prot · GE0945 · 1990-12-13 00:00:00 — Finansieringsansvaret måste blisammanhållet och skilt från verksamhetsansvaret.Huvudmannaskapet, dvs. ansvaret för atterforderliga resurser finns, skall var sammanhållet.Verksamheten, däremot, skall kunna bedrivas avmånga olika vårdgivare.Fru talman! Under förutsättning av bifall till mittredan framställda yrkande beträffande reservationnr 1 yrkar jag dessutom bifall till de övrigamoderata reservationer som fogats tillbetänkandet.Anf. 79 ():Fru talman! behandlar frågan hurvi framöver skall ta ansvar för de svårast sjuka --inte äldreomsorgen i största allmänhet, vilket manfrån socialdemokratiskt håll och folkpartihåll vill gesken av.Hur svårt sjuka patienterna inom långtidsvården ärframgår av att det bara är cirka en av tio som klararav att äta, ta sig ur sängen och sköta toalettbestyrensjälv.Den andra gruppen som berörs av är de s.k. färdigbehandlade pålasaretten. Av dessa är det bara en av fem som haregen kraft att klara av att äta, ta sig ur sängen ochsköta sina tolattbestyr.Dagens debatt handlar om vilket värde vitillerkänner dessa patienter och deras vård. Det är,och , en känsligmätare på samhällets solidaritet och välfärd. Det ären vård som sätter den humana människosynen pådess svåraste prov. Är vi beredda att tillerkänna allamänniskor ett lika värde i olika skeden av livet,eller räknas vi bara fullt ut så länge vi är iyrkesverksam ålder eller hyggligt friska?Under 80-talet har vi fått bevittna hur densocialdemokratiska politiken lett till att trygghetenoch vården vid svår och långvarig sjukdombegränsats -- som överflödet brett ut sigför en härskande elit. Ålderdomshem och sjukhemhar inte rustats upp, och många platser har lagtsned.Bara 1985--1989 harvårdplatserna minskats , somökningen av antalet gamla motiverat ett tillskott på10 %, eller i klartext, möjligheterna för en svårtlångtidssjuk att få en sjukhemsplats har minskatmed på bara -- utan att någonmotsvarande ökning skett i andra vårdformer. Detär så inte konstigt att problemen snabbt vuxit ivården.För den svårt långtidssjuke är det viktigt med såvälen kvalificerad medicinsk vård och en godomvårdnad som en väl fungerande bostad. Beaktarman de omfattande vårdbehov som flertalet avdagens sjukhemspatienter har, måste mankonstatera att det är mer ett hem än en bostad sombehövs. En bra bostad och god service är viktiga,men det är långt ifrån tillräckligt när sjukdomarnaär svåra och skröpligheten stor.Sviktar grundläggande livsfunktioner klarar maninte av att efterfråga och köpa enskilda tjänster,utan man behöver ett mer samlat stöd.Servicemodellen är då inget fungerande alternativsom ger en god omvårdnad av svårt sjuka. Detgäller för de allra flesta av dagenslångvårdspatienter.Fru talman! Vi få ca 100 000ytterligare farbröder och damer som fyller sina 80år eller mera. Läkarvetenskapen kommer att görastora framsteg som innebär att allt svåraresjukdomar ibland botas och ofta lindras i allt högreåldrar. Äldreutvecklingen och de medicinskaframstegen kommer att ställa stora krav på allt frånhögspecialiserad vård till hemsjukvård.Sjukhemsplatserna är ca 50 000.Upprustningen och utvecklingen mot en- ochtvåbäddsrum kommer att minska antalet platser tillca 30 000. Vårdavdelningarna på lasaretten ärredan i dag ofta överbelagda. Och som sagt var,trycket kommer att öka mycket kraftigt . Då kan man inte se det så enkelt somKommunförbundets ledning gjorde i sinargumentsamling för kommunalråd och socialachefer. Där ansåg man att om man upphörde medintagningen till sjukhemmen så skulle de varatomma om så där en och kunna användas tillinvandrarbostäder, m.m. Det är en okunnighetutan motsvarighet. Problemet är ju, och blirframför allt, att kunna bereda plats för alla svårtsjuka och mycket gamla medmänniskor.Nej, fru talman, eftersom det knappast blir tal omatt bygga nya stora sjukhus, kan det aldrig bli tal omatt rusta ner sjukhemmens medicinska nivå. Nivånmåste i stället höjas upp till medicinavdelningarnasnivå, om vi skall ha en chans att på ett någorlundaacceptabelt sätt klara av vården av svårt sjuka ochskröpliga medmänniskor.Ädelutrednignen var förutbestämd. Biträdandesocialminister och ordförande var totallåsta iförväg och var inte intresserade av analys ochframtidssyn. De var helt inriktade på detbyråkratiska och utgick inte från den svårt sjuka,mycket gamla människans behov.Riksdagen har därför förelagts ett förslag somskapar flera och svårare gränser än dagens. Ochinte har förslaget blivit bättre av folkpartietssedvanliga uppgörelse med socialdemokraterna.Tänk i stället om utgångspunkten för dagens besluthade varit: Sätt patienten i centrum.Det är också utomrodentligt allvarligt och konstigtatt f.d. HCK-ordförande sedan ocksåblandar in de handikappade bland våra äldsta ochsvårast sjuka. De har liksom i förbifarten kastatsupp på sista vagnen.Fru talman! Jag skall säga något om ekonomin.Den socialdemokratiska regeringen har efter 1982dragit in från vård ochomsorg. Storleken är sådan att om indragningarnainte hade skett skulle sjukvården ha haftytterligare 17--till sittförfogande. Handikappade har också varit 80-taletsförlorare. Skäms inte f.d. HCK-ordföranden,biträdande socialministern ? Det ärLindqvist och hans regeringskamrater som ärorsaken till dagens kris.Hur blir det då kommande år? Om statenuppräknat sin andel till vård och omsorg, den s.k.allmänna sjukvårdsersättningen, medkostnadsutvecklingen skulle den, bara ,ha höjts med minst 1,5 miljarder kronor.Biträdande socialminister drog ipraktiken in det beloppet genom att anslå endast100 milj.kr.De indragna pengarna kom sedan delvis tillbaka iden s.k. Ädelpropositionen. 1 miljard kronorskulle anslås till kurser och konferenser ikommunerna.För att få det att låta storvulet talade man om ettfemårsanslag på . Men, frutalman, det är endast drygt 1 miljard kronor.Man drar alltså från den opererande, utredandeoch kvalificerade sjukvården in ca 1,5 miljarderkronor. Sedan anslår man dryga miljarden idagens beslut, och för den bedriften slår sigsocialdemokraterna och folkpartisterna för bröstet.Folkpartiet har gått ut stort och sagt att det nu blirenkelrum för alla. Till det är det avdelat 200 milj.kr.per år. har det satsats mycket merapengar än så till enkelrum, och i fält harsällan varit speciellt framstående i desammanhangen. har emellertid det mestastannat av på grund av förutbestämdautredande och den akuta penningbristen.Vet , när de går ut på detta sätt, attkommuner och landsting får ett underskott på 22miljarder kronor innevarande år? Vet folkpartietom att prognoserna är lika dåliga för åren 1993 och1994?Det finns en liten, liten ljusning , då detkanske blir i positivt utfall meden mindre verksamhet, men har iregeringen gått med på att det skall dras in tillstaten.Jag måste säga att jag upplever det vara höjden avlurendrejeri när man ger 200 milj.kr. tillombyggnad av sjukhem, fastän de sammantagnaunderskotten i vård och omsorg inom landsting ochkommuner bara blir ca 22 miljarder kronor.Prognoserna är lika dåliga --1995. Då gårfolkpartiet ut och säger att man nu har fixatenkelrum åt alla. Det innebär att man försökerange alla möjliga motiv för uppgörelsen medsocialdemokraterna.Fru talman! Bildt och har skrivit iDagens Nyheter om att de har en samsyn när detgäller hur välfärdspolitiken skall reformeras. Därheter det att man skall låta pengarna i storutsträckning följa de val som den enskilde träffar.På ett annat ställe står det: Det innebär envalfrihetsrevolution i välfärdspolitiken.Den uppgörelse nu har träffat medsocialdemokraterna innehåller inte ett dugg avvalfrihet, utan egentligen bara svåraregränsdragningar och en förfärlig massa nybyråkrati.Det är och som har engemensam reservation om valfrihet och om attpengarna skall gå till vård i stället för till byråkrati.Den gemensamma artikeln verkar allt tommare förvarje uppgörelse gör medsocialdemokraterna.Fru talman! avvisar förslaget attålderdomshem och sjukhem skall omvandlas tillservicehus eller någon form av särskilt boende. Viönskar i stället att de rustas upp och utvecklas tillfullvärdiga alternativ. De behöver sedankompletteras med fler gruppbostäder anpassadeefter skilda behov.Med en mångfald av vårdformer måste det skapasgarantier för en vidgad valfrihet för den enskilde.Det kan inte -- som föreslås -- vara en fråga försocialtjänst och sjukvård att avgöra vad som ärbäst. Den enda riktiga experten är den enskildesjälv och dennes anhöriga. Den framlagdapropositionen präglas av motsatt synsätt där det äröverheten -- staten -- som vet bäst och därbyråkratin är dess lydiga redskap.Det är ett tekniskt och byråkratiskt system av sällanskådat slag som skisseras i propositionen och iöverenskommelsen med . Säkra effekterär ett starkt växande byråkratiskt inslag i vårdenoch tilltagande svårigheter för den enskilde att vetavem man ska vända sig till. Från demokratiskutgångspunkt är detta djupt beklagligt.Risken för uppslitande kompetenstvister ochekonomiska gräl mellan sjukvård och socialtjänstökar också med de föreslagna förändringarna.Samtidigt kan man konstatera att den enskildesvård i avgörande grad är beroende av motsatsen,dvs. en väl fungerande samverkan. Vårdens syftemåste få förbli humanitärt och inte reduceras tillkrass ekonomi och byråkrati.Hur det föreslagna köp- och säljsystemet skallfungera i praktiken har belysts varken ipropositionen eller i motion, därsystemet vidgas till att även omfattafärdigbehandlade patienter i akutvården. Utanpraktiska erfarenheter eller genomarbetade förslaginnebär detta betydande risker för försämringar ivården. Någon hållbar definition av vad som menasmed färdigbehandlad har inte presenterats, vilketgör att problemen i praktiken kommer att bli stora.Fru talman! Centernpartiet villsammanfattningsvis:1. erbjuda alla ett differentierat utbud av vård,service och ett boende som tar hänsyn tillmänniskors unika behov och medger en reellvalfrihet,2. ge en snabb och säker tillgång till botandeinsatser oberoende av sjukdomens varaktighet,3. slå vakt om och utveckla ålderdomshem ochsjukhem samt komplettera med gruppboende ochen förstärkt hemtjänst/hemsjukvård,4. statsa på kontinuitet och kvalitet ihemsjukvården, där distriktssköterskan har enmycket viktig roll och där möjligheterna till bättresjukvårdsutbildning bör tillvaratas,5. bygga ut stödet till anhöriga och ta till vara allamöjligheter till samverkan medfrivilligorganisationer och privata initiativ samt6. uppmuntra variation i vårdorganisationen, visauppskattning av goda insatser och sprida dessresultat.Vi i vill också uppvärdera detkrävande omvårdnadsarbetet, som av traditionnästan helt legat på kvinnorna. Vi anser att ettarbete måste värderas lika, oavsett om det tillstörsta delen utförs av män eller kvinnor. Det äroacceptabelt att männens inkomster skall vara50 % högre än kvinnornas och att skillnadentenderar att öka. En av 90-talets stora frågor måstegälla att få en gemensam arbetsmarknad med enrättvis värdering av olika slags arbete.För att möjliggöra en utveckling i denna riktningvill vi i att regeringen låterutreda ett nytt finansieringssystem, där avsikten äratt vidga valfriheten för den enskilde och attgarantera en anständig vård i tid.Fru talman! Jag ber att få yrka bifall till centernsoch gemensamma reservation samttill de två centerreservationerna.Anf. 80 MARGÓ ():Fru talman! Bristerna i äldreomsorgen har under1980-talet blivit allt påtagligare. Många kommunerkan inte erbjuda tillräcklig hjälp genomhemtjänsten till dem som bor kvar i sina hem. Detsaknas boendeformer för alla dem som inte längreklarar av ett helt självständigt boende men somännu inte är i behov av en plats på långvårdssjukhuseller sjukhem.Det är långa köer till långvårdssjukhusen ochsjukhemmen. På många håll är det svårt att överhuvud taget få tag på personal som kan tänka sigatt arbeta inom eller inom den övrigaäldreomsorgen.Det finns flera orsaker till att det har blivit så här.En orsak är att 70-talets, och även 80-talets,politiker har utgått ifrån att alla människor vill varakvar i sina hem till livets slut. har en heldel av dessa politiker tänkt sig att det blir så mycketbilligare för samhället om de flesta bor kvar hemmapå sin ålderdom.Därför har man underlåtit att bygga om gamlaålderdomshem. I stället har de lagts ned precis somsjukhemmen. Man har inte ens funderat på någraalternativ i boendet.Den ekonomiska åderlåtningen av kommuneroch landsting har fått till följd att detinte har gjorts tillräckliga satsningar på personalenoch arbetsmiljön inom äldreomsorgen, vilket harmedfört personalrekryteringsproblem och attvårdavdelningar har fått stänga på grund avpersonalbrist. Att människor inte får en vårdplatsnär de blir sjuka eller att de inte får tillräckligt medvård och omsorg i hemmet beror givetvis inte på omdet är kommunen eller som ärhuvudman för verksamheten, utan det beror heltenkelt på hur mycket vi gemensamt vill betala förvården av de äldre. Detta gäller oavsett om det ärkommunen eller som svarar för vården.Självfallet blir det inte heller en billigare vård föratt säljer ut den till kommunen, eller omman gör tvärtom. Jag vill t.o.m. påstå att det blirdyrare när man säljer tjänster till varandra.Utskottet konstaterar också i betänkandet att detkommer att fattas förkommunerna när de får det nya betalningsansvaret.Trots att man via centrala regleringar för över såmycket pengar som landstingen beräknas användaför dessa patienter till kommunerna, saknas det ialla fall . Det blir alltså dyrareatt göra på det här sättet.Vänsterpartiet har yrkat avslag på huvudelen avdetta förslag, eftersom det innebär en skenlösning.Omorganisation är ett gammalt, känt och beprövatknep när man vill komma ifrån problem som maninte riktigt vill ta itu med. Det känner vi till bådefrån offentlig sektor och från privat verksamhet,där det är lika vanligt. Vi tror inte att en jättelikbyråkratisk omorganisation vare sig ger flervårdplatser eller ökar personaltillgången. Däremotfinns många inslag i denna uppgörelse som rent avkommer att förvärra problemen. Jag skall nämnanågra av de allvarligaste inslagen.Det handlar främst om kommunernasbetalningsansvar när det gäller de s.k.färdigbehandlade patienterna inomakutsjukvården och patienterna inom densomatiska långtidsvården. Redan i betänkandetfastställer och Bo Holmbergkostnaderna för de färdigbehandlade patienternatill . Av detta belopp skall1,64 miljarder tas från landstingen och föras övertill kommunerna. Det är precis sådana här förslagsom gör att människorna ute i verksamheten blirfullkomligt galna på oss politiker och våraskrivbordskonstruktioner, för detta är enskrivborskonstruktion. Hur kan man utifrån gamlasiffror -- i det här fallet rör det sig om siffror somlandstinget presenterade 1988 -- fastställa antaletfärdigbehandlade patienter 1992? Det är inte någotkonstant antal. De varierar ju från tid till annan ochfrån plats till plats.Men för landstingen kommer det här att få denkonsekvensen att man blir av med 1,6 miljarderkronor, och det får till effekt att motsvarandeplatser inom akutsjukvården kommer att försvinna.Landstingen har inte pengar. Då får man skära nedi motsvarande omfattning. Så fungerar det. Ochvad har vi då vunnit på förändringen? Det var ju dehär platserna som skulle minska köerna tilloperationerna, som så att säga skulle bidra tillomloppet. De försvinner.Jag befarar också att skrivbordskonstruktionen ivad gäller vinsterna till följd av kommunen fårbetalningsansvaret för långvårdspatienter medsomatiska sjukdomar inte håller i verkligheten.Tanken är ju att kommunerna i stället för att betalalångvårdsplatserna till skall byggaalternativa boendeformer. Bl.a. gäller det då detsom vi kallar gruppboende. Kanske kunde detfungera om man kunde använda samma pengarflera gånger eller åtminstone två gånger. Innan dealternativa boendeformerna finns -- det lär ju dröjanågra år -- måste alltså kommunerna använda depengar som de får från budget för attbetala tillbaka till för den vård som köpstill patienterna. Men frågan blir då: Varifrån fårkommunerna då de pengar som skulle användas föratt bygga ut gruppboendet? Det är ju sammapengar som man har tänkt skall användas. Varjeenhet av gruppboende kostar ungefär 7 milj.kr. Visserligen är vi överens om ett statsbidrag, mendet rör sig ju inte om någon större summa -- enengångssumma på . per enhet.Kommer landstingen att ha råd att hålla sammaantal långvårdsplatser, när och om kommunerna tarhem sina patienter från landstingen? Det går jubara att ha så många platser som kommunerna fårbetalt för. Blir följden densamma som inomakutsjukvården, att man måste minska antaletlångvårdsplatser?I dag sägs det allmänt att det är synd om depatienter som finns i fel vårdform inomakutsjukvården eller långtidssjukvården. Jag kanförstå att det inte är riktigt bra att inte vara sjuk ochligga på sjukhus, men tänk er motsatsen. Hur blirdet för de här patienterna om kommunerna tvingasatt välja det billigaste alternativet i stället för detbästa, dvs. gruppboendet, för att över huvud tagetklara vården av de äldre? Sedan är det möjligt attde som är ''friska'' och ligger på sjukhus placeras idet egna hemmet med otillräcklig hemtjänst. Härföreligger det en högst påtaglig risk, förkommunerna har i dagens läge knappast råd atttänka längre än till nästkommande budget, ochhemtjänsten blir alltid det billigaste alternativet.Själv skulle jag nog om jag vore gammal välja attinte vara så sjuk och ligga på sjukhus framför attvara sjuk och ensam och tvingas vara i bostadenutan tillräcklig vård.När jag läste propositionens förslag om fördelningav de som aviseras som ettstatlig stöd i samband medhuvudmannaskapsförändringen blev jag milt sagtförtvivlad. Enligt det ursprungliga förslaget skulleungefär en tredjedel av miljarderna användas föratt bestrida ökade kostnader för själva byråkratin isamband med omorganisationen. måste jagändå säga till utskottets försvar att den fördelningsom utskottet har gjort är bättre än fördelningenenligt det ursprungliga förslaget. Men, DanielTarschys och : Nog måste det varanågot fel, om man anser att det behövs en halvmiljard kronor för att övertyga den berördapersonalen om att det rör sig om en riktigomorganisation. Så mycket pengar anslår mannämligen för att utbilda personalen i att förstånyttan av denna omorganisation. Har inte alltidfolkpartisterna i den här salen skrutit med att de äremot byråkratin och har de inte satt som ett av defrämsta målen att minska byråkratin? anslårman en halv miljard för att utbilda folk, så att deskall förstå nyttan av ökad byråkrati. De härpengarna kunde användas på ett bättre sätt.I en situation när mer än hälften avhemtjänstpersonalen saknar adekvat utbildning försitt arbete använder ni en halv miljard tillutbildning i byråkrati. Pengarna kunde användasför att ge personalen grundläggande utbildning försitt arbete. Det finns också, , skälatt ifrågasätta att -- under fem årvisserligen, men det är ändå 1 miljard -- skallanvändas till att bygga ut till eget rum i långvården.Jag och mitt parti tycker att det finns angelägnareuppgifter när resurserna är knappa. Fråga deberörda äldre patienterna och fråga personalen, fördet är inte så att patienterna inom långvården överlag önskar sig ett eget rum. Jag är övertygad om attDaniel Tarschys här gör precis samma fel sompolitikerna gjorde när politikerna bestämde attålderdomshem aldrig kan vara en värdig bostad fören gammal människa. Här har sig för att gamla människor inomlångvården har som högsta önskan ett eget rum.Därför att tycker så skall manplocka fram för den reformen.Man har inte frågat de berörda. Man utgår baraifrån vad man själv tror är bra för andra människor.Vänsterpartiet förespråkar andra lösningar för atttrygga en god vård och omsorg när det gäller deäldre. Vi menar att huvudmannaskapsfrågan i sig ärfullkomligt ointressant. Varken de äldre eller deanhöriga bryr sig egentligen om vem som ärhuvudman för vården. Vad man bryr sig om är attfå veta om man kan få en vårdplats när man blirsjuk, att man kan få hjälp hemma av hemtjänstennär man behöver hjälp eller att det finns alternativnär man inte längre klarar sig hemma. Vi villanvända de här pengarna, somnu plötsligt har kommit fram, för att bygga ut närdet gäller gruppbostäder och andra kollektivaboendeformer för äldre. Vi tycker att det ändåverkar ganska praktiskt att kommunen ärhuvudman för dessa verksamheter. Vi vill satsa påutbildning av personalen inom äldreomsorgen, ochvi vill ge personalen inom äldreomsorgen kortarearbetsdag. Vi tror att det är den enda möjlighetenatt förbättra yrkets status och därmed förbättravillkoren för yrket. På så sätt kommer vi att kunnaklara rekryteringen av personal till äldreomsorgen.Vi tycker att det är en klar ansvarsfördelning omlandstinget svarar för all sjukvård och omkommunen tar över sjukhem efter lokalaförutsättningar, när både landsting och kommunanser att detta är den bästa lösningen.Avslutningsvis vill jag, fru talman, säga att detta attvi har andra förslag till lösningar givetvis inteinnebär att vi kommer att sätta oss på tvären ute ikommunerna, om beslutet går oss emot.Vänsterpartiet kommer givetvis att på bästa sättförsöka att klara av de nya uppgifterna, men vitycker att det är onödigt att ägna tid och kraft åt vadvi här har talat om, när pengar och arbete hadekunnat användas på ett mycket bättre sätt.Jag yrkar bifall till reservationerna 2, 9 och 12 ibetänkandet.Anf. 81 ():Fru talman! de gröna vill att helaprimärvården, när det gäller särskildaboendeformer för service och omvårdnad för demsom behöver det, tas över av kommunerna när nuansvaret för de äldres och handikappades boendeblir ett kommunalt ansvar. Om man ser tillreservationerna i betänkandet verkar det inte somom vår idé kommer att gå igenom. I detta lägekommer vi att stödja betänkandet. Det har underarbetets gång i utskottet förändrats så att flera avvåra idéer har tillfredsställts genom den ändradetexten.Detta gäller t.ex. rätten för kommunerna ochlandstingen att, om de kommer överens och underen försöksperiod, låta kommunen ta över helaprimärvården. Det var ju detta vi ville. Detta är ettsteg i rätt riktning enligt vårt sätt att se pådecentralisering inom vård och omsorg. Detinnebär att de kommuner som känner sig mogna föratt ta över primärvården verkligen kan göra det. Vifår nöja oss med det så . Det finns därför ingenanledning att avslå propositionen i dess helhet. Vivill ändå framhålla att det under alla förhållandenblir en smärtsam omställning att ändrahuvudmannaskapet. Att göra det i flera mindre steginnebär bara ännu fler smärtsammaomorganisationer för de offentligt anställda. Dettapåpekas också i ett särskilt yttrande. Jag yrkar bifalltill vår reservation 3 under mom. 1 som handlar omreformens allmänna inriktning och hanteringen aväldreomsorgsfrågorna.Utskottet har med anledning avmiljöpartimotionen So322, yrkande 2 ochmiljöpartimotionen So217, yrkande 2 omboendeformer hemstället om ett tillkännagivandetill regeringen. Vi har fått miljöpartimotionenSo322, yrkande 3 om utbyggnaden avdagverksamheten tillgodosedd i texten. Men vi harfått avslag på vår motion So322, yrkande 1 ompersonalutveckling, varför jag yrkar bifall tillreservation 10. Den sistnämnda motionen handlarom utbildning för vårdpersonal. Vi anser att det ärmycket viktigt. Den har delvis blivit tillgodosedd,men inte fullt ut. Vi har också fått vår motionSo313, yrkande 3 och 4 som handlar om stimulanstill gruppboende, tillgodosedd genom att utskottetvill att göra ett tillkännagivande tillregeringen.Likaså har vi i en egen motivering till mom. 14,angående tekniska hjälpmedel, sagt att vi anser attfrågan först bör färdigbehandlas i den nu pågåendestatliga handikapputredningen som beräknas bliklar . Jag yrkar därför bifall tillreservation 13 angående motiveringen till attvänsterpartiets motion So18 avstyrks.