prot · GE0946 · 1990-12-14 00:00:00 — SJhöjer sina biljettpriser ganska kraftigt.Från sida kommer vi att fortsätta att slåssför ett rättvist skattesystem.Om jag har läst den gemensamma folkparti- ochmoderatreservationen rätt kan jag konstatera attfolkpartiet accepterar skattepolitik,och de arbetar numera gemensamt för att sänkaskattetrycket och främst sänka momsen,arbetsgivaravgifterna och kapitalbeskattningen.Jag vill med anledning av detta rikta en fråga tillfinansutskottets ordförande, i avvaktan på attfinansministern vaknar: Är ocksåsocialdemokraterna, i likhet med , nuberedda att gå vidare och sänka skattetrycket ochtänka nytt då det gäller skattepolitikens inriktning?Uppenbarligen står socialdemokraterna nuensamma kvar bakom skattereformen, om mantolkar denna reservation.Jag vill också säga att det är med stort intresse somjag läser motionen och reservationen frånfolkpartiet och , där folkpartietliberalerna nu släpper sitt kategoriska stöd förskattereformen och accepterar kravpå skattesänkningar.Beträffande och folkpartietsreservation kan vi konstatera att de konkretaförslagen från dessa partier lyser med sin frånvaroi det ganska allmänt hållna sexpunktsprogrammet.Om mer än ett parti skulle bilda regering på såallmänt hållna punkter skulle den regeringen noginte bli långlivad. Jag förutsätter därför att dettänks vidare i dessa frågor.Det finns ändå anledning att säga att imånga stycken delar den principiella syn somfolkpartiet och har angett för denekonomiska politiken, eftersom denöverensstämmer även med politik. Enannan viktig fråga som vi redan tidigare i höstutvecklat i en gemensam reservation är synen påbehovet av förnyelse i den offentliga sektorn. Detär ett viktigt område som regeringen helt harförsummat, och ännu ett område där regeringenstår helt handfallen.Det krävs en ny politik på det ekonomisk-politiska området. Vi från är beredda attarbeta för en ny regering som tar nya tag när detgäller den ekonomiska politiken.Jag vill med det anförda yrka bifall till det andraborgerliga regeringsalternativet i centernsreservation 2.Anf. 5 () replik:Herr talman! tycks vara offer förnågot oförklarligt missförstånd som jag tycker attdet är angeläget att rätta till. Han insinuerade, omjag förstod honom rätt, att skulle haövergett sitt stöd till skattereformen. Det ärsjälvfallet alldeles galet. Jag önskar att han hadelyssnat något på mitt anförande. Då hade han intekunnat göra en sådan beskrivning.Vi vill gå vidare. Det är det som reservationenhandlar om. Detta är inte alls någon nyhet. Detframgick även av t.ex. de anföranden som bådeKjell och jag höll när skattebeslutetfattades att skattereformen inte är denslutliga lösningen på svenska skattepolitiskaproblem, utan det krävs betydande förändringarframöver i fråga om sänkning av momsen, i frågaom de allmänna arbetsgivaravgifterna och i frågaom kapitalbeskattningsnivån. Men detta är faktisktsaker som till största delen ligger utanförskattereformen.Anf. 6 () replik:Herr talman! Jag har läst reservationen där det ståratt man vill sänka skattetrycket, sänkamervärdeskatten, sänka arbetsgivaravgifterna ochavskaffa förmögenhetsskatten. Att säga detsamtidigt som man säger att skattereformen liggerfast kunde jag inte få att gå ihop.Anf. 7 () replik:Herr talman! Den totala nivån påmervärdeskatten, förmögenhetsskatten resp.arbetsgivaravgifterna ingår, som veta efter alla de diskussioner som har förtshär i kammaren, icke i skattereformen som är enbetydelsefull strukturreform.Anf. 8 ():Herr talman! Jag har inte på många herrans år hörtde borgerliga debattörerna så snälla och ickemotiverade till debatt som . Och det har välkanske sin förklaring i den politiska utvecklingen.Det är kris i . Men den verkliga krisenberor inte på den generella välfärdspolitiken ellerpå den fulla sysselsättningen. Det är i stället denkapitalistiska marknadsekonomins ekorrhjul, detständigt kortsiktiga vinstintresset, som utlöser kris.Därför ligger det mycket i gårdagens bredsida motregeringen från . Regeringen har med sitthandlande förstärkt det som TCO-ekonomernakallar krismyter -- att tillväxten skulle vara sämreän i jämförbara industriländer, att den offentligasektorns tillväxt tränger undan industrin, att det ärde arbetandes fel att inflationen är hög, attsvenskarna arbetar för litet och är hemma fast de ärfriska. Förstärkningen av krismyterna har använtsför att driva igenom sociala välfärdsförsämringar.Osökt kommer jag att tänka på likheten iförhållandet mellan SAF och regeringen ochförhållandet mellan elaka och och iPelle Svanslös: Det är kris, säger elaka . Visstär det kris, säger . är ordet, säger . Jagvet inte om det är som är ochIngvar som är eller tvärtom.Den generella välfärd som vi har i har intetillkommit gratis. I arbetarrörelsens historia intarkampen för social rättvisa en central plats. Styrkani rörelsen har tvingat fram denna politik trots ettborgerligt motstånd.Grunden för välfärdspolitiken har varitarbetarrörelsens grundläggande värderingar om etträttvist fördelat samhälle med jämlikhet ochsolidaritet. Utgångspunkten är att alla på likavillkor skall få del av välfärden.Gemensamhetstanken har varit ledande, inteindividuell välfärd enligt plånbokens storlek.Vänsterpartiet står fortfarande, och kommer att sågöra, för denna grundsyn.Med regeringens ekonomiska politik på medellångsikt och åtgärderna i den s.k. krispropositionen harnedmonteringen av den generella välfärdspolitikenpåbörjats genom att grunderna för systemet rivs.Stig , chefredaktör i Metallarbetaren,skrev där , dagarna före och moderatstämman:''Kapitalet har med brutal kraft demonstrerat sinmakt. Valutaspekulationerna ledde till enkrissituation, som tvingade socialdemokraterna attpå lägga om den politiska kursen iväsentliga avseenden. De plockade kvickt somtanken fram gamla förslag från borgerligariksdagsmotioner och gjorde dem till sina egna. ''Förslagen som främst avsågs var försämradsjukförsäkring och anslutning till EG.Men inte bara detta: regeringen har på en radområden följt kapitalet, och de borgerligapartierna. Marginalskattesänkningar hargenomförts främst för höginkomsttagare. Man villreducera den offentliga sektorn, strypakommunernas verksamhet samt bekämpainflationen med lönestopp. Man vill att dettaöverordnas sysselsättningen. Man vill försämraarbetsrätten på viktiga områden. Då är det väldigtsvårt för människorna i verkligheten att se någraavgörande skillnader i denna fyrklövern i politiken:de tre borgerliga partierna och SAP.Främlingskapet blir naturligtvis stort ivalmanskåren och framför allt inom SAP.Regeringens politik har försatt människorna ifackföreningsrörelsen och arbetarrörelsen ivanmakt när de som bäst behöver en facklig ochpolitisk kraft som för deras talan mot högerfiendeni samhället. Har verkligen detta? Eller det är det som ordspråketsäger: Vad tjänar det till om du behärskar allvärldens språk om du inte förstår ditt eget hjärtasspråk?När ungdomar hamnat på glid och inte kan anpassasig i samhället och kanske förstör allt omkring sig,är en metod att sätta dem på en båt och låta demsegla omkring på världshaven för att de skall lärafolkvett. Värstingar kallas de. arbetarrörelsens värstingar, som borde sitta påen båt några månader till havs tillsammans medlågavlönade i vården och omsorgen, någonindustriarbetare i tempoarbete, ensnabbköpskassörska, städare och andralågavlönade. Kanske skulle det återge regeringenkontakten med arbetarrörelsens verklighet. Detvore i alla fall värt ett försök.Efter ett 80-tal med ekonomisk omfördelning frånlåginkomsttagare till höginkomsttagare, frånarbetet till kapital och från kommuner till statupplever vi nu det slutliga misslyckandet för dentredje vägens politik. Kapitalägarnas spekulationmot den svenska valutan, och som följd däravrekordhöga räntor, har sin grund i regeringensekonomiska politik, alltså inte i de arbetandeslönekrav eller utvecklingen i kommunerna.Sveriges ekonomi är extremt beroende av deninternationella kapitalismens villkor. Regeringendrar fel slutsats när den ytterligare stärkerberoendet av EG. En mer självständig utvecklingför att minska beroendet är den enda väg som påsikt kan leda till framgång.Räntekriser med höga räntor ökar de ekonomiskaorättvisorna och leder till ökad arbetslöshet.Lösningen på de bakomliggande problemen iekonomin är inte på statsbudgetens inkomst- ellerutgiftssida. Bakgrunden till räntekrisen ärdevalveringspolitiken med ökade företagsvinster,en spekulativ transaktionsekonomi ochutlandsinvesteringar. Avskaffandet avvalutaregleringen var ytterligare en signal tillmarknaden att späda på utlandsaktiviteterna.När kapitalmarknaden försöker skydda sinakapitaltillgångar mot en devalvering, genom attplacera pengarna i utländsk valuta, uppstår oro påvalutamarknaden. Regeringen säger sig viljastabilisera valutamarknaden och pressa nedränteläget genom åtstramningar. Syftet är att införfinans- och penningmarknaden skapa förtroendeoch visa beslutsamhet. Därför vidtar regeringenåtstramningar i ekonomin, trots att vi är på väg ini en lågkonjunktur då vi egentligen skulle behövastimulansåtgärder för att kunna förhindra ökadarbetslöshet. Resultatet av regeringens politik äratt de arbetande, och i synnerhet de sjuka, blir destora förlorarna, kapitalägarna vinnarna.Försämringarna i sjukförsäkringen är en utmaningmot de svaga i samhället. Tag som exempel denensamstående mamman med en månadslön på ca10 , som tvingas vara hemma med sjukt barneller kanske är sjuk själv. Där finns inga marginalerför de lågavlönade. Ni socialdemokrater ochborgare vill straffa alla hederliga människor därföratt de är sjuka, samma människor som ni kräverökad produktivitet, snabb omskolning och lågalöneökningsanspråk av. Utmaningen i dettasammanhang finns också på annat plan, nämligeningreppet i den fria förhandlingsrätten.Arbete åt alla är jämsides med den övriga kampenom rättvis skatte-, löne- och socialpolitik denviktigaste fördelningspolitiska frågan enligtvänsterpartiet och enligt arbetarrörelsenstraditioner. Den socialdemokratiska regeringenöverger nu den fulla sysselsättningen somövergripande mål till förmån förinflationsbekämpning genom lönenedpressning.Regeringens politik kan sammanfattas med att denvill upprätthålla den fulla sysselsättningen genomatt öka arbetslösheten.Här inställer sig många frågor. Har regeringen nuövergett arbetslinjen? Innebär inte den nyaövergripande målsättningen ett permanentaccepterande av arbetslöshet? Kan verkligen AllanLarsson ena dagen vara AMS-general och hävdaarbetslinjen och somfinansminister byta fot som vilken lydig kamrer somhelst? Kan man göra så i politiken? Detta förbryllarnaturligtvis rörelsen.I vårens debatt gav jag regeringen en eloge förvärnandet om den fulla sysselsättningen. Jag kan inte annat än att ta tillbaka detta uttalande.Socialdemokratin måste klargöra hur det stårtill med målsättningen arbete åt alla. Innebär inteEG-anpassningen att arbetslösheten skall anpassastill EG-nivå? Man bestämmer inte själv över denlängre.SAF och högern har, som jag har sagt tidigare, haftstora framgångar . Men aldrig har dessakrafter varit så missnöjda, trots en extremt långhögkonjunktur. Den kapitalistiskamarknadsekonomin, som svenska folket gött under80-talet, har bl.a. inneburit rekordvinster iföretagen och jättelika spekulationsvinster för riktfolk, byggt upp en penning- och finansmarknad,genererat ökade inkomst- ochförmögenhetsklyftor, stora arbetsmiljöproblemm.m. Uppräkningen kan fortsätta.Som jag nämnde tidigare innebar devalveringarna1981 och ökade företagsvinster.Förväntningarna i nyinvesteringar uteblev. Närinvesteringarna kom har de inte inneburit någontillväxt i ekonomin, som man kan förvänta sig avinvesteringar. lägger ochfolkpartiet hela skulden på regeringen och skriver isin reservation: ''Devalveringen har endast bidragittill att dölja behovet av genomgripandeförändringar och därigenom bidragit till attförstärka stagnationstendenserna.'' Men dåinställer sig frågan: Var inte det svenskanäringslivet moget, är det moget över huvud taget,att ta ansvar för t.ex. ökade vinster genom attinvestera rätt och ha någon långsiktighet i sittagerande? Eller är det så att ochmoderaterna tycker att kapitalet endast skall ha detkortsiktiga kravet på stor avkastning somriktmärke? I annat fall borde ni ha riktat oerhörthård kritik mot detta näringsliv som har försummatchansen.Moderaternas och kritik blir nästanbisarr när de senare i sin reservation skriver: ''Isjälva verket är enskild äganderätt en förutsättningför marknadsekonomin som i sin tur är enförutsättning för demokrati och ett öppetsamhälle. ''Var det inte maktutövningen över den enskildaäganderätten som i själva verket var huvudorsakentill att devalveringsvinsterna inte avsatte spår i enframåtsyftande näringsstruktur? Svenska folketbetalar nu försyndelsen genom att marknaden, dvs.huvudaktörerna i det privata näringslivet, försökerövervältra bördorna på folket. Vad är det försystem som måste ordinera arbetslöshet för attöverleva? Är det detta som kallas för öppenhet i endemokrati?Herr talman! Diskussionen inom LO ochsocialdemokratin om ekonomiskdemokrati borde ha utvecklats. Det står nu heltklart att det på denna sektor inte råder demokrati,utan det är den enskilda gruppens makt som styröver ett helt folk. Det kan knappast kallasdemokrati i dess egentliga mening.Jag vill bara konstatera att huvudproblemet medproduktiviteten inte är de arbetandes arbetsinsats,frånvaro eller sjukdom. Dåliga arbetsmiljöer ochavsaknad av arbetarinflytande är viktiga orsaker tillproblemen med produktiviteten. Ett annatproblem är de senaste årens snabbainvesteringsvolym, som inte gett resultat.Att låna till investeringar kan inte vara någotproblem om det kan ge en framtida tillväxt. Fråganär emellertid om storföretagens expansionutomlands, försäkringsbolagens fastighetsköp iBryssel och , Volvos och Saabs nyabilfabriker här hemma samt en fortsatt utbyggnadav den elsubventionerade basindustrin ger någonstörre framtida tillväxt. Investeringarna kunde haanvänts bättre. De har inte varit lyckade.Resultatet har blivit överhettning och problem medvår utlandsskuld och i förlängningen valutaoro.Regeringens recept på detta är en socialnedrustning.Vilka är nu alternativ ochutgångspunkter för den ekonomiska utvecklingen?Ett av huvudproblemen, som också regeringen ochde borgerliga partierna säger är ett reellt problem,är inflationen. Varje arbetare och lågavlönad hatarinflation. Vi måste få ett system där man går överfrån inflationslöner till reallöner. Det kräver attpriserna pressas för att därmed minska kraven pålönekompensation för prisökningar. Därigenomkan lägre löneökningar leda till reallöneökningar.Förutsättningen är emellertid en effektiv prispress.Skall vi ha ett rättvist utfall av avtalsrörelsen bordesamhället, staten och bidra med att tabort momsen på maten och skärpa skatten för dehögavlönade, som har fått en oförtjänt brautveckling.Inflationsbekämpningen genom prispress skallkombineras med åtgärder mot inflationsdrivandemonopol, främst inom byggbranschen ochlivsmedelssektorn.Nu hoppas regeringen att Rehnbergkommissionenskall fixa till ett stabiliseringsavtal. Tyvärr utses felmekanism som huvudorsak till inflationen. Det ärinte lönerna som drivit upp inflationen ochpriserna, utan de som fattar de politiska beslutenom räntor, skatter, avgifter och taxor, förutomstaten och det privata näringslivet som sätter sinapriser. Därför är vi naturligtvis glada att t.o.m. inser att det krävs en prispressbroms i ettavtal. Det är den enda vägen, i annat fall förloraråterigen de lågavlönade. Förhandlingarna måste iså fall gälla både löner och priser. En bärandeprincip i inflationsbekämpningen urarbetarperspektiv är att de arbetande skallkompenseras för inflationen.Tillväxten i samhällsekonomin måste naturligtvisbygga på ekologiska förutsättningar. Försummelserpå miljö- och energiområdet är en hämmandefaktor i tillväxtpolitiken. Skall vi fortsätta medjättelika bulkinvesteringar, kärnkraft ochenergislöseri sker ingen förnyelse inom svenskindustri. Det är närmast en stagnation som vi serframför oss.Satsningen på kunskapsuppbyggnad är faktisktkatastrofal. Om vi skall kunna konkurrera medutlandet måste vi ha en ordentligkunskapsuppbyggnad. Vi har ingen som helstförberedelse. Den är konjunkturbetingad. I t.o.m.denna lågkonjunktur ifrågasätts nästankunskapsuppbyggnaden, trots att den är en våraviktigaste konkurrensfaktorer.Nyinvesteringar för ett modernt utvecklat svensktnäringsliv kräver insatser och kapital. AP-fondernaoch andra fonder måste få en helt ny roll, och delokala arbetarkollektiven måste ges ökad maktöver sparande och investeringar.Världsekonomins internationalisering hardessutom medfört att varje enskilt land, också i detrika nord, har svårigheter att föra en självständigekonomisk politik, vilket bekräftas av höstensräntekris. EGs planer på en gemensam centralbankmed stora maktbefogenheter innebär att dennatendens förstärks.Enligt bör två utgångspunkter varavägledande för förhållande till EG:att så långt det någonsin är möjligt försvaraSveriges möjligheter att bestämma sin egenekonomiska utveckling, bl.a. genomnyinvesteringar i näringslivet som minskarberoendet av det internationella kapitalet, ochatt nationellt och internationellt verka för en nyekonomisk världsordning för att skapa rättvisamellan nord och syd.Ett EG-medlemskap försämrar dessa möjligheter.Kommunernas kris och den offentliga sektorn är ettannat tema i den s.k. krisbekämpningen. Det skallvara svältkur . Vi i anser att skallvi ha någon konkurrenskraft och social välfärdmåste insatserna sättas in inom vård, omsorg,skola, social service och kultur. Värnande om dessasektorer är ett viktigt led i en rättvisfördelningspolitik. Det går inte att köra meddubbla budskap här.En framgångsrik politik kräver rättvisaoch självständighet. Vi måste få enlåginkomstutredning. För att utreda varför detsvenska näringslivet inte har lyckats bör ennäringspolitisk kommission tillsättas så att vi idemokratisk ordning kan komma överens omvarför det som har hänt har hänt.Herr talman* är berett att ta ansvarför ekonomi, men vi vägrar att ta ansvarför en politik som vältrar över huvuddelen avbördorna på dem som har det svårt i samhället, desvaga grupperna. är berett attsamarbeta med alla som vill bekämpa orättvisornaoch minska klassklyftorna. Vi anser att intehar råd att låta inkomstklyftorna växa.Men denna utgångspunkt har vi länge ansett att detär poänglöst av socialdemokrater att anklagavänsterpartiet för att inte ta ansvar. Regeringen kanaldrig få att ta ansvar för felaktigaförslag eller en felaktig socialdemokratisk politik.Därför blev det inga uppgörelser om momshöjningvåren 1989 och strejkförbud och lönestopp vintern1990. har i motsats tillsocialdemokraterna ork och mod att stå fast vid enarbetarpolitik som har sina rötter och intressen iarbetarrörelsens kamp och socialistiska idéer.Socialdemokratins politik gör det emellertidnödvändigt för att självt ta ansvaretför arbetarrörelsens framtid. kritik i gårav regeringspartiet visar att det nu enbart ärvänsterpartiet som kan vara en politisk kraft mothögern.Till slut, herr talman, måste jag instämma i AnneWibbles konstaterande. Borgerlig politik skallföras av de borgerliga, inte av dem som säger sigföreträda arbetarrörelsen.Med detta yrkar jag bifall till reservervationerna 3,5 och 7.Anf. 9 ():Herr talman! var jag med påen av de finaste händelserna under riksmötena. Detvar då som delade utsina priser till personer och organisationer som hargjort något verkligt bra för miljön och världensfolk. Vår ungdoms- och kyrkominister var där och höll ett fint tal, där hon påett enkelt sätt lyfte fram samtidens och framtidensproblem:den överhöga konsumtionsnivån i de rika länderna,det faktum att om alla människor skulle leva som viskulle vi få ekologiska katastrofer,det faktum att vi har kunskaper om orsaker ochverkningar men att förmågan till tuffa politiskabeslut saknas för att vi skall kunna överleva,att hon när hon ser ut över världen ser den fylldmed rustningar, kärnvapenprov och ekologisktförfall,att det finns behov av att vi klarar av vår girighet,klarar av maktens arrogans, klarar av teknologiersom förbrukar resurser i stället för att bevara democh klarar av spridningen av kärnvapen.Herr talman! Det var ett vackert tal av enregeringsledamot i . Många var vi somvärmdes därav. går det an att varamjuk och insiktsfull och nästan miljöpartistisk i sinframtoning. Sedan kommer vardagen, och då ärsöndagens fagra tal som bortblåst för regeringen.I dag behandlar vi ett betänkande som har sittursprung i en proposition och en skrivelse frånregeringen. I dessa tre handlingar talar man sigvarm för att vi måste öka den ekonomiska tillväxtenför att kunna öka den materiella förbrukningen. Departier som står bakom betänkandet vill att vi skallöka vår materiella förbrukning och våröverkonsumtion, trots att de liksom MargotWallström, har kunskaper som säger att vi inte kanfortsätta med vår överkonsumtion, än mindre ökaden.Efter publicerades många bilderfrån nazisternas koncentrationsläger och från olikagetton. Vissa av dem har fastnat i mitt minne. Enmycket stark bild är en grupp människor som gårmed sina barn i hand och med sina resväskor medanWarszawa står i lågor. De vandrar tillsynesoberörda för att transporteras mot döden, trots attde visste vad som väntade dem. Varför kommerdessa bilder för mig i en debatt om svensk ekonomimed anledning av dagens betänkande, regeringensproposition och skrivelse? Jo, helt enkelt därför attbilden säger så mycket om vår situation. SomMargot sade har vi kunskaper om vårtsätt att leva. Det är ohållbart och leder tillkatastrofer. Ändå har regeringen mage att föreslååtgärder som gör att situationen blir ännu merohållbar och att livsförutsättningarna hotas.En årlig ökning av den ekonomiska tillväxten med2 %, som regeringen vill ha, innebär i praktiken attden materiella förbrukningen i kommer attfördubblas . Det är ett katastrofscenariosom vi har framför oss. Många är inte ens nöjdamed , utan förespråkar ett än högre tal. InomEG talar man om ökning om året.Men regeringen trilskas med framtiden som omman inte ville ha den. Tillsammans med folkpartiettvingade man igenom moms på kollektivtrafiken,trots att man vet att det leder till ökad bilism, störremiljöstörande utsläpp, mer skador och lidandesamt ökad belastning på bytesbalansen och denoffentliga sektorn. kommer regeringen medförslag till neddragningar i tågtrafiken.Plötsligt är alla bekymmer om växthuseffekt ochförsurande utsläpp som bortblåsta. Riksdagsbeslutoch internationella konventioner fladdrar bort somvissna löv i höststormen. Sådan är politiken iSverige -- inte undra på att medborgarna intehänger med i valserna och turerna och att detröttnat på politiken!På söndagar talar man i regeringen sig varm förmiljö, solidaritet och framtiden. På måndagenfortsätter det idoga förstörelsearbetet. Jag skämsöver politiken och , som inte förmår attta ansvar baserat på de kunskaper som vi alla har.Politik är allvar. Det är inte söndagsskoleprat, utandet är att socialt medvetet, ansvarsfullt och medinternationella utblickar verka för en god framtid iekologisk balans för oss alla på jorden. Det är dagsför regeringen och de stora partierna att lämnasöndagsskolan och träda ut i livet med öppna ögon,ta tag i verkligheten och vardagen, handlakärleksfullt och med medveten omtanke.Mot bakgrund av kända fakta ombefolkningsökning, talet i Brundtlandrapporten omen uthållig utveckling -- som de flesta regeringarställer sig bakom -- och om förstörelsen av denbiologiska produktionsförmågan är det faktisktobegripligt, oansvarigt, perspektivlöst, utmanandeoch fullständigt orealistiskt av regeringen attföreslå en politik som leder till en fördubbling avden materiella förbrukningen , och att destora partierna ställer sig bakom detta vanvett.Vad är det då som styr så fruktansvärt snett i stridmot kunskaper, känsla och förnuft? Det är bl.a. denallvisa och allbeslutande marknaden, som talar omnär regeringar gör rätt eller fel.