prot · GE0935 · 1990-11-29 00:00:00 — Viborde kanske därför ta upp en diskussion om hur vifrån sida på bästa sätt skall kunna hjälpakommunerna i den utvecklingen.Vi öppnade ju en möjlighet till det för några årsedan när vi gjorde det möjligt för kommunerna attdelegera beslut till de olika verksamhetsgrenarnaoch även därigenom att de med den delegeringenkunde kräva att man skulle ha brukarmedverkan.Det är ju verkligen någonting som inte harutvecklats i den omfattning som man skulle kunnaönska ute i kommunerna.Med en ökad decentralisering till de enskildabarnstugorna -- dvs. om pengar och beslutsfattandefinns där -- kan de själva anställa personal, de kantillsammans med föräldrarna utformaverksamheten och de kan tillsammans medpolitikerna diskutera ramarna och få fram depengar de behöver. Med den modellen finns detmycket större möjligheter att få ut så mycket sommöjligt av den gemensamma skattepengen -- det ärju den som skall finansiera det hela.En del borgerliga partier har här talat för på ett personaldrivet kooperativ inte skullebehöva ta barn från kön, utan man skulle kunnaplocka ut de barn man skall ta till kooperativet. Detsäger litet grand om hur man tänker i de partierna.Det skulle innebära att man dels kunde undvikabarn som är särskilt kostnadskrävande i form avpersonal och hjälpmedel, dels kunde välja barnvilkas föräldrar kunde förutsättas vara villiga attbetala litet mer.Folkpartiets representant här sade att om ettdaghem i privat regi inte sköter sig kommer detnaturligtvis inte att få några barn. Men på mindreorter kan man inte tänka sig att det skulle finnas såmånga olika barnomsorgsformer att välja emellan.Där får man både betala och tacka för det man får.Anf. 18 ():Herr talman! Jag har begärt ordet därför att BerithEriksson riktade sitt anförande till mig -- det sadehon från början. Det var inte något särskiltintressant anförande, tycker jag. Det innehöll dåverkligen ingenting nytt. det socialdemokratiska förslaget, somäven står bakom, och det är inte såkonstigt. Med ideologiskabakgrund gäller det ju att bevara det monopol somi dag finns. Det utvecklade skall bara be att få tala om att tiden har sprungitifrån och , och ävensocialdemokraternas sätt att se på familjepolitikeni framtiden. talade om att manmåste rätta sig efter de direktiv som politikerna harsatt upp -- annars kan det och det hända. Hela denhotbild som hon målade upp beror på attvänsterpartiet inte alls tror på människor.Vänsterpartiet tror inte heller på att förskollärarekan anställa personal och bedriva verksamhetenutan alla de restriktioner som är uppställda ibetänkandet.Sedan tog också tillargumenteringen om privata intressen: Hur är detnu -- är det inte ett hot att privata intressenter kanstarta företag med vinstintresse? Jag tror att deförskollärare och andra människor som ärintresserade av den här verksamheten är det därföratt de har idéer om hur den skulle kunna bedrivas.Dessa idéer vill de erbjuda föräldrar som ärintresserade. De vill erbjuda dem en annorlundaverksamhet. Och vad skulle det vara för fel på det?Varför skall man misstänkliggöra alla privatainitiativ? Det är en fara med monopolet att manlägger locket på alla innovationer. Jag citerade dentjeckiske ekonom som talade här i iförra veckan och som sade just det. Man läggerlocket på alla innovationer därför att man målarupp alla fasor som kan inträffa om man inte rättarsig efter politikernas direktiv.Till sist vill jag säga: Tiden har sprungit förbi er ivänsterpartiet! Ni kommer inte att kunna hålla fastvid de här åsikterna. Det har vi sett i andraeuropeiska länder, och den vågen drabbar även oss.Anf. 19 ():Herr talman! Jag vet inte om lyssnade på vad jag sade. Omkvalitetsövervakningen när det gällerbarnomsorgen sade jag flera saker, bl.a. att engarant för en bra kvalitet i barnomsorgen är att vikan ha tillsyn via eller länsstyrelse.En sak som jag nämnde i det sammanhanget varnaturligtvis föräldrarna, men det var inte den enda.Vidare nämnde jag utbildningskvaliteten ochkompetensen hos personalen som en garant för enbra kvalitet.Sedan till barn med särskilda behov: I folkpartietliberalernas förslag ligger att man har enbarnomsorgspeng som följer barnet till denbarnomsorgsform föräldrarna väljer och varsstorlek är anpassad till barnets behov. Man taralltså hänsyn till de barn som har särskilda behovoch som kommer att kosta mer i barnomsorgen.Jag minns inte riktigt hur sig kring de enskilda daghemmen ochfritidshemmen och deras framväxt och popularitet.Jag kan bara konstatera vad säger ipressreleasen. Enskilda daghem och fritidshemfortsätter att öka i antal, står det i huvudrubriken.Man avslutar med att säga att ökningen verkarfortsätta. Det tycker jag talar sitt tydliga språk: Härfinns ett intresse hos förskollärare att starta egetoch hos föräldrar att söka sig till denbarnomsorgsformen. Vad vi är ute efter är att låtatusen blommor blomma. 20 ():Herr talman! ifrågasatte om detfanns andra intressen än det rena vinstintresset förförskollärare att starta eget inga barnomsorgen. Jagtror faktiskt att det gör det. Jag erinrar mig enutomordentligt intressant kolumn på just det tematsom skrev i förnågra månader sedan och där hon mycket kraftigtdementerade den traditionella missuppfattningenfrån vänsterhåll. Hon framhöll där att dettarimligen är ett område där det över huvud tageticke finns några stora vinster i ekonomisk meningatt hämta. Men är just detta att lättare fåförverkliga sina idéer på olika områden och attsjälva få ett större inflytande som är den egentligadrivkraften. Det är det som så många kvinnorhittills förvägrats -- jag säger det med tanke påstrukturen i den här sektorn när det gällerproportionerna mellan kvinnor och män bland deanställda. En föränding skulle verkligen kunna geen mycket stor injektion för en förnyelse av helabarnomsorgssektorn. Jag tror alltså att AnnaChristensen har rätt och att hon har hittat självapoängen i hela den här diskussionen. Det är säkertmöjligt att få fram den artikeln.Vänsterpartiet tror att de decentraliseringstankarsom finns i debatten råder bot på bristerna. Jag troratt verkligheten är betydligt mera motspänstig änså. Jag ser att man ute i kommunerna inte ens harkommit tillräckligt långt på detta område med denvanliga, traditionella driftsformen. Beträffandeutbildningen: I motioner ochreservationer betonar vi utbildningen som detviktigaste kriteriet när det gäller att upprätthålla enhög kvalitet på barnomsorgen.Låt mig säga: Genom att ge statens andel avbidragen direkt till föräldrarna kan vi geföräldrarna makt och valfrihet. Och jag tror attdagens småbarnsföräldrar är i högsta grad vuxnadet förtroendet.Anf. 21 ():Herr talman! Jag känner mig inte allsförbisprungen när det gäller barnomsorg. Jag intebara hoppas på utan tror på decentralisering, fördet är faktiskt vad som måste till. Dendecentraliseringen skall också stärka politikernasmakt, politikernas position i kommunerna. Det ärpolitiker ute i kommunerna som tillsammans medpersonal och föräldrar skall utforma verksamheten.Det är inte som skall utöva tillsyneller styra verksamheten på den enskildabarnstugan.När det gäller erfarenheterna av privataomsorgsformer kan vi ju gå till den djungel som vihar inom missbrukarvården . Den stämmerverkligen till eftertanke.Det sades här att det inte var något nytt i vad jaganförde . Jag vet inte om det var något särskiltnytt i inlägg heller. Denargumentationen har jag hört, tror jag, sedan jagkom hit till -- att alla problem inombarnomsorgen är lösta bara vi ger pengarna direkt ihanden på föräldrarna och öppnar marknaden heltför privat barnomsorg. Det är ju vad moderaternahar presenterat gång på gång i den här kammaren,medan vi anser att det är kommunerna som skall haansvar för barnomsorgen och att det är personaloch föräldrar som skall utforma verksamheten ochgenomdriva den. Och det är politiker och personalsom sedan skall utvärdera och vidareutvecklabarnomsorgen.Anf. 22 ():Herr talman! Först vill jag säga att inteheller har något nytt att anföra. Vi byter inte åsiktstup i kvarten, så det är det gamla vanliga.Jag vill nu bara poängtera att vi stöder BerithEriksson i hennes åsikter om den kooperativatanken inom barnomsorgen och att vi inte stöderaktiebolagstanken. Det är inte mycket mer att sägaom det.Anf. 23 ():Herr talman! Ordet tillsyn missuppfattas. Jag troratt mera tänker sig den styrandepolisen, som säger åt någon annan hur denne skallbära sig åt. Det är inte detta jag lägger in ibegreppet tillsyn. är tillsyn enkunskapsförmedling från dem som har erfarenhetoch överblick, en dialog mellan dem som har dennaöverblick och dem som driver en verksamhet. Detgäller hur man kan göra något bra och dåligt, detgäller att lära av misstag och lära av det som harlyckats. Det är så jag ser detta -- och det åliggerockså länsstyrelserna.Jag menar att man ute i landet har uppskattatsocialstyrelsens pedagogiska program för förskolanoch andvänder det. Det är alltså en form avtillsynsverksamhet som man här bedriver för atthöja kvaliteten i barnomsorgen. Jag tror inte attBerith vill bli av med detta.Anf. 24 ():Herr talman! Jag sade ju faktiskt att BerithEriksson har blivit förbisprungen av den allmännaattityden hos människorna och av tidsandan. Detvisar sig också i hennes anförande . Honmenar att visst skall politikerna bestämma, meninte på den höga nivån utan på en lägre nivå. Detär alltså så som vill ha det, och detkallar hon för decentralisering.Sedan antecknade jag att hon sade att man måstestärka politikernas makt i kommunerna. Så var detmed den saken.Det är ju populärt att tala om att erfarenheterna av privat omsorg inom missbrukarvården inteär bra. Det kan man faktiskt inte ta som exempel iden här debatten. Vi moderater anser att vi skalllåta föräldrarna besluta så mycket som möjligt översin egen familj. Men när det finns problem ifamiljer eller hos enskilda personer, då skall statenstå stark, kunna ställa upp och hjälpa. Det är i detavseendet som det har brustit när det gällermissbrukarvården, och det är därför som det haruppkommit andra alternativ som har blivit för dyra.Men det beror alltså på att staten brister där statenhar ansvaret.Anf. 25 ():Herr talman! Risken för segregering är det somframför allt socialdemokraterna och vänsterpartiethar anfört som en invändning mot en reform i denriktning som vi förespråkar. Jag vill gärna strykaunder att detta självfallet måste tas som en seriösinvändning.Nu tror jag inte att erfarenheterna av det systemsom har rått , där det visar sig att barnen tillLO-föräldrar är de som har missgynnats, talar föratt vi behöver ha någon större rädsla för att göra enreform.Vi tilltror föräldrarna mycket stort ansvar och storamöjligheter, och vi tror att om en stor del av statensmedel går direkt till föräldrarna, så stärks derasposition. Deras makt -- för att tala i sådanatermer -- skulle ökas gentemot producenterna.Detta måste ses i samband med det andra som jaghar talat om, nämligen att kommunerna självfallethar rollen att vara överinseende, att ge konsultativtstöd till föräldrarna, och särskilt till dem som harstora behov. Jag tror att kommunerna klarar denrollen och att de kanske kan få mera möjligheter attlåta den bli en större del av verksamheten än omman skall svara för all produktion till nästan hundraprocent.Det finns här en skillnad i synsätt, men jag tror attvi i har framtiden för oss.Jag vill, herr talman, gärna betona detta eftersomdet har haft en så framträdande roll i debatten.Anf. 26 ():Herr talman! Först vill jag till att ju har den härtillsynsformen, och naturligtvis vill vi inte bli avmed den. Men det kan ju inte vara bara den härdialogen mellan barnomsorg och socialstyrelsensom skall finnas.Till vill jag säga attpolitikerna på den höga nivån skall bestämma omstatsbidragen, medan politikerna på den lokalanivån skall bestämma de kommunala ramarna. Ochnär det gäller makt till politikerna menar jag attmakten ligger alldeles för mycket hosadministratörerna i mellanskiktet. Politikernamåste få en helt annan ställning ute i kommunernaför att kunna samarbeta direkt med verksamheten.Sedan har det här pratats om vad föräldrarna villha. gör SCB undersökningar, och denundersökning man presenterade visaråterigen att vad föräldrar vill ha är kommunalbarnomsorg.Att det sedan skrivs om att mer och mer personalbörjar arbeta inom olika kooperativ är ju inte såkonstigt. Och det är inte så konstigt att det uppstårolika kooperativ, om det inte finns någonting attvälja på. Om föräldrarna inte har något annatalternativ än att själva försöka starta ett kooperativ,växer det ju fram fler och fler sådana. Men om detär vad föräldrarna verkligen vill ha, är en annansak.Centerns representant här pratade om att LO-föräldrarna är de som har varit mest missgynnade ifråga om barnomsorg. Ja, det har de. , när detär LO-föräldrarnas tur att få barnomsorg, anser deborgerliga partierna att det är dags med privataverksamheter. Så LO-föräldrarna får nog vänta påsin tur även , om det är den utvecklingenvi skall ha, för då kommer det att handla omhuruvida man har råd eller inte att ha barnomsorg.Om man ger föräldrarna pengarna i handen, hurmånga föräldrar med dålig ekonomi kommer dåinte att återigen försöka gå skiften mot varandra,för att kunna använda den där pengen till mat ochandra förnödenheter? Det är inte den typen avbarnomsorg som vi vill ha.Anf. 27 ():Herr talman! tycker nog att tillsynär någonting bra att ha. Det lät så i sista anförandet,att om tillsynen är dålig måste nog någon se till attden förbättras. Jag tror att det är viktigt attföräldrar har någonstans att gå och föra fram sinaklagomål.Sedan tror jag att vi måste ha såväl offentlig somenskild barnomsorg. SCB-undersökningen, somBerith refererar till, visar vad majoritetentycker, men jag anser att man också skall tillgodoseminoritetens intresse. Folk har olika behov, och vifår inte skapa ett samhälle för de eller vad detär som utgör en majoritet och inte ta hänsyn till de44 % som har andra och varierande önskemål.Jag tror nog att den kommunaladagisverksamheten har kommit för att stanna ochatt den kommer att utgöra en betydande del, menjag vill också se de andra möjligheterna -- förbarnens, för föräldrarnas och inte minst förpersonalens skull.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 5 §. )5 § Socialtjänst, m.m.Föredrogssocialutskottets betänkanden1990/91:SoU3 Vissa narkotikafrågor,1990/91:SoU6 Socialtjänst samt1990/91:SoU7 Barn och ungdom.Talmannen meddelade att socialutskottetsbetänkanden SoU3, SoU6 och SoU7 skulledebatteras gemensamt.Anf. 28 ():Herr talman! I socialutskottets betänkanden nr 3och 6 behandlas en rad frågor inomnarkotikapolitikens område. Innan jag går in pådessa frågor, vill jag först uttrycka mintillfredsställelse över att ett enigt utskott anser atten parlamentarisk kommitté bör tillsättas för attgöra en allmän översyn av socialtjänstlagen. Redanvid den nuvarande lagens införande uttaladeriksdagen att en sådan omfattande reform borde bliföremål för systematisk utvärdering.I och med dagens beslut blir ett krav som vimoderater länge upprepat tillgodosett. Med hänsyntill bl.a. den ekonomiska utveckling som skettsedan lagen infördes är det angeläget med enallmän översyn och uppföljning. Även andra skältalar för samma sak, t.ex. drogmissbruketsutveckling.Herr talman! Narkotikan hotar människors liv ochhälsa. Narkotikaprofitörerna hotar också på sikthela den sociala, ekonomiska och demokratiskautvecklingen i flera länder, inte minst i tredjevärlden. Hanteringen ger förskräckande exempelpå miljöförstöring, rättslöshet och våld som enhämningslös narkotikahandel för med sig.En delegation ur socialutskottet besökte Colombiai augusti för att lära sig mer om dessa problem.Jag skall därför som bakgrund till våra motionskravkortfattat beskriva den problemsituation som vistuderade på ort och ställe.På 1970-talet gick bönderna i Caucaområdet övertill kokaodling med tanke på den ökande utländskaefterfrågan. Utvecklingen blev snabb. Stora arealertogs i bruk för denna synnerligen lönsamma odling.Tidigare användes bladen, i oförädlat skick, frånden vilt växande kokabusken endast för husbehov.Man hade upptäckt att bladen kunde förädlasgenom kemiska processer. Kokainet urlakas medhjälp av starka lösningsmedel. Verkningsgradenkan förstärkas genom kemiska tillsatser. Det går åt300 kg blad för att få fram pasta, som i nästasteg av den kemiska processen ger ett kilo rentkokainpulver. Men ett kilo kokain kostar 300gånger kokablad.I djungel har ett stort antal laboratorierbyggts upp av de maffialigor som organiseratdistributionen till konsumentländerna. För attskydda produktionen, förläggs laboratorierna tillmycket svårtillgängliga trakter och bevakas avtungt beväpnade gerillagrupper.År 1984 dödadeknarkligorna en minister. Dåuppmanade regeringen bönderna att sluta odla.Men eftersom man slutat att odla kaffeoch priset dessutom fallit, skulle en återgång tillkaffeodling leda till ren misär.Problemen fortsatte att växa i styrka. Maffian hargenom ''metallernas lag'' -- bly eller silver, dvs.skjutas eller mutas -- fortsatt sin verksamhet. Mensedan personer hade mördats alltför nära maktenscentrum -- en justitieminister, en riksåklagare ochförra året, , den liberalepresidentkanditaten -- harpresidenten förklarat krig motnarkotikamaffian.Regeringen i har med andra ord tvingatsatt börja slåss för sin fysiska och politiskaöverlevnad sedan hundratals domare, polismän,journalister och många andra prominenta personerbrutalt och arrogant mördats av knarlangarna.Det betyder i sin tur att narkotikakonsumenternagenom sitt beteende indirekt finansierar dessamord. Men, herr talman, är den som köper kokainav langarna här i medveten om detta?Det alltmer utbredda odlandet av koka orsakarstora miljöproblem. Jorderosionen ökar på grundav att regnskogen bränns ner för att ge plats förodlingarna. Kemikalier och lösningsmedel somanvänds vid tillverkningen av kokapasta förgiftarvattendragen. Flygbesprutningar förvandlardjungeln till öken. Vid själva odlandet utnyttjasbekämpningsmedel mot insekter.För att framställa en årsproduktion av 6 000 tonpasta krävs det fotogen, 32miljoner liter svavelsyra, osläckt kalk, 3 200ton toalettpapper, aceton och likamycket toluen. Avloppen från laboratorierna gårdirekt ut i naturen. Många djurarter i vattendragenhar redan försvunnit enligt en rapport från Andiskajuristkommissionen.År 1985 startade FN via , FNs fond föråtgärder mot narkotika, ett projekt som syftade tillatt få bönderna att odla andra grödor. Projektet harbidragit till en pacificering av områden som ansessom mycket konfliktfyllda. Där finnskokahandlare, gerillagrupper, narkotikapolis ochmilitär.Mer än 1 000 ha koka har ersatts med odlingar avlegala produkter som sockerrör, jordnötter,sötpotatis, bönor, kaffe, kakao, bananer och mångaandra frukter. Det betyder att mer en fjärdedel avden totala arealen koka i södra iColombia har blivit ersatt genom FN-projektet.När vi från socialutskottet besökte området kundevi konstatera att verksamheten nått enanmärkningsvärd framgång efter en relativt kortperiod.Herr talman! Västvärlden måste stoppakonsumtionen! Det är egentligen den enda chansenför att de biståndsprojekt som vi stöder medsvenska skattemedel skall kunna lyckas.Avgörande för framgången är att och Europaslår sönder marknaden. Så länge som det finns enefterfrågan, som dessutom betalar bra för sig, finnsdet alltid producenter och distributörer!Slutsatserna för oss utskottsledamöter som gjordedetta studiebesök måste bli:1. Hela kedjan, från produktion via distribution tillkonsumtion måste attackeras. Kampen måste vara uthållig!2. FN-projekt av den typ vi såg i ärframgångsrika och värda fortsatt och utökat stödunder framöver.Ersättningsodlingar är sannolikt den endaframgångsrika lösningen för Latinamerika.3. Multilaterala biståndsinsatser har störreförutsättningar att lyckas än bilaterala -- i vart fallpå detta område. Inom ramen för Förentanationernas arbete bör arbeta för åtgärdersom prioriterar biståndsinsatser för att underlättaden sociala och ekonomiska omställningen förpersoner som är beroende av narkotikahandeln.4. Marknaden i västvärlden måste utrotas med merverkningsfulla åtgärder. Vi måste få striktare vårdlagar!5. Informationsinsatser och opinionsbildningenmåste förstärkas.Herr talman! Nästan får vi i läsaeller höra nya alarmerande siffror om det ökadenarkotikamissbruket. Att den svenskanarkotikapolitiken inte hinner med i denexplosionsartade utvecklingen är klart för de flesta.Tillverkarna och konsumenterna av dessa drogerligger många steg före myndigheternaoch lagstiftarna.Det är mycket otillfredsställande att nya narkotiskapreparat kan introduceras på den illegalanarkotikamarknaden utan att samhälletomedelbart kan reagera mot dem. Det är angelägetatt de nya preparaten snabbt klassificeras somnarkotika och därmed omfattas avstrafflagstiftningen. Regeringen bör geläkemedelsverket i uppdrag att se övernarkotikaförteckningarna i syfte att nya narkotiskapreparat, särskilt de s.k. designade drogerna,snabbare skall kunna täckas in.Det är helt nödvändigt att antalet platser påbehandlingshem utökas och att alternativabehandlingsformer utvecklas. Kommunerna bör ihögre grad än använda sig av enskilda ideellaorganisationer inom vården, vilket skulle medförafler behandlingsalternativ för den enskilde. Ettstörre utnyttjande av enskilda organisationermedför också att de långa väntetiderna förintagning till frivillig missbrukarvård radikaltförkortas.Vi påpekar, i de reservationer som fogats till debetänkanden som kammaren nu behandlar, viktenav att ingripande sker tidigt, då utsikterna att hejdaett påbörjat missbruk och möjligheterna tillrehabilitering är störst. Vi föreslår införande av enny LVM-lag. Det primära i en ny lagstiftning måstevara frivilligheten i kombination med insatser avupptrappande karaktär. Dessutom bör lagen gemöjlighet till s.k. kontraktsvård och till längresammanhängande vårdperioder.I kampen mot narkotikamissbruket skall åtgärderprioriteras som syftar till en samordning avinsatserna på lokal och regional nivå. I varjekommun bör arbetsgrupper bildas medrepresentanter för polis, sociala myndigheter, Hemoch Skola, elevföreningar m.fl., för att gemensamtkunna ingripa medan det finns tid att göranågot. Motsvarande organisation bör byggas upppå länsnivå, så att inga ärenden ''faller mellanstolarna''.Herr talman! Med det anförda yrkar jag bifall tillreservationen nr 1 i socialutskottets betänkande nr3 och reservation 9 i betänkande nr 6.Anf. 29 ():Herr talman! liberalerna konstaterar ilikhet med övriga partier att narkotikamissbruketär ett av världens största sociala problem ochkriminalproblem. Det finns mycket skrivet om vadsom bör göras, men ord på papper har en visssvårighet att lyfta och övergå till verklig handling.Som så vältaligt skrev fordrasen rad insatser. De internationella lagar,förordningar och överenskommelser som finns föratt bekämpa handel och spridning av narkotikamåste tillämpas fullt ut.Tullkontroll är viktig. I samband med förhandlingarmed EG är det viktigt att diskutera hur man skallkunna lösa problemen när narkotika går övergränserna inom ett stort geografiskt område.Odlingsalternativ måste skapas för de länder som ärberoende av odling av opievalmo, cannabis ochkokabuskar. Det är på lång sikt lönsammasatsningen.Vi måste skapa system som gör det möjligt attfortlöpande följa hur narkotikamissbruket ser ut ivårt land. Det är länge sedan en sådan heltäckandeundersökning gjordes. Vi får nu lita till siffror somkommer från begränsade områden beträffandepolisbeslag och annat. Vi skulle behöva ettbetydligt bättre statistiskt underlag för att sätta invåra insatser på rätt ställe.Riksdagens beslut om att kriminalisera all olovligbefattning med och bruk av narkotika har inte fåttavsedd verkan. Det är viktigt att ta ställning till hurman gör ny lagstiftning praktiskt tillämpbar. Ettsätt är att ta bort bestämmelsen om begränsning avpåföljden för ''eget bruk'' av narkotika till endastböter.