prot · GE0926 · 1990-11-16 00:00:00 — Jag tror attregeringen får tillfälle att ta ställning till den härfrågan ändå. Men jag vill ta detta som ett exempelpå att administrationen uppbarligen inte arbetar ienlighet med de intentioner som låg bakomriksdagsbeslutet. Jag uppfattar bostadsministernsvar på min interpellation så att regeringen ärberedd att se till att riksdagsbeslutets intentionerverkligen genomdrivs.Bostadsministern sade att om det behövsförändringar skall de genomföras. Jag vill påstå attdet har visat sig att det behövs klararetillämpningsregler. Jag förutsätter att det inte är renobstruktion som förekommer ute i förvaltningarnautan att det är brister i tillämpningsreglerna somleder till sådana här saker.Jag tar det besked som jag har fått här , somett löfte att bostadsministern kommer att se till attvi inte skall behöva uppleva att man påadministrativ nivå stoppar moderniseringsprojektnär det gäller ålderdomshem på det sätt som vityvärr har fått erfara här.Anf. 81 Bostadsminister ():Fru talman! Om det finns oklarhet skall det rättastill. Klarhet skall skapas i enlighet med deintentioner som tagit beslut om och somjag redovisade i mitt svar.Anf. 82 ():Fru talman! Jag tackar för detta ytterligare besked.Bostadsministern hade kanske kunnat ersätta ordet''om'' med ordet ''eftersom''. Men jag förstår att detkanske kräver någon ytterligare handläggning idepartementet innan ''om'' kan ersättas med''eftersom''. Jag ser fram emot den här översynenoch en skärpning av regelsystemet. Jag tolkarbostadsministerns uttalande som ett löfte.Överläggningen var härmed avslutad.14 § Svar på interpellation 1990/91:21 ombristen på bostäderAnf. 83 Bostadsminister ():Fru talman! har frågat mig:För det första: Vilka åtgärder avser regeringen attvidta för att lösa bostadskrisen och åstadkomma enrimlig nivå på boendekostnaderna framför allt iStockholmsrådet?För det andra: Är regeringen beredd att omprövade skatteskärpningar på boendet som tidigarebeslutats?För det tredje: Är regeringen beredd att läggasådana förslag att fastighetstaxeringen inte leder tillorimliga skattehöjningar bl.a. i storstadsområdenaoch i skärgården?För det fjärde: Vilket råd vill bostadsministern i dagge ett par ungdomar med måttliga inkomster somvill bilda familj och behöver en bostad iStorstockholm?Jag vill först erinra om att det är kommunerna somhar ansvaret för att bostadsförsörjningen på ortenordnas på ett ändamålsenligt sätt. Det gäller helavägen från mark- och planberedskap tillbostadsförmedling.För detta ändamål kan kommunen använda bl.a.plan- och bygglagstiftningen med dess incitamentför ett snabbt genomförande av planlagdbebyggelse och ytterst de möjligheter den gerkommunen att förvärva den mark som behövs föratt säkra bostadsförsörjningen. Genombostadsfinansieringssystemet tillhandahålls demedel som krävs för att finansierabostadsinvesteringarna, som kommunenges möjligheter att ställa de krav på projekten sombehövs för att främja kommunens mål förbostadsförsörjningen.Regeringen har vidare särskilt förStockholmsområdet infört restriktioner för annatbyggande än nybyggnad av bostäder i syfte att nåen bättre balanserad byggmarknad och därigenombl.a. säkra tillräckliga resurser förbostadsbyggandet. Regionens egna företrädare hartillförsäkrats ett avgörande inflytande även överdessa instrument.Under året har en överenskommelse träffats mellanlänsbostadsnämnden och byggarna om sådanariktlinjer för produktionskostnadsprövningen somskall säkra en snabbare och mer rationell hanteringav nya projekt. har regeringen öppnatmöjligheter för byggherrarna att välja en enklarebeslutsväg i bostadslåneärenden. Också inomkommunerna -- bl.a. i -- haråtgärder genomförts för att få en enklare ochkraftfullare beslutsgång redan i planeringsskedet.Samstämmiga rapporter säger att konkurrenslägetnu har förbättrats för bostadsbyggandets del -- ochatt det inte har skett till priset av en minskadbyggsysselsättning -- att planberedskapen är godoch att tillströmningen av nya bostadsprojekt ärhög. Antalet påbörjade lägenheter innevarandeoch bedöms komma att ligga högre änunder år 1989.Byggandets karaktär -- med en stor andel småprojekt inom redan exploaterade områden -- förmed sig att projekten ofta möter bådeopinionsmässiga och ekonomiska hinder. Dessa harmötts med en allt effektivare planprocess ikommunerna och en snabbare besvärsprövningsamt med förslag om förbättringar av det finansiellastödet. Regeringen har sedan ställdesina frågor lämnat förslag till om en nybostadsfinansiering. Förslagen omfattar ocksåförändringar redan för och syftar till attunderlätta nyproduktionen av bostäder inte minst iområden med höga byggpriser.Sålunda föreslås att den övre gränsen för statensräntestöd till hyres- och bostadsrättshus -- det s.k.taket i räntebidragstrappan -- tas bort för alla husför vilka lånen betalas ut . Det förmed sig att den nuvarande diskrimineringen avfrämst allmännyttans nybyggnadsprojektförsvinner och att möjligheterna att genomföraprojekten till rimliga kapitalkostnader väsentligtförbättras.Från samma tidpunkt föreslås också att ettinvesteringsbidrag införs som avser att lyfta aveffekterna av de slopade reduktionsreglerna förbyggmoms för sådana ny- ochombyggnadsinvesteringar som avserpermanentbostäder.Redan tidigare har beslutats om ändringar avfastighetsbeskattningen som innebär attschablonintäkten för småhus avskaffas och attfastighetsskatt över huvud taget inte tas ut förnyproducerade bostäder under de första fem årenoch med endast halvabeloppet. Även skattebelastningen pånyproducerade bostäder har således lättatsväsentligt. Regeringen har vidare beslutatom direktiv för en översyn av underlaget förfastighetsskatten.Genom skattereformen och de till denna knutnaförbättringarna av bl.a. barnbidragen ochbostadsbidragen har hushållen fått eninkomstförstärkning med över 94 miljarder kronor.Reformen kräver en ansvarsfull finansiering.Boendets andel av denna uppgår till ungefär enfjärdedel, vilket nära svarar mot bostadsutgifternasandel av hushållens utgifter också föreskattereformen.Regeringen har uppdragit åt landshövdingen att ta upp överläggningar med parternapå bostadsområdet för att söka nå ettstabiliseringsavtal också på hyresområdet. Syftet äratt nå en central uppgörelse om 1991 års hyror därkostnaderna för skattereformen tas ut fullt ut,medan kostnadsökningarna i övrigt inte överstigerden allmänna prisutveckling som följer av ettstabiliseringsavtal på löneområdet.Jag har med detta velat ge en samlad redogörelseför de många och komplexa åtgärder som påolika håll satts in för att säkra möjligheterna att lösabostadsförsörjningsbehoven inom bl.a.Stockholmsområdet. Min bedömning är attförutsättningarna nu är goda att kommunernakommer att kunna lösa uppgiften på etttillfredsställande sätt.Anf. 84 ():Herr talman! Jag ber att få tacka bostadsministernför svaret på även denna interpellation, även ommin tacksamhet inte är fullt lika djupt känd som närdet gällde den förra interpellationen. Ändå tyckerjag att det var en intressant och bra redovisning avde åtgärder som regeringen har vidtagit på det härområdet.Bostadsfrågan hör ju till Stockholmsregionensabsolut svåraste problem. Den är naturligtvis ettproblem även på många andra håll i landet, menhär är den kanske alldeles särskilt akut. Vi har enbetydande bostadsbrist, och för dem som har turenatt få tag på en bostad är kostnaderna väldigt höga.Den situationen beror i stor utsträckning på detfaktum att högkonjunkturår enkraftig expansion av framför allt kontorsbyggandethar sugit åt sig en stor del av byggresurserna. Dettahar lett till dels kraftigt stegrade byggkostnader,dels helt enkelt brist på byggresurser. Det harmedfört att många planeradebostadsbyggnadsprojekt i regionen över huvudtaget aldrig har kommit till stånd, ibland därför inte fått tag på några byggare, vid andratillfällen därför att kostnaderna har blivit så högaatt projekten inte kunnat realiseras. Av mångastolta bostadsbyggnadsprogram har det ofta ipraktiken bara blivit ganska begränsadebostadsprojekt. De nybyggda bostäder somverkligen kommit till stånd har, som sagt, oftauppvisat kostnader som har varit ganskaavskräckande, inte minst för yngre familjer ochbarnfamiljer.Nu ser det ut som om situationen lättar något, heltenkelt som ett resultat av konjunkturnedgången.Redan tidigare vidtogs vissa åtgärder, framför alltregleringen av byggandet av bl.a. kontor, men detär bara att konstatera att de styrmedlen har varitotillräckliga. är det den krassa ekonomiskaverkligheten som slår till och går byggandet avkontorsarbetsplatser ner. Det lättar trycket påbyggarbetsmarknaden. Det gör att det finnsresurser att bygga. Förhoppningsvis kommer detockså att verka dämpande påkostnadsutvecklingen.Då smäller regeringen i stället till med ökadeskatter på byggande och boende, vilket medförrisken att projekt återigen blir för dyra ochresultaten -- de bostäder som kommer till -- för dyraatt bo i. Risken är att vi på det sättet kommer attfå en permanentad bostadskris när det gäller bådetillgången på bostäder och kostnaderna förboendet. Det vore väldigt olyckligt.Bostadsministern redovisar nu en del åtgärder somregeringen vidtagit för att motverka detta. Denviktigaste är kanske det speciella bidraget förbyggande av permanentbostäder som skulle ta borten del av effekterna av skatteskärpningen. Vi fårväl närmare analysera hur mycket manåstadkommer genom den åtgärden. Men rentallmänt sett tycker jag att det är att ge med den enahanden och ta tillbaka med den andra -- eller att tatillbaka med den ena handen och ge med denandra, kanske man skulle säga -- att förstgenomföra en skatteskärpning och sedan införa ettbidrag för att lindra konsekvenserna avskatteskärpningen. Det tycker inte jag är någonsärskilt vettig hantering. Det borde vara bättre attse till att skattesystemet är sådant att det inteskapar några onödiga belastningar på boendet.Naturligtvis kvarstår åtskilliga skatteskärpningarsom drabbar boendet och som inte kompenserasgenom särskilda bidrag.Bostadsministern hänvisar till attskatteskärpningarna på boendet motsvarar enfjärdedel av skattereformen och att det är ungefärvad boendekostnaden normalt uppgår till i enhushållsbudget. Det kanske är sant förgenomsnittshushållet, men tyvärr är det inte sant idet enskilda fallet. För välbärgade hushåll ochhushåll utan barn är boendekostnadens andel avhushållets kostnader betydligt mindre. Dehushållen gynnas naturligtvis av den här effekten.För låginkomsttagare och barnfamiljer är däremotboendekostnaden större. De drabbas negativt. Detär det som hör till de olyckligaomfördelningseffekterna av skattereformen meddet sätt som den nu finansieras. Det är olyckligt till så stor del finansierar skattereformengenom att lägga ökade skatter på ett så centralt ochnödvändigt kostnadsområde som boendet.Bostadsministern hänvisar till kommunernasansvar för bostadspolitiken. Det är naturligtvisfrestande, det förstår jag. Men jag tror att vi måstevara på det klara med att det är statsmakterna somfastställer spelreglerna. Det är statsmakternasagerande som avgör vilka möjligheterkommunerna har. Därför kan regeringen aldrigfrånkänna sig ansvaret för en bostadskris av det slagsom vi just nu upplever i Stockholmsregionen.Anf. 85 ():Fru talman! Utgångspunkten i den härinterpellationen är ju att det är det är kris påbostadsmarknaden, att det är brist på bostäder förungdomar och att bostäderna är dyra förungdomar. Vilket svar ger då bostadsministern? Jo,att det skall till mer subventioner, bl.a. genom atträntetrappan avskaffas , och att det gestapetbidrag till nya bostäder. Det är det ena. Detandra är att det måste byggas mer genom att mantillför fler regleringar av olika slag. Det tredje är har anställt något slags hyresgeneral somliksom skall lägga locket på när det pyser, i ställetför att ge någon person i uppdrag att underlätta förbostadsföretagen och byggföretagen att byggabilligare genom att lätta på regler av olika slag.Om man ser på östländerna, som ju har lytt underplanekonomin, finner man att det första de gör äratt släppa på priskontrollerna för att få enbalanserad marknad. Det andra är att deintresserar sig för hur man skall kunna öka detprivata ägandet, både vad gäller bostäder ochföretag. Det tredje är att över huvud taget försökafå bort alla administrativa regleringar inom detplanekonomiska systemet. Det är nästan precistvärt emot det svar som bostadsministern har givitnär det gäller bostadspolitiken: mer subventioner,mer regleringar och mer stöd till det kollektivaboendet i allmännyttan. Det är alltså fråga om''more of the same''.Det intressanta är emellertid att det storabostadsbeståndet redan är byggt. Vi har 700 000lägenheter i . Det helt avgörande för atttillfredsställa bostadsefterfrågan bl.a. hosungdomarna är att man intresserar sig för hur detstår till med de 700 000 redan befintligabostäderna.Det går inte att reglera en marknad med enbartbostadsbyggande som endast representerar en endaprocent av de lägenheter som kan tillföras. Ibeståndet ser vi att svarta priser förekommer; manköper och säljer hyreslägenheter. Vi har ett enormttryck på den marknad som är fri, nämligenbostadsrätter och villor, vilka betingar ett överpris.Det är naturligtvis bara de ungdomar som har rikaföräldrar som har råd att gå ut på den marknaden.Man kan också skaffa sig bostad via kontakter.Nästan huvudparten av de lägenheter somförmedlas här i går via privatakontakter av olika slag.Nu är det ju inte så att ungdomarna inte bor. De bornågonstans; antingen hemma hos föräldrarna, såatt de tvingas att senarelägga sin utgång påbostadsmarknaden, eller också bor de i andra hand.De har alltså en lägenhet men får inget egetkontrakt. I bor 100 000 människor i andrahand. Det motsvarar Malmös hela bostadsbestånd.Problemet för ungdomarna är inte att de inte bornågonstans, utan att de tvingas flytta varannan ellervar tredje månad eller något liknande. LiktEgyptens gräshoppor svävar de omkring.Problemet är att de inte får ett eget kontrakt. Dettaberor bl.a. på en orättvis hyressättning där det ärrelativt billigt att bo i gamla hus och mycket dyrt attbo i nya hus. Denna hyressättning visar också attdet finns hamstringstendenser, eftersom det är såmånga lägenheter som hyrs ut i andra hand.Vi har en situation där parterna påhyresmarknaden inte tillämpar denhyreslagstiftning vi har, nämligenbruksvärdessystemet. Det inrättades för att viskulle få en bättre marknadsanpassning av hyrorna.Det skulle ske en utjämning utifrån ett bruksvärdeför lägenheterna. Men så fungerar det inte.Jag vill mot denna bakgrund och denna bild av lägetställa följande frågor till bostadsministern. För detförsta: När skall bostadsministern ochsocialdemokraterna se det befintligalägenhetsbeståndet som en resurs som kananvändas i betydligt högre grad för att tillfredsställabostadsefterfrågan både hos de ungdomar som intekommer till och hos andra människor som vid t.ex.skilsmässofall och liknande har mycket svårt att fåtag på en egen lägenhet?För det andra: När skall bostadsministern se till följer hyreslagen och tillämpar bruksvärderingvid hyressättningen? Den verksamhet man hållerpå med är helt olaglig.För det tredje: När skall bostadsministern ochregeringen släppa de planekonomiska delarna avbostadspolitiken? När skall perestrojka komma tillsvensk bostadspolitik?Anf. 86 Bostadsminister ():Fru talman! Jag vill först till säga attåtgärder har satts in i för attdämpa den överhettning som har funnits, vilket PärGranstedt mycket riktigt påpekat, under densenare delen av 80-talet och som lett till en kraftigprisuppgång. Dessa åtgärder har utgjorts av dels enreglering och begränsning av byggverksamhetennär det gäller bl.a. kontor av 1986 årsvolym, dels den särskilda investeringsavgift somregeringen enades med om för någotår sedan och som ersatts av den investeringsskatt på30 % som fanns med i vårens uppgörelsen om enekonomisk åtstramning, och dels att byggmaterielfrån de andra nordiska länderna som är godkändadär släpps in i landet utan ett nytt godkännande häri . Det är dessa åtgärder som satts in för attsöka styra över resurser till nyproduktionen och föratt se till att de långa leveranstiderna förbyggmateriel skall kunna kortas.En siffra från visar att deinvesteringar som genom denna begränsningskjutits uppgår till ungefär 40miljarder kronor. Det är alldeles självklart attförutsättningarna för ett bostadsbyggande iregionen hade varit ännu sämre utan dessaåtgärder.När det gäller kostnadsutvecklingen har deåtgärder som vidtagits också haft ett resultat när detgällt att motverka den kostnadsuppgång som variten följd av överhettningen. --1988steg kostnaderna för bostadsproduktionen tregånger snabbare än inflationen. hadeden ökningstakten halverats, och för de tre förstakvartalen kan vi konstatera att kostnaderna förbostadsbyggandet och inflationen har följts åt.Vi har ett mycket omfattande byggande ilandet som helhet. igångsattesbyggandet av ungefär 60 000 nya bostäder, och detblir ett liknande tal . För ärför de tre första kvartalen antalet preliminärabeslut om bostadsbyggande större än förmotsvarande period . Under oktober månadhar beslut fattats om ytterligare 1 700 lägenheter.Investeringsbidraget för permanentbostäderersätter den höjda byggmoms som tas ut på övrigtbyggande. Detta är naturligtvis en åtgärd för attdämpa den effekt en höjd moms får för byggandeav annat än permanentbostäder.Jag vill i detta sammanhang understryka, PärGranstedt, det ansvar som byggherrar och byggaremåste ta när det gäller kostnadsutvecklingen. Vikan inte genom ytterligare subventioner dämpakostnader i nyproduktionen, vid sidan av deåtgärder som jag redovisat och som varit ett led iatt dämpa själva överhettningen. är det faktisktbyggherrar, de som beställer och bygger, som får taansvar för kostnadsutvecklingen. Det är angelägetoch viktigt att de besinnar sitt ansvar i detsammanhanget.När det gäller skattereformen vill jag understrykaatt det är de vanliga inkomsttagarna i de vanligalägenheterna som är skattereformens vinnare. Detvisar såväl somhyresgäströrelsens studier i detta sammanhang.Birgit tog upp en rad frågor som handladebl.a. om olika kontrollåtgärder på byggområdet.Regeringen har presenterat ett nyttfinansieringssystem för bostadsbyggandet. Det ärnu angeläget att nästa steg tas, och det innebär attvi skall se över allt det som har att göra medkostnadskontrollen och utformningen av den, så attvi kan underlätta granskningen och förkortagranskningstiderna och över huvud taget leda detdithän att det blir enklare både för dem som skallbygga och för dem som skall hantera det hela. Omvi kan åstadkomma förenklingar som leder tillkortare handläggningstider har det självfallet enpositiv betydelse för priserna på boendet.När det sedan det gäller det tog uppom hyressättningen och det befintligabostadsbeståndet skall självfallet det befintligabostadsbeståndet utnyttjas på bästa möjliga sätt.Men om det skall utnyttjas till priset av att manhöjer hyrorna mycket kraftigt och på det sättetåstadkommer att vissa människor tvingas flytta frånsina bostäder, tror jag för min del inte att det är enlösning som skulle ge ungdomar en större chans attfå en bostad. Bruksvärdessystemet som sådantkommer vi att studera och analysera under dennärmaste framtiden.Anf. 87 ():Fru talman! Bostadsministern uppehöll sig vid dendämpning av överhettningen på byggmarknadensom vi har kunnat iaktta under de allra senaste årenoch den gynnsamma effekt det har haft förbostadsbyggandet. Det är riktigt att detta harinträffat, dock kanske inte så mycket till följd avregeringens åtgärder som till följd av dämpningen ikonjunkturutvecklingen, och det gäller inte minstutvecklingen under detta år.Det är i och för sig riktigt att vissa åtgärder harvidtagits. Men det var för litet, och det kom försent. Byggregleringen var, och är för all delfortfarande, ett tungrott byråkratiskt sätt atthantera det hela. När det infördesinvesteringsavgifter var de relativt blygsamma --åtminstone fram till -- och det kom för sent ochvar för stelbent, eftersom de kom att omfatta alladelar av , dvs. även deområden där det råder brist på arbetstillfällen.Från sida har vi länge förordat att manskulle ha en annan typ av investeringsavgift, på25 %, i de överhettade delarna av regionen. Depengar som då kom in skulle användas för insatseri regionen. Vi skulle, om man så vill, tamarknadsekonomin i vår tjänst genom att låta demsom bygger kontorsarbetsplatser också svara för enstörre del av de samhällskostnader -- behov avinsatser när det gäller kommunikationer,miljöinsatser, utbildningsinsatser osv. -- som denverksamheten genererar. Genom att låtaresurserna finnas kvar i regionen skullekringkostnaderna vid bl.a. bostadsbyggandetkunna minskas och man skulle få en dämpandeeffekt. Det hade alltså funnits både kraftfullare ocheffektivare sätt än det som regeringen tog till.Metoden att först genomföra skatteskärpningar ochsedan införa bidrag för att lindra effekterna avskatteskärpningarna är inte särskilt bra. Det ärverkligen ett sätt att skapa byråkrati och krångel.Det är inte rätta sättet att få en smidig, fungerandebostadsmarknad. Jag vill gärna hålla med BirgitFriggebo så långt, att åtgärder för att minskakrånglet och de administrativa omgångarna ger enmycket stor fördel. Det hade varit en fördel omBirgit också hade stött linjen att inte ökaskattebelastningen på boendet, som naturligtvisdrabbar hårt. Förenkling ochsänkta skatter på boendet är vadStockholmsregionen behöver.Anf. 88 ():Fru talman! Jag har i och för sig inget behov av attbli ovän med , men jag måste säga attavseende bostadspolitiken och Stockholmsområdethar utövat ett dåligt inflytande på densocialdemokratiska regeringen.Här har funnits regleringar, byggtillstånd och annatsom visat sig inte ge effekt. Det helt avgörande föratt det skall byggas bostäder är att det finnslönsamhet i bostadsbyggandet. Lönsamheten ärväsentligt större när det gäller kontorsbyggnader.Det visar också att de olika regleringarna intedramatiskt har ökat bostadsbyggandet.Bostadsministern säger att bostadsbyggandet harökat mycket kraftigt det här året och jämför med1989. Ursäkta, man kanske inte får säga sådana ordsom jag tänkte säga här i talarstolen, menbostadsbyggandet i var väldigt lågt förraåret. Jämför med 1988 i stället! Det har inte skettnågon dramatisk ökning. Detta beror bl.a. på att destora byggföretagen har blivit diversifierade. Deägnar sig åt delvis andra saker och är inte barainriktade på ett sorts byggande. De flyttar inte baraöver sina resurser från kontorsbyggande tillbostadsbyggande, de kan också göra andra saker.Denna ordning drabbar småföretagen. De kan inteförhandla och mygla lika mycket som de storaföretagen. De kan inte förhandla till sigkombinerade kontorsprojekt och bostadsprojekt.Dessutom har de mycket svårare att ställa om. Detbetyder att vi har en stor samhällsekonomiskkostnad på grund av dessa regleringar, vilket gör inte kan planera på lång sikt.I fråga om regleringarna av byggandet antyderbostadsministern att man genom att göraförändringar i kostnadskontrollen skall förkortagranskningstiden. Men det är inte det frågan gäller.Min fråga är: När kan man ta bortproduktionskostnadskontrollen, markvillkoret,konkurrensvillkoret, länsbostadsnämnderna,kommunernas lånebyråkrati och de olikaadministrativa regleringarna i form avbyggtillstånd, investeringsavgifter och liknande?Det rör sig om en lång rad planekonomiskainstrument, som förhindrar aktivitet på det härområdet för att bl.a. tillfredsställa ungdomarnasbostadsbehov.Bostadsministern lovar att titta påhyresregleringen. Det välkomnar jag. Men så sägerhan att det inte får ske till priset av att ungdomarnaskall betala dyrt för sitt boende. Nej, men det ärprecis det de gör . De bidrar med att betalasubventioner till boendet, vilka till största delenhamnar hos de rikaste i . Det är det ena. Detandra är att de bor i andra hand och redan i dagbetalar ett mycket högt pris för sitt boende.