prot · GE0918 · 1990-11-06 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:18Tisdagen den 6 novemberKl. 13.001 § LedighetTalmannen meddelade att ansökan om ledighet pågrund av sjukdom inkommit från () för tiden --den 14 december.Kammaren biföll denna framställning.Talmannen anmälde att () skulletjänstgöra som ersättare för § Debatt vid hänvisning till utskott avskrivelse 1990/91:50Föredrogs skrivelse 1990/91:50 Åtgärder för attstabilisera ekonomin och begränsa tillväxten av deoffentliga utgifterna.Anf. 1 ():Herr talman! Ärligt talat är jag litet osäker påsyftet med dagens debatt. Den har kommit till påsocialdemokraternas begäran med anledning av attregeringen avlämnat en skrivelse om denekonomiska politiken som skall remitteras tillutskott. Sedan oppositionspartierna skrivit sinamotioner, blir det på vanligt sätt tillfälle attdebattera skrivelsens innehåll i sak.Men regeringspartiet har tydligen behov av attytterligare förklara sig. Och det kan man förstå. Förbara redovisade regeringen sinekonomiska politik på medellång sikt i enproposition, för vilken motionstiden gick ut så sentsom i går. Det snabba underkännande av den egnaprodukten som skrivelsen innebär, vittnarverkligen om bristande förutseende, för att intesäga total förvirring. Min första fråga tillstatsministern blir: Varför drog ni inte tillbaka denekonomiska propositionen för att arbeta om den,när det efter bara någon vecka visade sig att den varotillräcklig?Kännetecknande för den socialdemokratiskaregeringens oförmåga att hantera den ekonomiskaverkligheten är svårigheten att gå från ord tillhandling. Vi moderater brukade om förrefinansministern säga att han var bättre på träningän på match. Men det omdömet har visat siggälla även hans efterträdare och helastatsrådskretsen. Den givna förklaringen är att dennödvändiga utvecklingen mot marknadsekonomi,lägre skattetryck, minskade offentliga utgifter samtavreglering och privatisering möter ett kraftigtideologiskt motstånd i regeringspartiets egna led.Bristen på handlingskraft går att belägga långttillbaka. Jag skall nöja mig med att påminna om vadsom hänt , då regeringenpresenterade sin bedömning av det ekonomiskaläget. Detta målades på ett realistiskt sätt i mörkafärger, men åtgärder uteblev.Budgetpropositionen några månader senareinnehöll inte mycket mer än en inbjudan till Haga-överläggningar. När dessa som väntatmisslyckades, blev det upptakten till ett säregetskådespel med krispaket och kabinettsfråga ochregeringens avgång och återkomst. Så här iefterhand förefaller hela spektaklet mest ha varittill för att ge finansministern tillfälle att avgå utanatt det märktes att det skedde i protest mot denförda politiken.Senare under våren kom ett nytt krispaket där deflesta inslagen innebar att socialdemokraterna, ominte slaktade, så dock skar i gamla heliga kor. Denviktigaste åtgärden var ändå en höjning av momsensom, utöver vad redan skatteomläggningenmedförde, ytterligare drev på den politisktbestämda prisstegringen och därmed motverkadesträvan att få bukt med inflation ochlönekostnadsökningar.Höstens riksdagsarbete inleddes med enregeringsförklaring, som var lika lång som den vartunn. Sedan kom då den på långtidsutredningenbaserade propositionen om den ekonomiskapolitiken. Den var återigen ett dokument med vissalovande resonemang, men det närmaste man komkonkreta åtgärder var besked om kommandeutredningar.Det är inte så konstigt att denna brist på handlingskapade oro på de finansiella marknaderna.Riksbanken fick strama åt penningpolitiken genomatt höja räntenivån i två omgångar medsammanlagt . Regeringen, somalltmer gör skäl för beteckningen ''reageringen'',kallade brådstörtat till presskonferens och utlovadefinanspolitisk åtstramning. Beredskapen varemellertid dålig, och det bedömdes ta minst envecka att utarbeta det besparingspaket som ställdesi utsikt.Efter ett mödosamt grupparbete i stormötesform --någon har kallat det sorgearbete -- presenteradesdet med spänning emotsedda resultatet. Det föll välin i det tidigare formade mönstret. Typiskt nogfanns det inte några färdiga regeringsförslag, utanendast hafsigt hopkomna pressmeddelanden om enkommande skrivelse till , där regeringenskulle redovisa vad den tänkte göra i framtiden.Nu -- drygt senare -- föreligger skrivelsen.I detta fall blir karaktäristiken att den är lika tunnsom den är kort. Inga konkreta åtgärder -- mest enredogörelse för vad regeringen planerar göra tillvåren och då ofta på områden som ligger långt vidsidan av den ekonomiska politiken.Herr talman! Det är svårt att frigöra sig frånintrycket av ett krympande parti som administreraren sönderfallande ekonomi. Regeringen verkarinte ha hunnit göra klart för sig vad problemet är.Sverige lider av en allmän ekonomisk kris somfrämst kommer till uttryck i dålig konkurrenskraftoch utflyttning av kapital och investeringar. Menfinansministern beter sig som om det mest rörde sigom en brist i statsfinanserna.En realistisk prognos för utfallet innevarandebudgetår visar på överskott i statsbudgeten. Inomhela den offentliga sektorn blir överskottet över50 miljarder kronor. Även om en kommandeavmattning slår hårdare på budgetens utgiftssida ändess inkomstsida, kan därför knappastfinanspolitiken anses vara det dominerandesamhällsekonomiska problemet i nuläget.Kan fixeringen vid budgetpolitiken bero på att medden tredje vägens politik har allt annat gått snett --tillväxten, inflationen, bytesbalansen och ocksåarbetslösheten? Återstår då den, mest medskattehöjningar, återställda budgetbalansen, somtydligen skall försvaras till varje pris.Det finns inslag i krispaketet som inte är renabesparingsförslag utan även siktar till strukturellaförändringar. Men det är typiskt att när regeringenställer upp på den moderata linjen att sänkaersättningsnivån i sjukförsäkringen, frånträder densamtidigt sitt tidigare beslut att införa den likaangelägna arbetsgivarperioden.Andra inslag i paketet är av renodladbesparingskaraktär och trots alla utfästelser ommotsatsen, finns det t.o.m. skattehöjningsförslag.Helt stilenligt blir den första åtgärd som träder ikraft en skatteskärpning. Det är svårt att se hurinvesterare skall förmås att satsa på medhjälp av inställda repetitionsövningar och höjdfastighetsskatt. Kan statsministern förklara hur deföreslagna åtgärderna stärker Sverigeskonkurrenskraft, hur de bidrar till att vändaförsämringen avbytesbalansen och den pågåendeutströmningen av placeringskapital?Herr talman! Att få ekonomi på rätt kursigen är ingen lätt uppgift. Det blir ett långt ochmödosamt arbete. Men desto viktigare är det då attbörja genast med åtgärder som signalerar ett klartnytänkande på viktiga områden.Mest angeläget av allt är att ta itu med den främstaorsaken till den klena tillväxten, den snabba pris-och kostnadsstegringen, det dåligahushållssparandet och den svaga investeringsviljan,nämligen extremt hårda skattetryck. I ettalltmer gränslöst räcker det inte att sänkaskatten på arbete, utan det måste också ske totaltsett. Det utrymme som utgiftsbesparingar skaparbör därför utnyttjas till ett första steg i en plan försuccessiv sänkning av skattetrycket. De mestskadliga skatterna måste då angripas först, och detär de som träffar produktion och sparande.Vad de offentliga utgifterna beträffar, duger detinte att hyvla ungefär jämntjockt överallt. Vissasektorer, t.ex. försvar samt polis- och rättsväsen,som svältfötts medanbidragssystemen vuxit, måste tvärtom tillförasökade resurser. Det rör sig här om kärnan i statensverksamhet, som inte gärna kan läggas över iprivata händer.På andra områden är det däremot nödvändigt attbesparingssträvan leder fram till strukturellaförändringar enligt principen att det allmänna inteskall svara för det som lika bra eller bättre kanskötas i enskild regi. Det förutsätter avregleringaroch ett brytande av de monopol som i sanntplanekonomisk anda gäller inom områden sombarnomsorg, utbildning och vård.Den avgörande frågan för framtid är: Hurskall vi åter få såväl svenskar som utlänningar attvilja satsa på och verka i vårt land? Av största viktför position som modern industrination ärtillgången på elektrisk energi. Regeringen nöjer signu med att hänvisa till pågående överläggningar.Varför inte först som sist lämna det nödvändigabeskedet att det inte blir någon förtida avvecklingav kärnkraften?Varför ges inte ett mera handfast besked omEuropapolitiken än att skall förtydliga sinaambitioner i positiv riktning? Vad som behövs är enutfästelse att ansöka om medlemskap i enligt entidtabell, som medger inträde vid tidigast möjligatidpunkt.I detta sammanhang inställer sig också fråganvarför regeringen inte ger eftertryck åt sinbeslutsamhet att undvika devalvering och bekämpainflationen genom att lämna klarteckenför att anknyta kronan till den europeiskavalutaenheten ecun. Skall det förhållandet attSverige ännu inte följt på denna väg tolkassom att regeringen här som annorstädes tvekar attgå från ord till handling?Utan konkreta åtgärder av detta slag lär det intedröja länge innan det åter uppstår oro på definansiella marknaderna med ett nytt räntesprånguppåt som följd. Jag vill hävda att det då med allsannolikhet kommer ett nytt krispaket någon gångtill våren före nästa års val.Anf. 2 ():Herr talman! Vad vi nu bevittnar är inte i förstahand en ekonomisk kris utan en politisk sådan. Densocialdemokratiska regeringen åtnjuter inte längrenågot förtroende. Det är denna brist på förtroendesom är orsaken till den akuta ekonomiska krisen --en kris som svensken får betala dyrt.Det bristande förtroendet för regeringen har singrund i den totala oförmågan att handskas medregeringsmakten, dvs. Skulden för detuppkomna läget är helt och fulltsocialdemokraternas. Det går inte att skylla påtidigare borgerliga regeringar, en splittradopposition, finansvalpar eller löntagare. Det vorebra om statsministern klart deklarerade i debattenhär att det är regeringens oförmåga att ta itumed de strukturella problemen i som ärorsaken.Regeringen saknar politik. I en mängd frågor kanvi inte få besked om vad socialdemokraterna vilja.Ett bland många exempel är energipolitiken.Socialdemokraterna är splittrade i traditionalisteroch förnyare. Det leder till handlingsförlamning iförnyelsen av offentlig sektor, till dubbla budskapsom i fondfrågorna och till hoppande från tuva tilltuva som i EG-frågan.Socialdemokraterna är offer för sin egenpropaganda. I de senaste tre valrörelserna harsocialdemokraterna ägnat sig åt en ohöljdlöftespolitik. Än har det handlat om att riva uppden borgerliga regeringens beslut om besparingaroch än har det handlat om ofinansierade reformer.Borgerliga förslag om systemförändringar harkritiserats så hårt att man inte själv förmått att taitu med de mest uppenbara missförhållanden. Detgäller t.ex. ökningen av sjuktalen, de galopperandeutgifterna i arbetsskadeförsäkringen, ökningen avantalet förtidspensionärer och de allt orättvisarebostadssubventionerna.Socialdemokraterna är uppbundna till särintressetLO. Det leder till oförmåga att träffa och hållaöverenskommelser med andra partier i parlamentetoch till orationella beslut. Exempel är avhoppetfrån sjuklönen och fastlåsningen vidfackföreningsavdraget.Socialdemokraterna är särskilt känsliga just nu närden personliga kollektivanslutningen läggs om ochfackklubbarna skall ta ställning till om de skall gå insom medlemmar i det socialdemokratiska partiet.Köpslåendet om LO-inflytande över politiken ochbelöningar i form av höjda fackavdrag är särskiltintensivt just nu.Socialdemokraterna lider av ideologisk blockering,som leder till en infernalisk fastlåsning i föråldradestrukturer. Exempel är barnomsorgen och envägran att på allvar ta itu med den tredjedel avekonomin som fortfarande lyder under deplanekonomiska lagarna. Kollektivistiskaplanekonomiska lösningar går före individuellamarknadsinriktade sådana.Denna desorientering i tillvaron leder till en låt-gå-politik som skapar den ena krisen efter den andra.När det går dåligt i ekonomin är det de som har detsämst som får betala mest. Människor isjukhusköer, ''det glömda '', flyktingar,människor i de fattigaste länderna och de som harde snävaste ramarna i sin privata ekonomi är desom drabbas först. Resultatet blir en omvändfördelningspolitik.I talas det om att människor bestulits 40år av sina liv. I har socialdemokraternaförsuttit alla tiders möjligheter under åtminstonede fem senaste åren.Vi har haft den längsta och mest ihållandehögkonjunktur världen känner sedan konjunkturerbörjade mätas. Denna högkonjunktur hade lämpatsig väl för en omstrukturering av offentlig sektoroch transfereringssystemen. Men den chansen harförsuttits.Resultatet av svensk ekonomisk politik ihögkonjunkturen är pinsamt. galopperaroch har vi ingen tillväxt i ekonomin. Våraföretags möjligheter att sälja på världsmarknadenhar förrötts. Lönerna har rusat i väg utan attlöntagarna får behålla något. Problemen i offentligsektor förvärrar inflationen. Räntorna är skyhöga och företagentvingas att investera utomlands. Och som grädde påmoset ifrågasätts nu kreditvärdighet.Samtidigt har omvärlden i de flesta avseenden gåttmotsatt väg.Sverige behöver en ny borgerlig regering som medkraft och entusiasm kan vända stagnation tillförnyelse, framtidstro och utveckling.I stället vill nu regeringen klamra sig fast vidmakten genom att börja manipulera medvalsystemet. Man tycks tro att en regering blir starkbara den får överrepresentation. Engrundförutsättning för en stark regering är att denvet vad den vill och att den handlar. Omsocialdemokraterna tror att de kan lösa sina internaproblem med förändringar i valsystemet, tror defel.Jag vill sedan något kommentera innehållet iskrivelsen. En del är bra, och annat är dåligt. Menframför allt är det tunt. På en rad områden räknasdet upp vilka utredningar som sitter. Det är frågaom utredningar som har aviserat förslag utan attnågot har hänt.De av uppskruvade förväntningarnaföll platt till marken. Löftet om blodigt allvar ochsystemförändringar utan skattehöjningarfullföljdes inte. Dessutom tycks greppet har varitatt spara ett antal miljarder i statsbudgeten. Mendet är inte statsbudgeten som är i kris utansamhällsekonomin. Det är bl.a. på grund av dennafelsyn som regeringen har hamnat så snett när detgäller sjuklönen.Herr talman! Det blir litet svårt att behandlaskrivelsen i . Det finns ju redan enproposition, som innehåller önskemål om attriksdagen skall ställa sig bakom de riktlinjer somhar dragits upp för den ekonomiska politiken pås.k. får vi en skrivelse meddelvis annat innehåll, som vi erbjuds ta del av.Dessutom vet vi ju av erfarenhet att det kanske intealls kommer ut något av regeringens ambitionersåsom de är formulerade i skrivelsen. Kanskeskrivelsen bara skall läggas till handlingarna, ochkanske får vi ta ställning till förslagen när dekommer färdigbearbetade i form av propositioner.Det är välkommet att socialdemokraterna vill attriksdagen skall uttala sig mer positivt ommedlemskap i i och utomlandshar dock ögonbrynen höjts i förvåning över attdetta stora steg presenteras i ett krisprogram. Detenda som förmår socialdemokraterna att reagera ärtydligen en akut ekonomisk kris.Jag undrar dessutom vad det är som har hänt underden senaste månaden. I regeringens proposition omden ekonomiska politiken på medellång sikt, somlades fram , upprepas att måletinte är medlemsskap. I Europadebatten den 10oktober här i kammaren redovisade StenAndersson fem skäl till varför det då var felaktigtoch oklokt att aktualisera medlemskapsfrågan. 16dagar senare är det att byta fot. Vad har häntunder dessa som motiverar en ändradinställning till säkerheten i , till frågan omen politisk union, till att frågan är för tidigt väcktoch till att tal om medlemskap försämrarförhandlingsläget för ett ?Tyvärr måste frågan resas om socialdemokraternamenar allvar med att ordentligt flytta frampositionerna i medlemskapsfrågan. harklart deklarerat att bör söka medlemskap iEG efter valet. Vad vill socialdemokraterna? Vadär det för beslut regeringen vill att skallfatta?I våras kom socialdemokraterna och folkpartietöverens om att införa sjuklön, dvs. attarbetsgivaren skulle stå för sjukersättningen deförsta . Tanken var att arbetsgivarnaskulle stimuleras att förebygga frånvaro genom attvidta åtgärder på arbetsplatserna och att personalpå försäkringskassorna skulle frigöras så att man istället skulle kunna satsa på rehabilitering.Dessutom kunde det totala skattetrycket minskagenom att arbetsgivaravgiften skulle sänkas med3,5 procentenheter.Socialdemokraterna har hoppat av från detta. Istället skall ersättningsnivån sänkas. Därmedbortfaller stimulansen för arbetsgivarna att vidtaåtgärder, och i stället för att frigöra 2 000 personerpå kassorna för rehabilitering blir det nödvändigtatt anställa 2 000 nya personer för administreringav utbetalningarna.Det finns förmodligen två orsaker till avhoppet.Dels ger det nya förslaget mer besparingar istatsbudgeten, dels orkade regeringen inte stå emotde fackliga organisationerna. Hellre än att bli ovänmed LO, överger man ett sakligt bättre förslag ochgör sig till ovän med det parti i parlamentet somman har en överenskommelse med. Vi känner igendetta från . Den fråga som inställer sig är: Hurhar socialdemokraterna tänkt sig att slussa förslagetgenom riskdagen?Den helt avgörande frågan för tillväxten inomindustrin, nämligen energin, avhandlas på tio raderi skrivelsen. Det hade nu inte gjort något, om därhade funnits något nytt och väsentligt, t.ex. ettbesked om vad socialdemokraterna vill. Beskedetär dock bara, som i så många andra frågor, attförhandling pågår. Sanningen är ju att om barasocialdemokraterna förmår att samla sig till enåsikt, kan en långsiktig energipolitik få stöd av enbetryggande majoritet här i kammaren. Den frågasom inställer sig är: Vad vilja socialdemokraterna?Jag vill avsluta mitt anförande med fem frågor, somär en sammanfattning av det jag har sagt tidigare.1. Hur har regeringen tänkt sig att i fåigenom förslagen om en sänkning av ersättningen isjukförsäkringen?2. Vad vill socialdemokraterna uppnå ienergiförhandlingarna?3. Hur lyder socialdemokraternas förslag tilluttalande i om medlemskap i ?4. Vem kommer att styra den socialdemokratiskauppläggningen av den ekonomiska politiken i denkommande valrörelsen, med sinorealistiska löftespolitik eller medsin kärvare inställning?5. När skall socialdemokraterna på allvar börjasänka skattetrycket, när man nu har försuttitchansen att göra det via sjuklönen?Anf. 3 ():Herr talman! Svensk ekonomi lider av ''allvarligastrukturella ekonomiska balansproblem'', somRehnbergkommissionen uttrycker saken.Rehnbergkommissionen säger vidare:''-- Inflationen är avsevärt högre än i omvärlden-- Kostnadsutvecklingen har varit alltför snabb-- Höga nominella löneökningar har inte ökatreallönerna-- Företagen förlorar marknadsandelar i deninternationella konkurrensen-- Den ekonomiska tillväxten är mycket lägre än ijämförbara länder-- Räntenivån har drivits upp-- Produktivitetsökningen inom både näringsliv ochoffentlig sektor är nästan obefintlig. ''Det är en bra sammanfattning av de grundläggandeekonomiska obalanserna. Och det är naturligtvisdetta som skrivelsen borde handla om.I den skrivelse som vi nu har att diskutera -- och jagtänker hålla mig ganska strikt till den -- sägerregeringen att statsbudgeten, om ingenting görs,återigen kan få ett ökande underskott. Isummeringen konstaterar regeringen att de nuredovisade åtgärderna förbättrar budgetsaldot med13,/92. Tillsammansmed en sänkning av kostnaderna genom ettförbättrat s.k. ohälsotal beräknasutgiftsminskningarna till ca 15 miljarder kronor.Det återstår naturligtvis att visa om den kalkylenhåller. Allt faller inte ut , och allt är intenettosiffror.För den svenska allmänheten innebär detnaturligtvis en stor osäkerhet att den svenskaekonomin balanserar på en knivsegg. Närspekulationerna sätter i gång -- av det ena eller detandra skälet -- krävs nya åtgärder. Bakgrunden äratt ekonomin har tillåtits utvecklas i felaktiga banorunder alltför . Det gör ekonomin känslig förmarknadens bedömningar. Detat förstärks av vårtstora internationella beroende.De multinationella och i varje fall delvis ''svenska''företagen flyttar sina miljarder över gränserna.Lojaliteten mot det egna landet har ersatts avmarknadsbedömningar. Den styrka den svenskaekonomin har haft genom sina stora, framgångsrikaexportföretag har bytts i osäkerhet. harblivit så internationaliserat och sårbart att vi intelängre har råd med ekonomiska obalanser. Detgäller landets ekonomiska trovärdighet.Krispaketet är alltså framtvingat av obalanserna isvensk ekonomi och av spekulationerna mot densvenska valutan. I den meningen är det defensivt.Socialdemokraterna har tvingats att erkännaverkligheten sådan den är. Det har inneburit enomprövning av socialdemokratisk politik, vilkettydligt framgår av förslagen påsocialförsäkringsområdet.De resurser som efter beslutet tillförsarbetslivsfonden måste användas för att så snabbtsom möjligt rehabilitera dem som annars riskeraratt slås ut från arbetsmarknaden och för attpåskynda deras återgång till arbetet. Där är viöverens. Arbetslinjen måste gälla.Regeringens meddelande om att ta tillbakaförslaget att införa sjuklön är däremot beklagligt.En sjuklönereform skulle vara en dynamisk reformsom minskar den offentliga administrationensamtidigt som företag och andra arbetsgivare medgod arbetsmiljö och låg sjukfrånvaro gynnas. Dettahar de flesta länder i insett för längesedan, liksom våra nordiska grannländer. IDanmark infördes sjuklönen på LOs begäran.Centern kommer kritiskt att granska regeringensförslag på sjukförsäkrings- ocharbetsskadeområdet. Vi kan inte ge någrautfästelser för att vi kommer att stödja förslagensutformning så som de har presenterats. Vi äröverens om att det finns behov av en viss självrisk isjukförsäkringssystemen av flera skäl, bl.a. för attundvika att någon tjänar rent ekonomiskt på attvara sjuk jämfört med att arbeta.Vi är också ense om att det behövs ett högriskskyddför dem som på grund av kroniska sjukdomar oftatvingas till kortare eller längre tids sjukfrånvarofrån arbetet. Inte heller här är vi dock övertygadeom att regeringen valt rätt system. En registreringav kroniskt sjuka i särskilda register kan leda till attmånga registrerar sig som kroniskt sjuka, medanandra med svag allmänkondition och nedsattimmunförsvar hamnar utanför högriskskyddet.Beträffande arbetsskadeförsäkringen förordar vien långtgående samordning med sjukförsäkringen.Det ger korta utredningstider och minskadadministration tillsammans med ett gottekonomiskt skydd för den drabbade.Vi kommer att konstruktivt granska de föreslagnaåtgärderna, när de väl föreläggs i färdigtskick. Vi förutsätter att socialdemokraterna ochregeringen är beredda att pröva också de förslagsom vi kommer att lägga fram. Ett klartavslagsyrkande kan vi avisera , och detgäller fastighetsskatten. Den var ju från börjanavsedd att motverka överhettningen iStockholmsområdet, inte som en generelltverkande åtgärd. Därför finns det ingen anledningatt utvidga den till hela landet.Det vi kritiserar hårdast är det vi saknar ikrispaketet. Det gäller motviljan att se och granskade fördelningspolitiska orättvisorna iskattereformen, framför allt den höga momsen pånödvändig konsumtion som mat, bostad ochpersontransporter. Inte heller tycks man varaberedd att ändra turistmomsen, som driver utturismen ur landet och försvagar bytesbalansen.Hur kan det för övrigt komma sig att ochmoderaterna numera är överens omskattereformen? är, som vi hört,socialdemokraternas huvudmotståndare, menfolkpartiet är samarbetspartner i skattereformen.Det måste väl innebära att socialdemokraterna ochmoderaterna är överens om skattepolitiken? Detandra alternativet är förstås att ochmoderaterna är överens om någonting som de inteär överens om.Mot bakgrund av de indragningar i statligadministration som aviseras är det obegripligtatt regeringen vidhåller att folkbokföringen skallförstatligas. För den svenska statskassan innebärdet en varaktiv kostnad, som närmar sighalvmiljardklassen. Dessutom tillkommerengångskostnader vid övergången.