi vet att harföreslagit en demilitärisering av dessa läger. Jagutgår ifrån att aktivt stödjerThailands regering på den här punkten. Man skallockså komma ihåg att bl.a. röda khmererna fråndessa flyktingläger med tvång rekryterar barn. Vihar ju tidigare för inte så länge sedan diskuteratbarns situation i världen och det har varit etttoppmöte i om barn och hur man skall skyddadem. Det är angeläget att se till att dessa lägerupphör att existera.Vi är överens om att det måste ske en lösning såsomFN-planen anger. Men såväl utrikesministern somjag har påtalat att det finns problem där. Vad kanSverige göra för att lösa dessa problem? På vilketsätt kan medverka? Såvitt jag förstår finnsdet lösningar.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1990/91:47 omTibetAnf. 6 Utrikesminister ():Herr talman! Det är jag idenna kammare senast besvarade två frågor omtvångsaborter och tvångssteriliseringar i Tibet.Ragnhild Pohankas interpellation ger mig tillfälleatt närmare utveckla regeringens allmänna syn påläget i . Jag vill då först framhålla att det ärutomordentligt svårt att få tillförlitlig informationom hur situationen egentligen är.Ingen tjänsteman från vår ambassad i har desenaste två åren kunnat besöka Tibet.Organisationer som bevakar mänskliga rättigheter,såsom och den amerikanskaorganisationen , har mig veterligt inteheller fått tillstånd att skicka några delegationer dit.Individuell turism och journalistbesök tillåts inteheller. Gruppresor får förekomma, menmöjligheterna till kontakt med befolkningen ärnaturligtvis begränsade om man inte talartibetanska.Allt detta gör att det är utomordentligt svårt att fåen rättvisande bild av läget i . Vad som äruppenbart är att de kinesiska myndigheternaupprätthåller en hård kontroll över området.Redan restriktionerna för utlänningar ochorganisationer för mänskliga rättigheter att resa iTibet stärker misstankarna om att brott mot demänskliga rättigheterna förekommer och ökartrovärdigheten i de rapporter som kommer fråntibetanska flyktingar. Jag tror att denbakgrundsbeskrivning som gerav situationen för inhemska befolkning ochför politiskt oppositionella i i huvudsak ärriktig.Men bilden är inte okomplicerad. Utomståendebedömare, som kunnatbesöka , anser att det trots allt görs insatserbåde av den kinesiska centralregeringen och avlokalregeringen för att förbättra de materiellalevnadsförhållandena för tibetanerna. Man måstehålla i minnet att det gamla var mycket fattigtoch efterblivet. Det påminde i många stycken omEuropa . En hierarki av adel ochmunkar dominerade samhället. Tillgångarna låg istor utsträckning i händerna på klostren, ochbefolkningen levde under mycket svåraförhållanden. Medellivslängden lär ha varit knappt30 år. Men det finns också uppgifter om att demedel som anslagits för Tibetsutveckling främst kommer de inflyttade kinesernatill godo och att tibetanerna alltmer marginaliserasi sitt eget samhälle.Jag anser för min del att det internationellasamfundet och enskilda stater måste fortsätta attkonstant och ingående uppmärksamma situationeni Tibet.Ragnhild Pohanka frågar om det nu inte är dags attSverige omprövar sitt ställningstagande till Kinasöverhöghet i . Vad beträffar , har vi frånsvensk sida -- i likhet med det övrigavärldssamfundet -- aldrig ifrågasatt faktiskaöverhöghet. Men vi har, som jag i andrasammanhang sagt, noterat att formellt harställning som s.k. autonom region och därmed skallåtnjuta viss självstyrelse. Vi förutsätter att dennasjälvstyrelse ges reellt innehåll. Vi har noterat atten opinion verkar finnas bland tibetanerna för ökadautonomi i förhållande till den kinesiskacentralregeringen. Vi har vidare noterat attkontakter förekommit mellan DalaiLama, som uppenbarligen fortfarande har en starkförankring bland tibetanerna, och den kinesiskaregeringen. Vi skulle från svensk sida välkomna enfortsättning av den dialogen. Jag är för min delövertygad om att en sådan dialog, med inriktningpå framtiden snarare än på det förgångna, är detenda möjliga sättet att nå en varaktig lösning avTibetfrågan.Ragnhild Pohanka frågar vidare om regeringenavser att stillatigande se på när ett litet folkförtrycks och utsätts för vad hon betecknar somfolkmord. Svaret på detta är givetvis nej. Honfrågar också vilka aktiva åtgärder jag är beredd attvidta när det gäller Tibetfrågan. På det vill jag svaraatt vi redan i olika sammanhang har tagit upp dennafråga, både i internationella sammanhang och isamtal med kinesiska diplomatiska företrädare. Vihar då uttryckt vår oro över läget beträffandemänskliga rättigheter i .