prot · GE095 · 1990-10-09 00:00:00 — Där är detta en stor skandal.Miljöopinionen är stor, där finns , somjag har fått dessa uppgifter ifrån, och där -- liksomhär -- finns ett vänsterparti som har tagit upp frågani parlamentet, eftersom det rör sig om ett statligtbolag.Jag tycker att det är väldigt otillfredsställande attdessa deklarationer om hur det skall gå till närSverige exporterar miljöfarligt avfall tydligen intealls fungerar i praktiken, utan det är -- precis somBirgitta säger -- fråga om principer. Dessaprinciper har tillämpats, dvs. man har tittat påpapper och brev, men i verkligheten finns det intenågon anläggning.Jag hörde från att det var fråga omett statligt bolag som hade för avsikt att bygga enanläggning för att ta hand om detta avfall. liggeravfallet i tunnor fritt på marken. Det är en skandaloch i och med att den har blivit uppdagad har detstatliga bolaget lovat att bygga en anläggning, menman har ingen aning om när det kan bli aktuellt.Jag antar att ni i departementen inte kan kommafram till något annat än vad jag har fått reda på,nämligen att tunnorna ligger där och läcker. Menjag vill ställa frågan: När nu detta blivit uppdagat,vad är man då beredd att göra, , föratt se till att tunnorna kommer hem till Sverigeigen? De krav som man i nu ställer är attdet miljöfarliga avfallet skall gå tillbaka till deländer och de bolag som har forslat dit tunnorna.Anf. 167 Miljöminister talman! Jag vill spara kommentarerna tills vihar fått tillfälle att verkligen få alla fakta på bordet.Det kan röra sig om komplicerade frågor när detgäller den rent civilrättsliga dispositionsrätten. Jagkan bara försäkra att vi ser medmycket stort allvar på detta och kommer att reda utförhållandet.Jag vill sedan vidga diskussionen. Detta är dessvärre bara ett av många fall sett ur ettinternationellt perspektiv, och det visar attproblemet med hanteringen av miljöfarligt avfalllångt ifrån är löst. Tyvärr är det mycket få ländersom har ratificerat , som i ochför sig inte är tillräckligt långtgående.Det var ett gott första steg i arbetet på en brainternationell reglering, men vi är långt ifrånfärdiga med dessa frågor. Det är nödvändigt att vifår en bättre ordning både internationellt och ienskilda länder för att lösa dem.Låt mig efter denna eländeslitania påminna om attvi trots allt kan se på t.ex. kvicksilverhanteringensom ett övergående problem, eftersom kvicksilverfinns med på den lista över farliga ämnen som vi börsluta att använda. Regeringen har fått denna listafrån de ansvariga myndigheterna, och vi bearbetarden nu.Jag ser framför mig att vi skall avvecklaanvändningen av den typen av farliga ämnen, så attvi slipper att över huvud taget hantera den typen avmiljöfarligt avfall. Om låt oss säga kommer viatt ha betat av skulden på grund av förflutna tidersförsummelser och där med vara i en bättresituation.Anf. 168 ():Fru talman! Också jag hoppas verkligen attkvicksilvret skall förbjudas. Vi har motioneratsedan länge om detta, inte minst om att man skallsluta med att använda det till lagningar i tänder. Jagtycker att ambitionerna är bra, men frågan är vadvi i gör . Hur ser vår export avmiljöfarligt avfall ut ? På vilka grunder bedrivsden?Jag tycker att det bara inte kan gå till så attnaturvårdsverket förlitar sig på brev frånmyndigheter eller bolag. Det visar sig ju kanske iverkligheten att anläggningarna i fråga t.o.m. intefinns, så som är fallet i Spanien.Jag undrar också hur det är medBaselkonventionen. Jag undrar om Sverigeverkligen har skrivit under den och om vi arbetar pådess grund. Den har dessutom svagheter, eftersomden inte innehåller några sanktionsmöjligheter. Jagantar att känner till dessa svagheter.Jag menar att den inte räcker.Frågan är alltså hur den svenska avfallsexporten serut fram till dess att vi får ett förbud mot alla deämnen som vi vill ha bort.Anf. 169 Miljöminister talman! Först och främst redovisade jag i mittsvar reglerna för sådan export. Finns det ettåtagande från mottagarlandet, utgår man i deninternationella rätten generellt från att det landetfullföljer sitt åtagande. Också Baselkonventionenär uppbyggd på detta sätt.Jag vill dock säga att jag är bekymrad översituationen och att vi nu går igenom dessa frågorigen. har undertecknat konventionen, menännu inte ratificerat den. Vi räknar med att EGunder 1991 kommer att undertecknaBaselkonventionen. Man kommer då att få ettfungerande regelverk, men jag vill ändå hävda attvi skulle behöva förbättra det. Det hör till deförhandlingar som förs inom och även inomvidare ramar års globala miljökonferens,för att man skall få en bättre internationell regleringav sådana här frågor.Anf. 170 ():Fru talman! Också jag vill minnas att vi inte harratificerat detta avtal, och jag undrar naturligtvisvad som är anledning till att så inte skett. Väntar vipå att EG skall göra det, eller vad är det annars somhar hindrat från detta?En annan fråga är om är beredd attverka för att vi i inför ett förbud mot attexportera avfall som vi vet att man inte helt kan fåbukt med, så som t.ex. kvicksilver, amalgam ochPCB. Jag tänker på sådana ämnen som man intekan bränna upp, som alltid ger restprodukter osv.Det förs diskussioner om huruvida man inte skulleförvara den typen av avfall t.o.m. lika säkert somradioaktivt avfall, för att vara säker på att det intesipprar ut någonstans. Man skulle kunna tänka sigatt vi i lade band på oss så, att enligtprincipen att varje land skall ta hand om sitt egetavfall denna typ av avfall över huvud taget inte fickexporteras.Anf. 171 Miljöminister talman! Jag tycker nog att man skall diskuteradetta på det sätt som denna utomordentligt svåraoch allvarliga fråga förtjänar. Vi behöverinternationellt samarbete, men under mycketsträng kontroll. För vissa typer av farligt avfall kanett enskilt land vara för litet för att ämnena där skallkunna hanteras på ett tillräckligt bra sätt. Vi harnumera ett nordiskt program på detta område, ivilket det förutsätts att vi inom skall kunnasamarbeta för att gemensamt lösa problem av enmycket speciell typ. Med starka internationellaregler kan jag tänka mig den typen av utbyte avtjänster också i ett vidare sammanhang.Men det som jag tycker är det viktiga är då att heltkomma från användningen av de ämnen somorsakar de allra farligaste avfallsproblemen. Det ärdet som vi inriktar oss på som det viktigaste.Därutöver måste vi städa efter våra synder i detförflutna. Jag tycker inte att man skall utesluta ettsamarbete under strikt internationell kontroll.Anf. 172 ():Fru talman! Nej, jag vill inte utesluta någotsamarbete över huvud taget, men jag tycker att iavvaktan på att vi får regler för internationelltsamarbete, vilka ger garantier för att de länder somerbjuder sig att ta hand om farligt avfall faktisktockså iakttar dem, måste vi göra någonting. Sverigehar faktiskt en existerande export av miljöfarligtavfall, inte bara till utan också till en heldel andra länder, utan att man är säker på att dettas om hand ordentligt. Detta är bara ett exempel.Jag menar att man måste reagera.Det finns en fara i att man skjuter upp allt praktiskthandlande till dess att man har fått internationellaöverenskommelser. Det är en hållning somregeringen har också i många andra frågor. Jagtycker inte att den är tillfredsställande. Den gör efter hand samlar på sig en mängd problem.Anf. 173 Miljöminister talman! Det är inte korrekt att säga att viexporterar utan att skaffa oss försäkringar frånmottagarlandet. Om det som i den artikel somGudrun åberopar skulle vara sant, harman inte följt de villkor som var förknippade medexporten i just detta aktuella fall. Vi ställer villkor.Om vi skall klara att ta hand om allt avfall i Sverigemåste vi bygga ut vår egen kapacitet, ochregeringen arbetar, som vet, meduppgiften att öka vår kapacitet att här i tahand om avfallet. Det är också nödvändigt. Vi kaninte bara lägga avfallet på hög, utan måste ta handom det. Förutsättningen för att man över huvudtaget tillåter export är att förvaringen kan ske påminst lika bra sätt som i Sverige.Anf. 174 ():Fru talman! Jo, jag vet att detta är förutsättningenoch den princip som tillämpas, men man kan se attdet inte fungerar i praktiken. Exemplet ärinte det enda. Det finns andra. I Svenska Dagbladetpekades på ett likadant fall, därlokalbefolkningen är upprörd osv. Jag har tidigaremed miljöministern haft uppe frågan om detradioaktiva avfallet, och våra olikabedömningar av detta. Det är ett stort problem,som tenderar att öka. Så kommer säkerligen att blifallet under de närmaste 10--20 åren, innan vi harfått stopp för användningen över huvud taget. Manmåste göra något.Birgitta säger att man inte har uppfyllt sinaåtaganden. , ochregeringen är väl ändå ytterst ansvariga för att maninte har följt reglerna. Om det är så pass lätt attslinka förbi reglerna, måste man väl ändra dem.Anf. 175 Miljöminister talman! Jag vill säga till attbåde detta fall och andra gör att vi inom ramen förden kommande miljöpropositionen ytterstnoggrant går igenom om vi behöver förbättrareglerna på det här området och i så fall hur detskall ske.Anf. 176 ():Fru talman! Jag kan bara säga till attjag kommer göra allt för att dra fram ännu flerexempel, i förhoppningen att det då skall gå ännusnabbare att få fram regler som gör att vi intebehöver skylta med denna typ av exportinternationellt. Det är inte särskilt roligt förSverige, som ofta utger sig för att vara präktigtinom en mängd områden, att vi får den typ avskandaler som det faktiskt är fråga om i Spanien.Anf. 177 Miljöminister talman! Jag vill faktiskt framhålla att om detbevisas att det missköts, t.ex. i detta fall, är det inteSverige som har burit sig illa åt.Anf. 178 ():Fru talman! Jag vet inte vem som har burit sig illaåt. Det är väl ömsesidigt, förmodar jag. Vi kan välinte bara lägga ansvaret på i detta fall. Manhar därifrån visserligen i brev sagt att man har enanläggning, men det måste väl också finnas ettstörre ansvar än att bara läsa breven.Anf. 179 Miljöminister talman! Avsändarlandets ansvar är att ställavillkor och även att redovisa vilka villkor man harställt. Mottagarlandets ansvar är att se till att devillkoren uppfylls. Det är alldeles glasklart både ide enskilda fallen och enligt praxis i internationellrätt. Men det är mycket möjligt att man måste, omdet blir många sådana här fall där motttagarlandetinte uppfyller sina förpliktelser, i t.ex.Baselkonventionen och i andra dokument införanågon form av kontrollfunktion.Anf. 180 ():Fru talman! Jag tycker som sagt att det verkar klartatt man måste göra det. Jag tycker också att densvenska regeringen har ett ansvar för att det skeroch att vi inte låter oss förledas, något som vitydligen gjort i detta och en del andra fall. Vi fårkanske inte vara politiskt så naiva i dessa frågorutan inse att det är fråga om bolag som vill tjänasnabba pengar. Då brukar miljöhänsynen få ståtillbaka. Vi får utgå från att det är så och handlaefter det. Jag skulle gärna bidra på mitt sätt genomatt ta fram flera sådana här skandalösaförhållanden. Det är tråkigt, men jag hoppas att dethar den verkan att dessa frågor får en snabbarelösning.Överläggningen var härmed avslutad.37 § Svar på fråga 1990/91:43 omnickelsmältverken på iSovjetunionenAnf. 181 Miljöminister talman! har frågatindustriministern om den avseratt ta några initiativ för att hjälpa till medfinansieringen av miljövänlig teknik vidnickelsmältverken på . Arbetet iregeringen är så fördelat att det är jag som skallsvara på frågan.Miljösituationen på är katastrofal.Kraftfulla åtgärder måste vidtas mycket snabbt föratt förhindra en ännu värre ekologisk katastrof.Från nordisk sida har vi vid ett flertal tillfällenpåtalat för att det är nödvändigtmed omedelbara och kraftfulla miljöinsatser.Vid ett möte mellan , och Finlandsstats- och miljöministrar och den sovjetiskadelegationen i anslutning till Ronnebykonferenseni diskuterades ett vidgatsamarbete med på . Viförklarade oss på svensk sida beredda att delta i engemensam arbetsgrupp med uppgift att klarläggaförutsättningarna för nordisk medverkan i ettprojekt som syftar till att drastiskt minskautsläppen av svavel från smältverken påKolahalvön.Arbetsgruppen har hållit flera sammanträden ochframför allt diskuterat tänkbara tekniska lösningaroch finansieringslösningar. Diskussionerna harbaserats på att kan erbjuda lösningar somskulle kunna rena utsläppen med 95 %.Gruppen har konstaterat att flera oklarheter iprojektet måste undanröjas och att en grundligteknisk och ekonomisk utvärdering måste föreliggainnan berörda organ kan ta ställning till specifikafinansieringsbeslut.Vi avser självklart fortsätta att medverka aktivt iarbetsgruppen i syfte att skapa klarhet omprojektets förutsättningar på basis av underlag frånde företag som utses till leverantör. Detta gällerinte minst frågan om omfattningen av svenskaföretags medverkan.Det är glädjande att mötet i nu har lettfram till konkreta utfästelser från sovjetisk sida.Anf. 182 ():Fru talman! Jag får tacka miljöministern för svaret.På grund av de ökade kontakterna mellanMurmanskregionen och den övriga Nordkalottenhar den omfattande miljöförstöringen i regionenblivit väl känd, särskilt den miljöförstöring somförorsakas av nyckelsmältverken.I såväl som och råder stororo för att luftföroreningarna i Kolaområdet skallmedföra skador på mark, vatten och skog även i denordiska länderna. Också för vår egen skull är detviktigt att nickelproduktionen sker på ettekologiskt uthålligt sätt och att den natur somskadas får en reeell chans att återhämta sig.Alternativet är att denna nickelproduktion måsteupphöra.Det är mycket angeläget att den förnyelse avnickelsmältverken som är på gång genom ett finsk-sovjetiskt samarbete kommer att genomföras ochinte stupar på att det inte finns tillräckligamöjligheter att erhålla förmånliga lån.Därför tycker jag att det vore lämpligt -- och det ärdärför jag har ställt frågan -- att klargör sinvilja att hjälpa till även ekonomiskt. För ochFinland har frågetecknen tydligen rätats ut, så kunnat deklarera sin vilja att delta ävenekonomiskt i projektet.På min fråga får jag inget direkt svar när det gällerden vilja att nu deklarera är beredd att även ekonomiskt gå in iprojektet.Anf. 183 Miljöminister talman! Jag var med på det här mötet iRonneby. Det avgörande där var att ställa krav påSovjetunionen att ta hand om sina problem. Jagupplevde att vi där hade en mycket stor framgång.Det var det som ledde till att man nu kom i enbeslutsposition, som man tidigare inte befunnit sigi. Det var det gemensamma nordiska uppträdandetsom ledde till det.Hur sedan leverans- och finansieringssituationenskall se ut är en ganska komplicerad fråga, som haratt göra med vilka industrier som levererarutrustningen. Jag skulle nog vilja karakterisera detså, att det närmast är en exportfinansieringsinsatssom det handlar om. Det är då fråga om olika delari det här projektet som ännu inte är färdiga.Anf. 184 ():Fru talman! Jag tolkar då svaret så, att Sverigeseventuella beredskap att ställa upp med någon formav ekonomisk medverkan är kopplad till omsvenska företag kan få del av de order som det kanbli fråga om.Anf. 185 Miljöminister talman! Så enkelt är det inte. Men jag kan sägaatt beredvilligheten från finsk och norsk sida harhaft ett starkt samband med att man där kommit enbit på vägen när det gäller att få kontrakt påleverans av utrustning.Nu tycker jag att vi skall återvända till det som ärdet centrala, nämligen att man får till stånd deinsatser som kan rädda miljön. Det kommernaturligtvis inte att räcka med nickelsmältverkenpå eller i vår närregion. Vi har då detstora arbete som inletts som ett resultat avRonnebymötet med insatser inte bara påKolahalvön utan i därtill med enmedverkan från , Europeiskautvecklingsbanken och Nordiskainvesteringsbanken. Där bidrar medbetydande belopp.Anf. 186 ():Fru talman! Finansieringen av detta projekt är påintet sätt helt klar. Det ifrågasätts ibland attprojektet inte skulle kunna gå att genomföra omman inte kan lösa finansieringen.Den diskussion som vi förde om den härmiljarden till , som skulle ha eninriktning mot miljöproblemen med öppenhet föralla möjliga lösningar och där på intet sättMurmanskregionen var undantagen, gav ett intryckav att vi på vår sida var beredda att hjälpa tillekonomiskt med förändringar i miljövänlig riktningi Östeuropa.Överläggningen var härmed avslutad.38 § Svar på fråga 1990/91:46 om AntarktisAnf. 187 Miljöminister talman! har frågat mig om densvenska regeringen kommer att stödja ett förslagatt utnämna till världspark i sambandmed möte med Antarktisfördragets parter inovember i år.Vid den extra session med Antarktisfördragetsparter som kommer att hållas i , , inovember kommer miljöskyddsfrågorna attdebatteras. Flera förslag till miljöskyddsinstrumentföreligger inför mötet.Den svenska hållningen i miljöfrågan i Antarktishar alltsedan vårt inträde under Antarktisfördragetvarit att på effektivaste sätt stärka miljöskyddet iområdet. Det är i det avseendet viktigt att ettmiljöskyddsinstrument får en lämplig anknytningtill Antarktisfördraget, som utgör grunden för detfredliga samarbetet inom Antarktisområdet.I förberedelsearbetet inför mötet i harflera förslag lagts om att benämna ettsärskilt naturskyddsområde, världspark ellerliknande. Regeringen ser gärna att iframtiden ges en särskild benämning som betonardess unika ställning. Det viktigaste är dock intesjälva benämningen utan att Antarktisområdet gesett starkt och effektivt miljöskydd genom ett legaltbindande instrument som knyts tillAntarktisfördraget. Det är i nuvarande läge denlinje som enligt regeringens bedömning bäst gagnarmålet om ett starkt miljöskydd för Antarktis.Anf. 188 ():Fru talman! Jag får tacka miljöministern för svaret,som ju verkar lovande.Bakgrunden är det australiska och franska förslagetom att här inrätta ett naturreservat utan gruvdrift.Nuvarande mineralkonvention, som harstått bakom, inkluderar faktiskt prospektering. Detär ju ytterst naivt att tro att man lägger ned mycketstora summor -- för det kostar att prospektera --utan att, om man hittar en fyndighet, utnyttja den.Man skulle säga att detta är kapitalförstöring.Därför vill jag nog specificera frågan litet: Finns detrisk för att regeringen godtar en överenskommelsesom inkluderar mineralprospektering i ?Anf. 189 Miljöminister talman! Jag skall gärna gå djupare in på denhär frågan och betona att vi just är i färdmed att skicka ut en delegation med uppgift attförhandla fram en överenskommelse om bästamöjliga miljöskydd för . Den diskussionvi har haft om illustrerar ju vadsom skulle kunna bli effekterna om vi tillät liknandeverksamhet där.Jag vill först understryka att arbete somdeltagande i mineralkonventionen tidigare ocksåhar varit ett uttryck för vår vilja att aldrig någonsindelta i någon exploatering eller medverka till någonsådan, utan att få till stånd en reglering till skyddför miljön. En sådan skulle lägga fast regler somtidigare inte har funnits för den händelse enexploatering skulle komma till stånd.Nu är situationen annorlunda av flera olika skäl. Dåär det inte lika aktuellt att arbeta medmineralkonventionen för att få till stånd ett skyddför miljön.Vi avser att i de kommande förhandlingarnadiskutera vilket av de förslag som har lagtsfram -- eller vilka i kombination med varandra --som, vilket är viktigt, knutna tillAntarktisfördraget ger det bästa möjliga skyddetför miljön . Det är ett svårtförhandlingsuppdrag som vi skickar ut våraförhandlare till, men regeringens uppdrag till demär att medverka till den lösning som ger det bästaskyddet för miljön i . Jag tror nog attGösta Lyngå också är beredd att låta dem --naturligtvis i dialog med regeringen närförhandlingarna pågår -- pröva olika lösningar föratt få till stånd en sådan överenskommelse.Anf. 190 ():Fru talman! Ja, jag måste ju säga att det låtermycket bra!Mineralkonventionen är något förlegad. Det är jagglad för att höra, därför att den inkluderadehotfulla element.Det finns andra hot mot . Där pågåröverfiskning, och detta är återigen sådant som jaghoppas att regeringen i dessaförhandlingar skall försöka göra någonting åt. Jagönskar lycka till med förhandlingarna!Anf. 191 Miljöminister talman! Tack så mycket, , vi skallgöra vårt bästa!Överläggningen var härmed avslutad.39 § Svar på fråga 1990/91:50 om återvinning avpapper m.m.Anf. 192 Miljöminister talman! har frågat migvilka åtgärder regeringen avser att vidta för attskapa fungerande marknader för återvinningsbaramaterial.Som tydligt framgår bl.a. av min redovisning avarbetet på avfallsområdet i årets budgetpropositionär det ett uttalat mål att avfallsmängderna måsteminska och att återanvändning och återvinning avmaterial måste öka. Detta är en hörnsten iregeringens politik på avfallsområdet.För att en marknad skall uppstå och fungera måsteett stort antal förutsättningar föreligga och mångaaktörer samverka. De effektivaste styrmedel somstatsmakterna förfogar över i en sådan process ärnormalt de ekonomiska.Miljöavgiftsutredningen har föreslagit en avgift påosorterat hushålls- och industriavfall. Utredningenföreslår att avgiftsmedlen tillförs en särskild fond.Enligt utredningen är det av största betydelse attmarknadsförutsättningarna inomåtervinningsbranschen stimuleras, och fondenföreslås användas till att stimulera återvinning ochutveckling av källsortering. Dessa förslag beredsför närvarande inom regeringskansliet.Ibland kan också regeländringar utnyttjas för attskapa förutsättningar för nya initiativ. Genom deförändringar i renhållningslagen som riksdagengodkände har förutsättningar skapats förökad källsortering, något som i sin tur öppnarmöjligheterna för en ökad återvinning. Därmed haren viktig marknadsförutsättning skapats, nämligenett stabilare utbud av material förvidarebearbetning.En annan förutsättning för att marknader föråtervunna material skall uppstå är att de produktersom tillverkas av det återvunna materialet kansäljas. Det innebär att det krävs en ökad acceptanshos köparna för produkter baserade på återvunnetmaterial. Vi kommer att behöva acceptera ett annatutseende eller formgivande av produkterna.Konsumenterna har här sin stora och viktiga roll.Vi vet ju alla hur snabbt det gick att få fram ickeklorblekta pappersprodukter inom vissaproduktområden. Efterfrågan från konsumenternaskapade marknaden och några detaljregleringarbehövdes inte.Vi måste naturligtvis också verka internationellt förökad återvinning. Såväl i det nordiska samarbetetsom inom finns återvinningsfrågornauttryckligen med på arbetsprogrammet.Anf. 193 ():Fru talman! Jag tackar miljöministern för svaret.Det var väl ett ganska oförargligt svar egentligen,och det ger mig inte så förfärligt storaförhoppningar om att regeringen skall göra såmycket för att lösa de problem som för närvarandefinns.Återvinning är en i regeringens politik.Det måste det naturligtvis vara eftersom vi i vårasfattade ett riksdagsbeslut med den utgångspunktenatt vi måste källsortera och återanvända mer.Situationen har blivit den att kommunerna har satti gång med detta och också lyckats ganska bra. Dehar fått in betydliga mängder material, inte minstpapper, vilket jag har tagit upp i denna fråga.Man har engagerat människor, och de tycker att detär viktigt att källsortera sopor. Jag tror att de ställerupp på det. har situationen dock blivit besvärlig.I står det attkommunerna struntar i att samla in papper. Varförgör de det? Jo, helt enkelt därför att ingen vill köpadet, utan de får lägga det på tippen!Om man nu kommer i den situationen attmarknaden inte fungerar, får det stora negativakonsekvenser för människor som vill engagera sigoch samla in. Jag tror att människor vill göra det,för de tycker och förstår att det är viktigt.Men när människor ser att det som de har lagt nerarbete på hamnar på tippen i alla fall, tror jag att demisströstar. Då får vi svårt att uppfylla dessa målom att vi skall öka källsorteringen.Vi har inte på långa vägar nått de mål vi skall nå,att alla sopor skall källsorteras. Om man skulle göradet kommer ju ännu mer av det som redan ärsorterat att hamna på tippen, och det vore ju ännuvärre.