prot · GE0931 · 1990-11-23 00:00:00 — Det skall bli fråga om ett eget kapitalsom kan ta större risker än den typ av kapital somfinns i utvecklingsfonderna och som man kan lånaupp. Detta är en del av frågan.En annan del av saken är att man, genom att ökasitt eget kapital i företaget, också gör det möjligt attfå lån på andra villkor än de villkor som bliraktuella när man har ett svagt eget kapital och endålig soliditet.Jag tycker därför inte att man kan göra den enklamatematiska operation som ni håller på med. Manmåste fråga sig vad detta får för totala effekter. Omman kan skaffa sig ett ökat eget kapital, förbättrardet möjligheterna att låna pengar från en bank,eftersom man då har en annan säkerhet, och detkan också ske till lägre kostnader. Detta är alltså ettsätt att förstärka företagens möjligheter tillutveckling i förhållande till de möjligheter som nuråder. Detta har varit avsikten.Problemet för de små och medelstora företagen harvarit att skaffa sig ett eget kapital. Deventurekapitalföretag som har funnits har ju mereller mindre försvunnit, och de har inte ägnat sig åtde företag som har det stora behovet av kapital,utan de har satsat på de företag som så att säga harkommit över satsningsperioden och blivit mermogna och ger avkastning. Det är där det kapitalethamnar, och det löser inte problemen för de småoch växande företagen när de skall expandera. Debehöver ett eget kapital, och det finns inte på densvenska marknaden i tillräcklig utsträckning. Detär av den anledningen dessa riskkapitalbolag harkommit till.När det sedan gäller frågan om SINDscentralstyrning har varken departementet,eller industriverket någon önskan,möjlighet eller ambition att åstadkomma en sådandetaljstyrning av fonderna. Verket är ett stöd förfonderna och för en fortlöpande dialog. Senastdenna vecka träffades representanter förindustriverket och de verkställande direktörerna ialla fonder och diskuterade bl.a. former förmålstyrning och olika samverkansprojekt.Dessa fonder är utomordentligt decentraliserade.Statsmakterna har inte någon påverkan påstyrelsernas sammansättning, och det är ändåstyrelserna som driver verksamheten ochbestämmer vad den skall inriktas på. De medel frånstatsmakterna som ställs till förfogande till denverksamhet som utvecklingsfonderna har ökarockså för innevarande budgetår. Man kan därförinte heller säga att staten använder den metoden föratt styra. Farhågan för detaljstyrning ochcentralstyrning är i högsta grad överdriven. Denambitionen finns inte. Skulle det uppstå en sådanambition någonstans, kan jag försäkra attregeringen också skall medverka till att denavlägsnas.Den stora indragning som iVårgårda talar om är ändå fördelad . Viskall komma ihåg att fonderna i varje fall närvi diskuterade detta hade en likviditet på en bra bitöver . Om man får slå ut detta är jag ganska säker på att detta inte kommeratt bli den påfrestning som om, allra helst som kreditmarknaden i övrigtkommer att stå till förfogande på ett helt annat sättnär det egna kapitalet förstärkts i de olika mindreoch medelstora företag som får tillgång till medlen.Anf. 45 ():Fru talman! Statsrådet sade att argumenten kännsigen och att det inte fanns några nya argument. Ettnytt argument i debatten är att vi närmar oss enlågkonjunktur som av allt att döma kommersnabbare än vi kunde förutse när regeringen ladefram förslaget att dra in pengar frånutvecklingsfonderna. Detta leder fram till frågan:Vad gör regeringen i den situation när fonderna harför litet pengar, eftersom målgruppen har vidgats,och fondernas ledning säger till företagen: Sorry,men vi kan inte hjälpa er? Vad gör regeringen närarbetslösheten kommer och vi ser att det behövs enökad satsning på småföretagen, som verkligen kangenerera ny sysselsättning? Jag upprepar min fråga:Är det AMS-politik som regeringen då erbjuder?Vilket råd ger industriministern till deutvecklingsfonder som skall svara på oroligafrågor från företagare, fondernas styrelser ochpolitiker i de län som redan är och kommer att blihårt utsatta? Vilket besked ger industriministerntill dem?Sedan till frågan om SINDs ambitioner. Jag har gettuttryck för den rädsla och oro som direktörerna förutvecklingsfonderna och även ett stort antal avfondernas styrelseledamöter känner. Eftersom jagsitter i kan jag också vittna om ochöppet erkänna att vi inte är sams på den härpunkten. Jag personligen upplever att det från ettstatligt verk finns intresse för att klåfingrigt gå inoch detaljreglera fonderna. Det råder inget tvivelom att klimatet mellan länen och industriverket inte är det bästa, och det måste återställas.Jag tar därför fasta på det industriministern sade,dvs. att om en centralstyrning uppstår är hanberedd att medverka till att den avlägsnas. Jag trordet är viktigt att industriministern följer dennafråga mycket noggrant. Det är inte bra om vi fårmotsättningar mellan utvecklingsfonderna, somskall vara småföretagens serviceorgan, och ettcentralt verk. Det finns alltid i en sådan situationrisk för konflikter som kan skada verksamheten ochytterst drabba de småföretag som är målgruppen.Anf. 46 iVårgårda (c):Fru talman! När det gäller den förändring avfonderna som vi här har diskuterat sägerindustriministern att man skall satsa på egetkapital. Det låter ju väldigt bra. Vi är självfalletmedvetna om att småföretagen behöver öka sitteget kapital och att det finns brist på riskvilligtkapital. Men när detta sker med centrala fondersom går in så att småföretagen mister en del av sinsjälvständighet, anser vi inte att det är bra.Centerpartiet vill ge småföretagen möjligheten attutvecklas på ett sådant sätt att de själva kan byggaupp ett eget kapital, och gärna satsa tillsammansmed andra småföretagare. Vi har ännu inte sett hurdet går med den saken. Detta kan naturligtvis varaen lösning, men det är inte dessa centrala fonder.Per-Ola har redan kommenterat fråganom SIND, och jag skall bara något beröra den.Industriministern säger att SIND skall vara ett stödför utvecklingsfonderna. Jag kan bara konfirmeradet som sade, nämligen attutvecklingsfonderna är oroliga. De upplever att detblir en dubbel organisation och inte som att de nufår möjlighet att vara flexibla och kunna möta debehov som uppstår i den mycket svåra situation sområder i hela , och inte minst i län.Varför kan pengarna inte gå till fonderna? Varförmåste man ha en dubbel organisation?Industriministern talade också om att fondernahade olika kvalitet på sin verksamhet. Varför kanman i så fall inte ta hänsyn till detta? Varför måstede fonder som har bra kvalitet på sin verksamhet ini detta system? Jag förstår inte riktigt varför maninte kan vara litet flexibel och se till hur manarbetar i de olika fonderna.Det sades att fondernas likviditet var enmiljard, och det var den säkert. Men här gälleråterigen att detta är ett genomsnitt för allafonderna. Det framgår än en gång att man inte harsett på de olika fondernas verksamhet. I Älvsborgslän var likviditeten inte hög, och man har haft enmycket stor andel av sina lånefondsmedel utlånadeoch arbetat på ett mycket effektivt sätt. Detta ärnog omvittnat och säkert känt även iindustridepartementet, skulle jag tro.Anf. 47 Industriminister ():Fru talman! Enligt ärlågkonjunkturen det nya som tillkommit sedan vidiskuterade den här frågan . Vi hade redandå signaler om en lågkonjunktur, och vi vet att denkommer förr eller . En lågkonjunkturkommer dessutom med jämna mellanrum. Vad gördå regeringen? Regeringen måste naturligtvis föraen långsiktig politik som förstärker vårkonkurrenskraft gentemot omvärlden. Det är detbästa sättet att klara både högkonjunkturer ochlågkonjunkturer. Den ekonomiska politiken och deförslag som lagts fram i syftar just till attförstärka vår konkurrenskraft. Även de åtgärdersom vidtas i samband med avtalsrörelsen harinriktningen att vi i skall klara enkostnadsutveckling som gör att vi kan behålla vårkonkurrenskraft.Självfallet kommer en lågkonjunktur också attinnebära varsel i olika branscher. Vissa branscherär särskilt utsatta och konjunkturkänsliga sominom t.ex. skogsindustrin. Vi måste då använda ossav den traditionella arbetsmarknadspolitiken.Det låg något närmast föraktfullt i Per-OlaErikssons beskrivning av AMS-politiken. Jag anseratt AMS-politiken är utomordentligt central bådeför små och för större företag av det skälet att densyftar till att utnyttja lågkonjunkturen till att göradet möjligt för människor att gå över till andrabranscher när högkonjunkturen kommer, dvs. göraden anpassning av arbetsmarknaden som ärnödvändig med de snabba strukturförändringarsom vi har haft och som vi också kommer att ha iframtiden. Därför är AMS-politiken såutomordentligt viktig för de små och medelstoraföretagen, så att de kan få den arbetskraft ochutbildning som de behöver när de skall anställa folkigen. Företagen behöver självfallet stöd av olikaslag. Då är naturligtvis rådgivningsverksamhetenfrån utvecklingsfonderna och kapitalinsatser frånutvecklingsfonder och riskkapitalbolag viktiga föratt man skall klara besvärliga perioder.När det gäller SINDs ambitioner upplever Per-OlaEriksson i styrelsen att de är mera styrande ochcentralinriktade. Det strider mot den uppfattningsom jag har när det gäller både regionalpolitikenoch denna typ av politik. Jag tror att det finnsmycket att vinna på att decentralisera beslut ochansvar. Denna linje valde vi i regionalpolitiken.Det finns ingen anledning att ha någon annan linjeför industripolitiken.Marianne talar också omcentraliseringen. Det är märkligt att ni har upplevtden tydligt, men att ingen har sagt något till mig.Jag har inte fått något påpekande vare sig frånnågon styrelse eller någonutvecklingsfondsdirektör. Det är väl något som nikucklar om i styrelserummen. Om det finnskonkreta problem och åtgärder behöver vidtas,måste ni emellertid komma fram med detta. Dethar inte heller redovisats i den här debatten.Marianne i talar om centralafonder. Det här är inga centrala fonder. Det är frågaom att ett antal riskkapitalbolag skall bildas runtom i landet. De kommer att ha styrelser -- som jaghoppas är regionalt förankrade -- som har denkompetens som behövs för att vara ett stöd förföretaget. säger att de egnaföretagen tappar självständigheten genom ettsådant här eget kapital. Avsikten är inte attriskkapitalbolagen skall gå in med eget kapital,aktiekapital, i företagen för att ta över dem.Avsikten är att medverka att klara företagensuppbyggnads- eller omställningsperiod. Sedan skallriskkapitalbolagen gå ur och gå över till andraföretag för att på det sättet vara med om enutveckling för de olika företagen.Går man in med eget kapital vill man naturligtvis haen dialog och diskussion med de andra som har egetkapital i företaget. Avsikten är dock inte att fonderskall äga en mängd företag. Avsikten är att det skallvara ett minoritetsinflytande och att man skall gå urnär man har fullgjort sin insats för att få företagetlivskraftigt.Anf. 48 ():Fru talman! Jag tror att vår industriminister innerstinne inser att det är fel väg att plocka pengar fråninvesteringsfonderna, överföra dem till staten ochsedan skapa riskkapitalbolag. Denna åtgärd hadedock påbörjats innan tillträdde. Hantvingas nu försvara en dålig sak. Jag tror emellertidatt han innerst inne inser att det är fel väg.Vi har inget förakt för AMS. AMS spelar en viktigroll när det gäller att överbrygga lågkonjunkturer.Det finns dock en risk att vi kommer att behövagödsla med pengar från AMS närutvecklingsfonderna inte kan tillgodosesmåföretagens behov av resurser.Det är inte fråga om att vi har kucklat i någrastyrelserum. Industriministern har inte hört ommotsättningen mellan SIND ochutvecklingsfonderna tidigare. har han fåtthöra det. Jag hoppas att han följer utvecklingen idenna fråga.Industriministern är förtjust i löntagarfonderna,som han har varit med och drivit, ökade resurser tillsmåföretagsfonder och tillkomsten av storaregionala riskkapitalbolag. Man flyttar pengar frånen fungerande verksamhet på regional nivå tillgigantiska fonder. Jag medger att det handlar omolika synsätt.Industriministern har en helt annan syn än centernpå hur vi skall kunna skapa ett positivtföretagsklimat. Jag beklagar bara att ni på den härpunkten har valt fel väg. Om valet leder till enny riksdagsmajoritet är jag övertygad om att vikommer att vrida utvecklingen i rätt riktning -- deninriktning som vi från , moderatasamlingspartiet och har talat för här iriksdagen.Anf. 49 iVårgårda (c):Fru talman! Jag kan instämma i beträffande riskkapitalbolagen. Jag skall istället kommentera vad industriministern sade omlångsiktig politik för att förstärkakonkurrenskraften. Det är naturligtvis viktigt. Denlågkonjunktur vi hamnat i är till mycket stor delhemlagad på grund av regeringens tidigareekonomiska politik. I det läge vi nu befinner oss iär det viktigt med en offensiv när det gällerföretagsamheten, särskilt småföretagsamheten.Det måste också kombineras medarbetsmarknadspolitiska åtgärder.För fjorton dagar sedan hade jag en debatt medarbetsmarknadsministern om läget i län.Hon vägrade att göra några utfästelser om åtgärderför att komma till rätta med den ökadearbetslösheten i vårt län och alla de varsel som harlagts fram. Dagen innan hade det kommit ettmeddelande om att ett företag i ,Nohabs Transportteknik, skulle läggas ner.Företaget tillverkar järnvägsvagnar. Företagetmåste läggas ner på grund av att har fåttuppdraget att tillverka järnvägsvagnar i regeringensMalmöpaket. Marknaden slogs därmed undan fördet lilla företaget i . En sådan politik ärinte särskilt offensiv eller framåtsyftande.Anf. 50 Industriminister ():Fru talman! säger att jag innerstinne är övertygad om att det inte är en riktig väg attlösa de mindre och medelstora företagenskapitalproblem och att jag mer eller mindre skulleha duperats av det arbete som försiggick idepartementet innan jag tillträdde. Jag kanförsäkra om att ifall jag skulle hahaft en annan uppfattning så hade förslaget intekommit till riksdagen.Jag har en viss erfarenhet . suttit i Svenska arbetsgivareföreningens ochLOs olika fonder där det finns ett kapital som skallmedverka till att utveckla näringslivet. Dåupptäckte jag att det fanns gott om lånekapital runtom bygderna, men det fanns inget riskkapital. Manbönade och bad oss om att få ett eget kapital och attvi skulle gå in där. Det hade vi svårt att göra i deformer som vi arbetad. Detta hände inte vid ettenstaka tillfälle utan gång efter annan. Det var detstora problemet. När man började undersöka dettavisade det sig att det saknades eget riskkapital utei bygderna. Därför har denna tanke kommit upp idepartementet. Den har dock uppkommit även påandra håll.Jag tycker att man måste se pragmatiskt på dessafrågor. Vi måste lösa ett problem. Hur kan vi lösadet när det privata kapitalet inte står tillförfogande, eftersom man vill ha högre, snabbareoch säkrare avkastning? De riskfyllda projekten fårdå inte pengar. Jag kan inte se någon annan lösningpå problemet än att det måste finnas någon som ärberedd att ta dessa risker och långsiktigaavkastningar. Jag kan inte i det sammanhangetfinna någon annan än samhället som kan göra det.Därför har jag valt den här lösningen. Det harsåledes inte gjorts på grund av någon ideologiskblockering. När står och pläderarför att detta måste avskaffas är det fråga omideologisk blockering på grund av att det rör sig omfonder och att samhället står bakom kapitalet. Detär ideologisk blockering, men någon sådanförekommer inte från min sida.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1990/91:76 omsamarbetet mellan tull och polisAnf. 51 Civilminister ():Fru talman! har ställt några frågor tillmig om samarbetet mellan tull och polis inarkotikabekämpningen.Narkotikan utgör ett allvarligt samhällsproblem.För att vi skall kunna bemästranarkotikaproblemen krävs insatser på bred frontinom alla samhällsområden. Ansträngningarnamåste inriktas på förebyggande åtgärder i form avbl.a. information och attitydpåverkan samt påvård, rehabilitering och andra sociala insatser. Attbekämpa narkotikakriminaliteten är ett viktigt ledi samhällets kamp mot narkotikan.Bekämpandet av narkotikabrottsligheten hör till deuppgifter som enligt statsmakternas beslutprioriteras inom polisen. Polisen avsätterbetydande resurser för detta arbete. En sådanprioritering sker även inom tullen som harbetydelsefulla funktioner när det gäller att avslöjaoch utreda natkotikabrott. En viktig roll isammanhanget spelar givetvis också åklagarna.Även om både polisen och tullen har till uppgift attbekämpa narkotikabrottsligheten, bedriver de sittarbete utifrån delvis skilda förutsättningar.Polisen har att bekämpa all brottslighet, inkl.narkotikabrottsligheten och brott som består iöverträdelser av bestämmelser om införsel avvaror, dvs. Tullen har somhuvuduppgift att bevaka att bestämmelsernaavseende in- och utförsel av varor och tjänster ochandra tullbestämmelser följs. Detta inkluderarnaturligtvis även smuggling av narkotika.Polisen och tullen har inte heller identiskabefogenheter i sitt arbete. Förutom gripande,husrannsakan och beslag har polisen i mål om grovanarkotikabrott efter beslut av domstol möjlighet attanvända hemlig teleavlyssning eller hemligteleövervakning.Tullen har också möjlighet att användatvångsåtgärder av typen gripande, husrannsakanoch beslag i sin brottsutredande verksamhet. Mendet som kanske är mest effektivt för tullen ärmöjligheten att -- utan att det behöver föreliggabrottsmisstanke -- göra rutinkontroller av gods somförs in i landet och att i samband därmed företakroppsvisitation. En sådan kontrollmöjlighet harinte polisen.Polisen och tullen har alltså delvis olika roller ibekämpningen av narkotikabrottsligheten. Menderas ansvar griper in i varandrasverksamhetsområden. Samarbete och samverkanär därför av största vikt.Samarbetet mellan polisen och tullen fungerar ipraktiken i de allra flesta fall mycket bra.Ambitionerna från båda håll är att använda desamlade resurserna på det mest effektiva sättet föratt bekämpa narkotikabrottsligheten. Det skerockså en utveckling av samarbetet i detta syfte.I det manifest om kampen motnarkotikabrottsligheten som polisen lade fram försnart finns förslag och idéer om hursamarbetet med tullen skall kunna stärkas.Förslagen håller nu på att realiseras. Bl.a. harpersonal från rikskriminalen placerats hos tullenmed uppgift att stärka samarbetet.Enligt min bedömning finns det alltså inte, som SiwPersson antyder med sina frågor, fog för att påståatt polisen och tullen inte samarbetar i tillräckligomfattning. Men frågor av denna art löses inte engång för alla. I strävandena att ytterligare utvecklasamarbetet mellan polisen och tullen bör man i detframtida arbetet bl.a. analysera vissa principiellafrågor. Det gäller bl.a. i vilken utsträckning polisenoch tullen bör ge varandra del av information somman fått när det gäller sådant som har kommit frami samband med verksamhet som bedrivs understräng sekretess, t.ex. hemlig teleavlyssning. Enannan fråga gäller den rent operativa samverkan.Ett ytterligare spörsmål är hur polisen bör hanteraexempelvis sådan information som man får del avgenom tullens rutinkontroller och som polisen intesjälv har rätt att införskaffa.Andra frågor som måste ägnas uppmärksamhethänger samman med den internationellautvecklingen och då i synnerhet de förändringarsom sker inom EG. Den utvecklingen som här skeraktualiserar en rad frågor om bl.a. samarbete ocharbetsmetoder i kampen mot den internationellanarkotikabrottsligheten.Fru talman. Låt mig säga att jag uppfattardet så att polisen och tullen ömsesidigt har en storambition att genom samarbete uppnå goda resultat.Jag är för min del beredd att som ansvarig förpolisen ta de initiativ som eventuellt behövs för attstärka ett sådant samarbete.Anf. 52 ():Fru talman! Jag vill tacka civilministern för svaret.Jag har fått en bred och allmän information omnarkotikabekämpning. Men de specifika frågornasom jag ställde har jag antingen fått ett svävandesvar på eller inget svar alls.Min första fråga var ju om man har löst den härkonflikten som det har varit debatt om i pressen.Och min fjärde fråga var vad regeringen avser attvidta för åtgärder om kompetenskonflikten inte ärlöst.Det här var tydligen en mycket allvarlig konflikt.Den 13 september 1990 har det nämligen varit ettsammanträde med rikspolischefen,generaltulldirektören och riksåklagaren. Man komdå bl.a. in på en delfråga som hade diskuterats isammanhanget, nämligen frågan om huruvidasekretesslagstiftningen i vissa fall medför attpolisen inte har rätt att lämna ut några uppgifter tilltullmyndigheterna i ett spaningsärende. Där stodalltså två åsikter mot varandra. Ochrikspolischefens chefjurist fick i uppdrag att gåigenom bestämmelserna på området och redovisasin uppfattning i frågan. Tullen hade alltså gjort entolkning av sekretesslagstiftningen och polisenhade gjort en annan, och det var detta som gjordeatt det uppstod en konflikt. Ministern gav intenågot rakt svar på hur det har gått med detta. Detvar anledningen till att jag ställde frågan.Min andra fråga var: Föreskriver inte 3 § polislagenatt polisen skall samarbeta med tullen? Inte hellerden frågan fick jag något svar på.Min tredje fråga var: Hur fungerar samarbetetmellan tull och polis i narkotikabekämpningen?Svaret är svävande. Det hade varit befriande om vii detta sammanhang hade fått höra att samarbetetfungerar bra. Det hade behövts.Fru talman! Låt mig även ställa några andra frågor.I svaret säger ministern att det inte finns fog förmina antydningar om att polisen och tullen intesamarbetar i tillräcklig omfattning. Då vill jag frågaministern: Vad lägger ministern in i ordet tillräckligomfattning av samarbete? Jag har alltså pekat på attdet bevisligen finns allvarliga problem.Vidare säger ministern att polisen har möjlighet attanvända hemlig teleavlyssning och hemligteleövervakning. Men ministern nämner inte medett enda ord att tullen faktiskt har precis sammamöjligheter. Ministern känner väl ändå till atttullen har samma möjligheter? Bägge måste begäratillstånd hos rätten om de skall utföra hemligavlyssning. Men tullen bygger i regel inte upp egenkompetens utan använder sig av polisensutvecklade tekniska resurser. Det står vidare isvaret: ''I strävandena att ytterligare utvecklasamarbetet mellan polisen och tullen bör man i detframtida arbetet bl.a. analysera vissa principiellafrågor. ''Min fråga är då: Vad är principiella frågor? Enavgörande principiell fråga måste ju i alla fallsekretesslagstiftningen vara.Fru talman! Jag vill börja med detta.Anf. 53 Civilminister ():Fru talman! tycker att jag har gett ettallmänt svar. Eftersom det här inte är en alldelesenkel frågeställning har jag försökt att göra enredovisning av de regler som gäller och dekontaktpunkter och eventuella konfliktområdensom skulle kunna finnas i samarbetet mellan tullenoch polisen. Det här handlar inte om ett enskiltfall -- jag kommenterar inte sådana, sådant skallman kunna klara av i alla fall -- utan det handlar justom vilka regler som gäller, var det kan uppkommaolika typer av konflikter och var problemen i så fallskall lösas.Vi i regeringen, , har tillsatt enaktionsgrupp mot narkotika. Där finns både polisoch tull med. Där har man ett forum för att lösa denhär typen av konflikter. I denna grupp ingårnämligen cheferna för de myndigheter som ärdirekt inblandade. Det gäller bådegeneraltullstyrelsen och polisen. Sedan hargeneraltullstyrelsen och ocksåtillsatt en särskild samarbetsgrupp med uppgift attgå igenom de områden där ett närmare samarbetemellan tull och polis kan komma i fråga. Det har lett till att man också harpersonal hos varandra. Därutöver harriksåklagaren, rikspolischefen ochgeneraltulldirektören sedan anledning attutvärdera den verksamhet som finns. Det finns ettsärskilt forum för att diskutera narkotikafrågormellan de här tre instanserna. Det finns alltsåganska många fora där man kan diskuterasamarbetsfrågor. Jag tror därför inte att det finnsnågon brist på möjligheter att samarbeta.