prot · GE0928 · 1990-11-20 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:28Tisdagen den 20 novemberKl. 14.301 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 14 november.2 § Svar på fråga 1990/91:125 om kulturellaskillnader i synen på barnafödandeAnf. 1 Socialminister ():Herr talman! har frågat migvilka initiativ regeringen tar för att få framinformation till berörd personal om olika kulturerssyn på barnafödande.Inom ramen för HS 90-arbetet togs enunderlagsstudie fram kallad ''Invandrarna i Hälso-och sjukvården'' (SOU 1984:45). I denna beskrivsinvandrares särskilda behov i olika vårdsituationer.Socialstyrelsen har också givit ut allmänna råd:''Inför döden. Om hänsyn till olika religiösa ochetniska grupper i sjukvården''. Även om dessa rådbehandlar frågor i samband med dödsfall, ärprinciperna allmängiltiga.Generellt inom sjukvården gäller att personalenbör ta hänsyn till patienternas önskemål i störstamöjliga utsträckning. Föreligger språksvårigheterbör tolk anlitas. Jag skulle vilja framhålla att ävensvenska patienter kan ha speciella önskemål.Att med hjälp av förteckning e.d. försöka beaktaolika gruppers syn på justförlossningsverksamheten torde knappast varamöjligt eller ändamålsenligt. I stället bör frågor avdetta slag beaktas i utbildningen. Personalen böralltid vara lyhörd för individuella önskemål ochsynpunkter oavsett etnisk bakgrund. Jag finnersåledes inte att det finns behov avsärskilda initiativ på detta område.Anf. 2 ():Herr talman! Jag tackar så mycket för svaret. Jagtycker dock inte att det riktigt tog upp den frågasom jag hade tänkt mig.Min fråga gällde just olika kulturell syn påförlossningar. Anledningen till att jag har ställtfrågan är att jag besökte enförlossningsavdelning och talade med läkaren där.Vi kom in på frågan om kulturella skillnader.Problemet är förståelsen för andra kulturerssyn på förlossningen. Det borde vara enkelt att fåfram en övergripande skrift på hur man ser påförlossningen i olika kulturer.Sverige har och har haft många biståndsarbetare iolika kulturer. De har då en enorm kunskap påområdet som borde kunna sammanställas.Läkaren berättade bl.a. om en kvinna som skrekalldeles förfärligt under förlossningen. Man gavhenne mer och mer smärtlindring. Efterförlossningen fick man reda på att skrikandet hördetill kvinnans kulturmönster. Det hade kanske varitlättare att förstå om kunskapen hade funnits. Detborde vara relativt enkelt att få fram denkunskapen med tanke på den stora kunskap somfinns bland biståndsarbetarna.Anf. 3 Socialminister ():Herr talman! Det är alldeles riktigt att det är viktigtatt personal får information och kunskap. Det vardärför som jag svarade med att säga att jag tyckeratt det bör ingå i utbildningen. Det behöver då intevara i den grundläggande utbildningen, dvs.utbildning till läkare, sköterska osv. Det kan ocksåingå i den fortbildning och personalutveckling somhälso- och sjukvården genomför fortlöpande. Dåbör också den typen av information och kunskapges till personalen.Anf. 4 ():Herr talman! Kan detta tolkas som att det kommeratt tas initiativ för att ta fram ett underlagsmaterialsom gör det lättare att få utbildning på detområdet? finns inte just något samlatmaterial. Vissa kulturer kanske diskuteras iutbildningen, men allt kommer inte med. Detkanske inte heller finns något uppslagsverk att rättasig efter.Anf. 5 Socialminister ():Herr talman! har beträffandeutvecklingslinjerna för hälso- och sjukvården varitmycket tydlig i sitt ställningstagande. Landstingenär skyldiga att ha lösningar som gör att patienterkan få en likvärdig vård. Jag förutsätter attlandstingen när det gäller personalutveckling ochpersonalutbildning även tar hänsyn tillförlossningar.Anf. 6 ():Herr talman! Jag förutsätter också att landstingentar hänsyn till detta. Men vi vet att det finnsen mycket ojämn fördelning av kulturer i olikalandsting. Det är inte så att det finns endast enkultur i ett landsting. I vissa landsting finns mångaolika invandrargrupper. Situationen kan ocksåändra sig mycket snabbt. Plötsligt kommer en heltny folkgrupp till . Det är därför som jagmenar att det behöver tas fram ett merövergripande material på området.Överläggningen var härmed avslutad.3 § Svar på fråga 1990/91:130 om märkning avmetallprodukter som innehåller nickelAnf. 7 Socialminister ():Herr talman! har frågat mig vilkaytterligare åtgärder jag avser vidta för attintroducera en obligatorisk märkning avmetallprodukter som innehåller nickel.Nickelallergi är ett allvarligt problem. En av devanligaste orsakerna härtill är håltagning i öronenmed efterföljande användning av nickelhaltigasmycken. har behandlat fråganoch bl.a. föreslagit att ochkemikalieinspektionen fortsatt skall följautvecklingen av konsumentprodukter och derasallergiframkallande effekter. harutfärdat allmänna råd om håltagning i öronen.Råden utgör vägledning för miljö- ochhälsoskyddsnämnden i deras tillsyn överyrkesmässigt bedriven håltagning i öronen. Statensprovningsanstalt analyserar nickelhalten och hartagit fram en särskild nickelsymbol.Allergiutredningen har också tagit andra initiativför att minska nickelhalten t.ex. i mynt, och ettfortsatt utvecklingsarbete pågår.Jag bedömer att de åtgärder som helt nyligenvidtagits inneburit avsevärt förbättrade möjligheteratt undvika uppkomst av nickelallergi som en följdav håltagning i öronen och för överkänsligapersoner att undvika kontakt med nickelhaltigaprodukter. Jag har inte för avsikt attföreslå ytterligare åtgärder.Anf. 8 ():Herr talman! Jag tackar socialministern för svaret.Jag håller med om att socialstyrelsensrekommendationer är ett bra steg i rätt riktning.Men är problemen med nickelallergiernaså stora att det inte räcker med rekommendationer.10 % av kvinnorna drabbas, och allt fler män.Bakom den siffran gömmer sig faktiskt över400 000 människor som har allergiska problem ivarierande svårighetsgrad.Många människor kan inte äta med annat änplastbestick. De kan inte ta i vanliga dörrhandtag,eller ha kläder på sig som har blixtlås i metall.I handeln arbetar hundratusentals kvinnor. De allraflesta av dem hanterar pengar. I våra mynt finns detmängder av nickel. T.ex. silverfemman består av50 % nickel. En mängd kvinnor kan alltså inte skötasina arbeten på grund av nickelallergi, eller tvingasbli omplacerade. Det är mot den bakgrunden somjag efterlyser en obligatorisk märkning avmetallprodukter som innehåller nickel.När problemen med håltagning är så allvarligaräcker det inte med att säga så som socialstyrelsengör att håltagningsutrustning och smycken mednickelhalt resp. 0,01 um somytbeläggning kan märkas med låg nickelhalt.Ingår det i det fortsatta utvecklingsarbete somnämns i svaret förberedelser till lagstiftning omobligatorisk märkning?Anf. 9 Socialminister ():Herr talman! Nej, det görs inga förberedelserännu.Som jag sade i mitt svar är åtgärder nyligenvidtagna. Vi följer dem mycket noga, och vi kankonstatera att nickelmärkningen faktiskt har fåttett förhållandevis stort genomslag, bl.a. genominformation i massmedia till allmänheten. Det ärnaturligtvis oerhört väsentligt att man inte minst iskolor och på annat håll ger en riktig och tydliginformation. Men visar det sig inom en inte alltföravlägsen framtid att vi inte når några som helstresultat, måste givetvis frågan om lagstiftning tasupp till förnyad prövning. Jag menar emellertid attvi ändå först skall använda oss av vad vi redan hargjort och utvärdera detta, innan vi tillgriperobligatorisk lagstiftning.Anf. 10 ():Herr talman! Jag vill dra parallellen med att dett.ex. är obligatoriskt att ange vilka färgämnen ochandra ämnen som finns i livsmedel. Jag tycker attdet är en självklarhet att allergiker skall kunna sevad livsmedlen innehåller. Lika självklart tycker jagatt det är att de som lider av nickelallergi skall hamöjlighet att se vilka föremål som innehållernickel. Det är i alla fall 400 000 människor somdrabbas, varav faktiskt är kvinnor. Jag skullevilja göra socialministern uppmärksam på att detredan finns lagstiftning på området, t.ex. iDanmark. Där kan man kanske få nyttigaerfarenheter för det fortsatta arbetet. Jag tyckerdock att det är positivt att socialministern ifortsättningen uppmärksammar problemet och harsinnet öppet för fortsatta åtgärder, om utvecklingeninte skulle bli tillfredsställande.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på fråga 1990/91:132 omsocialstyrelsens regionala enheter för tillsyn inomhälso- och sjukvårdenAnf. 11 Socialminister ():Herr talman! har frågat mig omregeringen ämnar ompröva sitt beslut omlokalisering till av en av socialstyrelsensregionala enheter för tillsyn inom hälso- ochsjukvården.Socialstyrelsen har i en framställning till regeringenaktualiserat frågan om en annan lokalisering av denregionala tillsynsenhet som enligt ett tidigareregeringsbeslut skulle lokaliseras till Jönköping.Regeringen har redovisat ett programmed åtgärder för att begränsa utgiftstrycket i denoffentliga sektorn. Detta avses att ske genomstrukturella åtgärder av olika slag, bl.a. enomställning av den statliga administrationen. Iavvaktan på resultatet av den beredning som nupågår är det inte aktuellt att ändrabeslutet om lokaliseringen av de regionalatillsynsenheterna.Anf. 12 ():Herr talman! Jag tackar socialministern för svaret.Bakom min korta fråga låg rykten om attregeringen med anledning av socialstyrelsensframställan, som socialministern här har redogjortför, övervägde att ändra sitt tidigare beslut i vadgäller placering av en av de regionala enheterna,den i . Det var alltså detta somföranledde min fråga. Rykten bör ju på något visutredas och få en relevant förklaring. Man bör fåveta vad som är verklighet.Om regeringen skall ompröva ett tidigare beslut,bör det ha framkommit väsentliga och tidigareokända fakta som kan ligga till grund för ett nyttställningstagande. I hemställan,som jag har kunnat ta del av, kan jag inte finnanågra sådana nya fakta.Det som socialministern sade omåtgärdsprogrammet är vi ju i densocialdemokratiska riksdagsgruppen eniga om.Programmet är nödvändigt, och jag har ingentingatt invända mot att vi får lov att se över en hel del.Med anledning av den sista meningen isocialministerns svar skulle jag gärna vilja ha ettförtydligande. Arbetet med att begränsautgiftstrycket bör rimligen gå ut på att man skall fåen billigare administration. Skall de återståendeetableringarna, dvs. i och ,eventuellt inte komma till stånd?Anf. 13 Socialminister ():Herr talman! Nej, så skall man inte tolka denmeningen. Mitt svar är, precis som det står, grundatpå det faktum att vi nu i hela seröver den centrala administrationen. I avvaktan påresultatet kommer det inte att bli någraförändringar, inte heller när det gäller de regionalatillsynsenheterna vid . Däremotkommer dessa enheter att mer eller mindre bliberörda när det gäller just förändringar iförhållande till . Vilka ändringar kanjag dock inte diskutera , eftersom jag ännu intehar något underlag.Anf. 14 ():Herr talman! Orsaken till den här följdfrågan varju, att jag har litet svårt att förstå att det är någonskillnad mellan t.ex. och omman skall spara. ursprungligaförslag, som regeringen också har ställt sig bakom,avser ju fem enheter i landet. Skall man diskuteradet hela måste man ju finna en billigare lösning. Jagkan inte riktigt förstå att i det här falletskulle vara dyrare än Göteborg.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på fråga 1990/91:133 om lasarettet iSkeneAnf. 15 Socialminister ():Herr talman! har frågat mig omregeringen avser att vidta några åtgärder för attförhindra nedskärningar av den typ som dem somkan komma att drabba verksamheten vid lasaretteti Skene.Hälso- och sjukvården befinner sig i inledningen tillomfattande förändringar. Mycket sker och bör skei en sektor, som inom år1988 omfattade och nära15 000 anställda.Ett förändringsarbete måste ske utifrån de lokalaförhållandena, men självfallet med bibehållande avhälso- och sjukvårdens mål, dvs. en god hälsa ochvård efter behov och på lika villkor åt helabefolkningen. För att nå dessa mål måstesjukvårdshuvudmännen utnyttja sina resurser påett ändamålsenligt och effektivt sätt. att verksamheten ständigt behöver följas upp,omprövas och ibland förändras efter de nya behovoch nya situationer som kan ha uppkommit. Vilkaåtgärder som därvid måste till är man bäst skickadatt bedöma på det lokala planet.Dessutom -- och framför allt -- har vi enkommunallagstiftning och en hälso- ochsjukvårdslag, som klart uttalar att det ärsjukvårdshuvudmannens angelägenhet attsjälvständigt planera och utforma hälso- ochsjukvården inom de ramar och riktlinjer somregering och riksdag fastställt.Mitt svar på fråga blir alltså attregeringen varken har konstitutionella möjlighetereller någon avsikt att ingripa för att hindraÄlvsborgs läns landsting eller något annat landstingatt vidta de förändringar som landstingen bedömererforderliga för att nå hälso- och sjukvårdens mål.Detta gäller även förändringar av det slag som kankomma att bli aktuella vid lasarett.Då , som framställt frågan, anmältatt hon var förhindrad att närvara vidsammanträdet, medgav andre vice talmannen attGudrun i stället fick delta iöverläggningen.Anf. 16 ():Herr talman! Jag skall be att få tackasocialministern för svaret.Jag tror att det är många som uppmärksammar detsvar som socialministern ger, eftersom det här rörsig om en företeelse som inte bara gäller . Detfinns exempel från t.ex. och . Män,kvinnor och barn går man ur huse för att slå vaktom sina sociala rättigheter.Jag tycker att det är beklagligt att socialministern isitt svar utgår ifrån att förändringarna görs för attlandstinget skall kunna uppnå sina hälso- ochsjukvårdsmål. Sanningen är ju den att man gör dehär förändringarna, därför att man är tvungen. Ioch med att staten drar in pengar från landstingenhar man inte råd att ha den tidigare verksamheten.Frågan är nu om man över huvud taget kan nåhälso- och sjukvårdens mål. Det är många somställer sig mycket tvivlande. Socialministern får detatt framstå som att det gäller att hitta effektivalösningar. Det är därför som man gör på det härsättet. Jag tror att man i de flesta landsting där mantvingas besluta om sådana förändringar som de iSkene är mycket bekymrad.Jag skulle vilja konfrontera socialministern mednågra siffror från berörda landsting. Jag har inte tidatt nämna alla siffror. Nettoflödet från staten tilllandstinget har vänt. 1980 gick 437 miljarder kronorfrån staten till . 1988 gick 916 milj.kr.från till staten. Samtliga berörda ilandstinget är väl medvetna om att de här siffrornastämmer. har det ju skett enförändring när det gäller statsbidragen. I stället föratt ge tar staten numera. Det är det som är denreella bakgrunden till de försämringar som vi nukan se i , i och i , för att tanågra fler exempel och belysa problematiken meragenerellt.Vad tänker man göra åt detta? Det handlar ju inteom effektivitet.Anf. 17 Socialminister ():Herr talman! började med att gesin bakgrundsteckning. Låt mig inledningsvis gemin bakgrundsteckning.Bakgrunden till förändringarna i strömmarnamellan staten och landsting/kommuner är attsamhället totalt sett har varit tvungetatt hitta en väg för att komma till rätta medsamhällets samlade ekonomiska obalans. Det harockså alldeles riktigt drabbat kommuner ochlandsting, precis som det tidigare drabbadestatsbudgeten. Faktum kvarstår att avbruttonationalprodukten fortfarande går till hälso-och sjukvård. Vi har också kvar mycket storaskillnader mellan olika landsting när det gällerkostnader per invånare. De skillnaderna har ingensom helst bäring på skillnader i folkhälsa, idödlighet och i tillgänglighet, utan de beror enbartpå olikheter i resp. landstings sätt att fungera.Jag kan ur politisk synpunkt känna samma våndasom de landstingskvinnor och landstingsmän somtvingas att göra ingrepp i landstingsorganisation, idetta fall för att förändra en verksamhet. Menöversiktligt vill jag nog hävda att det finns alldelestillräckligt stora skäl att också inomlandstingsvärlden studera effektiviteten,styrformerna och nyttjandet av resurserna -- och dåmenar jag inte utnyttjandet utan nyttjandet avresurserna. Detta är landstingen medvetna om, ochdet är därför som man har tillsatt sin storavägvalsutredning. Också regering och riksdag ärmedvetna om detta, och det är därför som man iriksdagens utskott ingående diskuterar dessa frågoroch som regeringen har lagt fram förslag tillförändringar av strukturen inom hälso- ochsjukvården.Det är riktigt att landstingen har fått mindrestatsbidrag, men det är också ett faktum attsjukvården tar i anspråk samma andel av BNPsom den gjorde tidigare.Anf. 18 ():Herr talman! Socialministern talar om att det ärviktigt att vi får till stånd en balans mellan statensutgifter och landstingens och kommunernas utgifterosv. och att man därför harvidtagit åtgärder som har lett till attpenningströmmen har vänt. Från att tidigare hagått från staten till landsting och kommuner går dennu från landsting och kommuner till staten.Jag vill dock säga att dessa pengar ingalunda harförsvunnit, utan de finns kvar. Till vad har då statenanvänt de pengar som man har dragit in frånlandsting och kommuner? Vad är det som harmotiverat att staten har tagit dessa pengar frånlandsting och kommuner? lägger man jupå landsting och kommuner ökade arbetsuppgifter.Min fråga är alltså: Vart har pengarna tagit vägen?Jag tycker också att man visst kan undersöka omman kan arbeta effektivare, framför allt så attkonsumenterna, som skall gå till sjukvården och fådel av omsorgen, får en bra behandling. Detbehöver dock inte ske under någon form av svärd,som ett tvång att faktiskt spara.Anf. 19 Socialminister ():Herr talman! Jo, man måste faktiskt tala om att detockså måste sparas. Men man skall inte idiotsparautan hushålla. Jag tycker att det är viktigt att man idetta sammanhang vidtar en lång rad åtgärder.Utan att leda denna frågestund för långt vill jagsäga att jag vet att man i många landsting görfantastiskt fina insatser i detta avseende på allanivåer: i organisation, i sparande, i hushållande ochi styrformer.Gudrun frågar vad vi har gjort avpengarna. Ja, inte har vi stoppat dem i någon påse.Jag undrar om har sovit . Vi som har arbetat i vårt land har gemensamtbetalat tillbaka en hel del skulder. Det har bådekommuner och landsting bidragit till, men ocksåstaten. För att redovisa uppgifter på riksnivå kanjag peka på att andelen anställda i kommuner ochlandsting har ökat, medan andelen anställda istaten har minskat.Anf. 20 ():Herr talman! Jag tycker att det är intressant att talaom vart pengarna har tagit vägen, och det gör jaginte utifrån att jag har sovit . Jag seratt penningströmmarna i vårt samhälle har vänt.Jag kan också se att det finns en rad av människorsom har tjänat mycket pengar. Jagtror att socialministern och jag kan vara överens omatt så är fallet. Jag kan också se att regeringen harträffat en skatteuppgörelse med vilkeninnebär en ännu större omfördelning. Man tarpengar från de lågavlönade för att betala enskattereform för de högavlönade.Jag menar att det är en del i att penningflödetplötsligt vänder, från att ha gått till det som ärnödvändigt till att gå till områden som inte kanbetraktas som nödvändiga för en större allmänhet.Jag tycker att man skall tala för en effektiviseringoch förbättring av vård och offentlig sektor, mengenom sådana drastiska nedskärningar som man nuär tvungen att göra raserar man hela förtroendet förden offentliga sektorn. Jag menar attsocialministern då bidrar till en försämring.Anf. 21 Socialminister ():Herr talman! Jag skall gärna föra en debatt ompenningströmmar med . Jag skallockså gärna föra en debatt om skattereformensbrutto- och nettoeffekter. Låt mig bara mycket kortsäga: För inte denna debatt ompenningströmmarna mellan staten ochlandsting/kommuner mot bakgrund avskattereformen!Jag tycker faktiskt att ett mycket bra sätt attförsvara den offentliga sektorn är att ge denmöjligheten att visa sin förmåga och styrka när detgäller förändring i alla dessa avseenden. Dåförsvarar den offentliga sektorn sig själv, och jagtycker att de som arbetar i den, som styr den ochsom finns runt omkring den gör det med den äran.Då klarar man också denna typ av debatter.Anf. 22 ():Herr talman! Jag tror att de människor som bor iSkene, i och i och som går ut föratt protestera mot nedskärningar har svårt attacceptera att detta är exempel på att den offentligasektorn visar sitt goda ansikte när det gällereffektivitet. Det behövs ett annat klimat för att manskall kunna åstadkomma effektivitet och för att denoffentliga sektorn skall kunna visa sina goda sidor.Det är olyckligt att koppla ihop ekonomisk kris ochnedskärningspolitik med effektiviseringar på dettasätt, dvs. genom att ställa berättigade lönekrav fråntjänstemän eller andra som arbetar inom dennasektor mot verksamheten som sådan. Det är frågaom en panikartad nedskärning, som försvårar förmänniskor att stå upp för den offentliga sektorn,som socialministern och jag är helt överens om skall ha. Den måste dock vara bra, och denmåste få kosta.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på fråga 1990/91:143 om ökadframställning av antihemofilifaktorer ur fårmjölkAnf. 23Socialminister ():Herr talman! har frågat migvad jag avser att göra för att stimuleraframställningen av antihemofilifaktorer viafårmjölk och därmed bidra till ett mer rationelltutnyttjande av det blod vi har tillgång till.Regeringen har till överlämnaten proposition (prop. 1990/91:52) omanvändningen av genteknik på människa m.m.Propositionen berör inte närmare frågor omframställning av läkemedel, men där konstaterasatt gentekniken bl.a. innebär förfinade metoder förframställning av bättre och effektivare läkemedel.Den framställning av antihemofilifaktorer urfårmjölk, som tar upp i frågan,innebär emellertid att ett humant genmaterial medhjälp av genteknik förs in i en djurcell (får).Avsikten är sedan att ur fårets mjölk få fram ettmänskligt protein. Användning av djur för sådantändamål förutsätter, att det innan försöketpåbörjas, görs en etisk prövning av endjurförsöksetisk nämnd.Detta är ett exempel på att användning av djur föratt kunna framställa viktiga läkemedel rymmerflera etiska aspekter. Det är frågor som diskuteraslivligt och som jag förutsätter kommer attbehandlas ingående av genteknikberedningen. Jagär därför inte beredd att , innan frågorna harprövats i vederbörlig ordning, ta ställning vare sigför eller emot en eventuell framställning avantihemofilifaktorer ur fårmjölk.Anf. 24 ():Herr talman! Jag får tacka socialministern försvaret. Det innebär att man skjuter dennaprincipiellt viktiga fråga framför sig.Vi har 618 blödarsjuka i vårt land, varav hälften ärmycket behandlingskrävande. För tillgodoseendeav deras behov behövs blodplasma om året.Så mycket går åt för att framställa de läkemedelsom de behöver. Vi har också problemet medöverföring av HIV-smitta resp. gulsot, som måsteförhindras vid framställningen av preparaten.Det finns en metod för att framställaantihemofilifaktorer ur fårmjölk. Enligt uppgiftfrån , hämtad från ,skulle det krävas tolv får för 3 000 blödare. Vi haren femtedel av detta antal här i landet, och det äralltså enligt den gjorda undersökningen ett mycketlitet antal djur som skulle fordras för att tillgodosevårt behov.Men det kostar naturligtvis en del pengar att fåfram dessa djur. Det finns forskare som är bereddaatt göra det. Det finns också intresse frånläkemedelsindustrins sida, men på grund av deopinioner som har varit kring den här teknikensutnyttjande vågar man sig inte på att använda denhär metoden, till men för de blödarsjuka.Det är inte kontroversiellt att föra över gener tillbakterier genom vilka man kan framställaläkemedel, men när vi kommer över till får blir detbekymmersamt. Jag ser det som oerhört viktigt för ut kunskap i samhället och undanröjer deemotionella hinder som finns för att utnyttja enmetod som skulle gagna dessa patienter.Jag inser att jag inte kan inte puffa påsocialministern mer i debatten , utan att det äri genteknikberedningen som arbetet fortsätter. Därsitter jag själv, och där kommer jag att driva denhär frågan vidare.Anf. 25 Socialminister ():Herr talman!