prot · GE0939 · 1990-12-05 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:39Onsdagen den 5 decemberKl. 9.001 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 29 november.2 § Förnyad bordläggningFöredrogs men bordlades återKonstitutionsutskottets betänkande 1990/91:KU16Trafikutskottets betänkande 1990/91:TU10Jordbruksutskottets betänkanden /91:JoU13och JoU14Meddelande om samlad voteringTalmannen meddelade att lagutskottetsbetänkanden LU13 och LU14, finansutskottetsbetänkanden FiU5, FiU6, FiU7 och FiU9 samtskatteutskottets betänkanden SkU3 och SkU5skulle avgöras i ett sammanhang efter avslutaddebatt.3 § Vårdnad och umgängeFöredrogslagutskottets betänkande1990/91:LU13 Vårdnad och umgänge (prop.1990/91:8).Anf. 1 Justitieminister ():Herr talman! Familjen är en viktig grundenhet i vårsamhällsbyggnad. Att stärka familjens ställning idet sociala nätverket är därför ett viktigt mål förden socialdemokratiska familjepolitiken.Svensk familjerätt har sedan början av 1970-taletvarit föremål för ett fortlöpande reformarbete.Familjen har stått i centrum för detta reformarbete.I regeringens proposition om vårdnad ochumgänge, som skall ta ställning till,fullföljs den inriktningen.Förslagen i propositionen sätter familjen och detgemensamma föräldraansvaret i förgrunden. Menförslagen i propositionen innebär också att ännustörre tonvikt än läggs på barnens intressen.En reform i enlighet med propositionen kommerdärför också att innebära en förstärkning avbarnens ställning i samband med vårdnads- ochumgängesfrågor.Föräldrar har ett gemensamt ansvar för att barnenkan växa upp under trygga och goda förhållandenoch med möjlighet till nära kontakter med bådaföräldrarna. All erfarenhet visar att en bristfälligkontakt mellan barnet och en av föräldrarna kanstöra barnets utveckling.Detta gäller inte minst den sociala anpassningen.En mycket stor del av de ungdomar som hamnar ikriminalitet har en dålig kontakt med en avföräldrarna. De nu framlagda förslagen kan därförockså bidra till att motverka en utveckling motkriminalitet hos barn och ungdom.En grundläggande tanke bakom de förslag somlagts fram i propositionen är att bana vägen för enutveckling mot att föräldrarna i så stor utsträckningsom möjligt själva skall kunna komma överens omhur vårdnads- och umgängesfrågor skall ordnas.Det ligger i sakens natur att barnets möjligheter attha en nära och god kontakt med båda föräldarnaunderlättas, om dessa kan samarbeta i frågor somrör barnet. Det är också givet att förutsättningarnaför ett sådant samarbete är större, om föräldrarnasjälva kan enas om vårdnad och umgänge än omavgörandet måste överlämnas till en domstol.Ett första led i reformen är därför en ökad satsningpå samarbetssamtal, alltså samtal där föräldrarnaunder sakkunnig ledning försöker resonera sig framtill en gemensam syn på vårdnads- ochumgängesfrågorna. Sådana samtal förekommerredan på många håll, och resultaten ärgenomgående mycket positiva. Jag tror inte attnågon ifrågasätter värdet och betydelsen avsamarbetssamtalen. Det finns därför goda skäl attlyfta fram dessa ytterligare som en modell för attlösa vårdnads- och umgängestvister.Detta gör vi på två sätt med de nya reglerna. Delsser vi till att samarbetssamtal kan komma till ståndi samtliga landets kommuner. Alla föräldrar, var deän bor i landet, skall alltså ha möjlighet att kunnafå samarbetssamtal.Dels ger vi domstolarna en möjlighet att i vårdnads-och umgängesmål själva ta initiativ tillsamarbetssamtal. Även om en rättegång har inletts,bör alla möjligheter att åstadkomma ensamförståndslösning tas till vara.Med utgångspunkt i att lagreglerna bör främja ettgemensamt föräldraansvar är det naturligt att dengemensamma vårdnaden sätts i fokus. Gemensamvårdnad innebär att föräldrarna tillsammans tar deträttsliga ansvaret för barnet och i samråd löser defrågor som rör barnet.Erfarenheten visar att kontakterna mellan barnetoch den förälder som barnet inte bor tillsammansmed i regel är markant tätare när föräldrarna hargemensam vårdnad än när de inte har det. De flestasärboende föräldrar som har gemensam vårdnad ärockså nöjda med denna vårdnadsform och villgärna rekommendera den även för andra föräldrar.Vi tar nu ytterligare ett steg på vägen motgemensam vårdnad som den grundläggandevårdnadsformen. Gemensam vårdnad skall blimöjlig inte bara när föräldrarna är helt ense omdetta. Den skall också kunna användas i sådana falldå en eller båda föräldrarna i första hand vill haensam vårdnad men i andra hand kan tänka siggemensam vårdnad. Detta gör systemet merflexibelt och skapar bättre förutsättningar för att idet enskilda fallet uppnå den lösning som är bäst förbarnet.För ogifta sammanboende föräldrar är naturligtvisden gemensamma vårdnaden lika naturlig som förgifta sammanboende föräldrar. Eftersom det intefinns någon entydig och i alla lägen klar markeringav när ett samboförhållande föreligger är det svårtatt ha den gemensamma vårdnaden somautomatisk huvudprincip.Vi inför nu en ordning som i praktiken ger ogiftaföräldrar samma fördelar som en huvudregel omgemensam vårdnad. Föräldrarna skall samtidigtsom de lämnar socialnämnden de uppgifter sombehövs för att fastställa faderskapet kunna anmälaatt de vill ha gemensam vårdnad.I de fall då gemensam vårdnad inte är aktuell utanen av föräldrarna ensam skall anförtros vårdnadenkommer frågan om umgänge mellan barnet och denandra föräldern i förgrunden. Det är viktigt att desom handlägger frågor om umgänge gör detta på ettnyanserat sätt och försöker finna en ordning somhar förutsättning att fungera i praktiken.Ett särskilt problem när det gällerumgängesfrågorna är s.k. umgängessabotage, falldär en förälder utan fog försöker hindra en kontaktmellan barnet och den andra föräldern. Vi kan inteacceptera att en förälder ensidigt och utan skälförsöker hindra kontakten mellan barnet och denandra föräldern.Samhällets syn på detta måste klart markeras. Detgör vi genom en lagändring som direkt sätterbarnets behov av kontakt med båda föräldrarna iförgrunden.Denna regel har i den allmänna debattenmissuppfattats på några håll. Låt mig därför engång för alla slå fast att regeln på intet sätt innebäratt vårdnaden mer eller mindre automatiskt skallöverflyttas till den andra föräldern närvårdnadshavaren motsätter sig att barnet får träffaden andra föräldern.Det är ju självklart, och det betonas också påupprepade ställen i propositionen, att varje fallmåste bedömas för sig. Det kan finnas mycket godaskäl för en vårdnadshavare att motsätta sig attbarnet får umgås med den andra föräldern. Dennekan exempelvis ha gjort sig skyldig till misshandeleller annat övergrepp mot barnet.Även om det inte är på det viset, kan det frånbarnets synvinkel ändå vara bäst att få stanna kvari sin invanda miljö. Vad det handlar om är i ställetatt i lagen slå fast det synsättet, om vilket det i dagråder stor enighet inom beteendevetenskapen, attdet för ett barns utveckling är viktigt att barnet harnära och goda relationer till båda föräldrarna.När det skall bedömas om vårdnaden om ett barnskall flyttas över från den ena föräldern till denandra är således frågan om barnets behov avkontakt med båda föräldrarna bara en av fleraomständigheter som skall beaktas. Det ärhelhetsbedömningen av samtliga omständigheter idet enskilda fallet som skall avgöra om enöverflyttning av vårdnaden bör ske.Den regel jag nu har talat om är ett led isträvandena att främja goda kontakter mellan barnoch föräldrar. I samma riktning verkar en annanregel om att vårdnadshavaren skall vara skyldig attlämna den andre föräldern sådana upplysningarsom kan främja umgänget.Umgängesföräldern är en viktig person i barnetsliv, och för att barnets umgänge med den föräldernskall flyta så bra som möjligt börumgängesföräldern vara så informerad om barnetsförhållanden att föräldern på ett naturligt sätt kanleva med i barnets vardag. För de flesta föräldrarframstår detta som självklart, men för de föräldrarför vilka det inte gör det kan en uttryckligbestämmelse ha ett pedagogiskt värde.I de vårdnads- och umgängestvister som inte kanlösas genom att föräldrarna kommer överens måstei regel en vårdnadsutredning göras. Sådanautredningar kan bli mycket tidskrävande, och vi villnu effektivisera och påskyndautredningsförfarandet. Ett viktigt inslag är attsocialnämnden inte längre skall yttra sig övervårdnadsutredningar. Detta medför inte bara att tidkan sparas, utan man slipper också processandetinför socialnämnden. Därigenom kan man minskaden risk för fördjupade motsättningar som intesällan blir följden av den rättegångsliknandehandläggningen av vårdnadsutredningar isocialnämnderna.Det har från några håll sagts att det juridiskainslaget kommer att öka och det sociala minska omförslaget genomförs. Som jag ser det blir detsnarare tvärtom. Hela reformen präglas av enbetoning av de sociala aspekterna och en strävanefter samförståndslösningar. Men om det till slutändå kvarstår en tvist, är det domstolens uppgift attlösa den tvisten. Vad det handlar om är enrenodling av funktionsuppdelningen mellan socialainstanser och domstol.En fråga som har varit föremål förkritik är systemet med interimistiska ellerprovisoriska beslut i vårdnadsmål. Sådana beslutfattas i ett inledande skede av rättegången, oftastpå ett mycket knapphändigt material, och de harinte sällan en styrande inverkan på det slutligaavgörandet. Här går vi nu in med åtgärder. I ställetför ett interimistiskt beslut om vårdnaden skalldomstolen kunna nöja sig med att besluta om vembarnet skall bo tillsammans med så länge tvisteninte är avgjord.En sådan ordning ligger väl i linje med detgrundläggande synsättet att markera dengemensamma vårdnaden som den naturliga ochprimära vårdnadsformen. Det är inte rimligt att endomstol på ett knapphändigt material skall skilja enförälder från hela det rättsliga ansvaret för barnet.För föräldrarna kan det också ha en positivpsykologisk effekt att det interimistiska beslutetblir mindre ingripande. kommer därföri det flesta fall den gemensamma vårdnaden attbestå, i vart fall till dess att det slutliga avgörandetkan fattas.Jag har presenterat huvuddragen i de förslagsom skall ta ställning till. Dethandlar om ett paket med olika komponenter, därde skilda komponenterna, var och en på sitt sätt, äravsedda att stryka under den vikt som vi tillmäterbetydelsen av goda relationer mellan barn ochföräldrar. Att uppnå detta är naturligtvis inte baraen fråga för lagstiftaren, utan också en fråga omtillämpningen av lagen och om praktiskthandlande. Men det är min förhoppning att vigenom de nya reglerna skall ha lagt den nödvändigagrunden.Av lagutskottets betänkande synes framgå att det iSveriges riksdag i allt väsentligt finns en allmänuppslutning kring de förslag som har lagts fram ipropositionen. Det betyder såvitt jag kan förstå attdet här i finns en gemensam syn påbetydelsen av att sätta familjen och särskilt barnensintressen i centrum för reformarbetet. Det ärmycket glädjande.Herr talman! Jag vill redan nu säga att jag dessvärre inte kommer att kunna vara med i kammarenunder hela den kommande debatten, eftersom jagsedan länge har en tjänsteresa inbokad. Men jaghoppas att det skall bli en intresseväckande debatt.Trots den stora samsyn som råder i grundfrågorna,finns en hel del frågor som kan behöva debatteras.Barnen och barnens rätt och situation i samhället ärvärda all den uppmärksamhet de kan få.Anf. 2 ():Herr talman! Dagens betänkande, Vårdnad ochumgänge, berör föräldraskapets innersta väsen,rätten att få ta hand om sitt barn. Ingrepp i dennarätt måste göras med största försiktighet och eftermycket nogranna överväganden.Ställningstagandena är svåra. Betänkandet syftartill att minska de spänningar och den ångest somuppstår i dessa situationer genom att det i än störreutsträckning låter föräldrarna ta ett gemensamtansvar för barnet och själva komma överens om hurvårdnads- och umgängesfrågorna skall lösas.Vi tillskyndar dessa förslag och anser att utskottetsskrivningar är väl avvägda. Barnets uppfattning ochsynpunkter i vårdnads- och umgängesmål skallenligt utskottets mening i fortsättningen tas till varapå ett mera påtagligt sätt. Här finns etttillkännagivande som går längre än propositionen.Vi finner det glädjande och kan konstatera att fleraav våra motionärer i dessa frågor har blivit vältillgodosedda. Vi gläds också åt framgångarna iutskottet vad gäller att skyndsamhet skall påkallasdå det gäller vårdnadsutredningar. Våramotionärer har också tagit upp frågan omresekostnader vid utövande av umgängesrätten.Utskottet har här ett tillkännnagivande somefterlyser förslag från regeringen, förslag som börkomma skyndsamt. Även på denna punkt ärsåledes våra motionärer väl tillgodosedda.Betänkandet innehåller många utmärktasynpunkter i dessa svåra frågor. Alla kan inteberöras här, men värt att nämna är attsamarbetssamtalen ges en starkare ställning. Dehar visat sig kunna hjälpa föräldrar att finnalösningar.Men allt kan givetvis inte lösas med lagstiftning. Ettbra och nära föräldraskap skapas inte i första handmed lagstiftning, utan med aktiva föräldrainsatser,ansvar och deltagande i barnets vardag. Inte minstär det viktigt att bli mer uppmärksam påtidsfaktorns betydelse när det gäller umgänget medbarn.Moderata kvinnoförbundet har haft ettprogram som då och då revideras i takt med tiden.Det heter Barnet i centrum, och det är just vad dethär handlar om -- att sätta barnet i centrum.Betänkandet försöker göra det. Barnets behov lyftsfram, och barnet har behov av båda sina föräldrar.Men även mor- och farföräldrar har fått en alltmerökande betydelse för barnen i den moderna världendär båda föräldrarna heltidsarbetar. Känslomässigarelationer till mor- och farföräldrarna är också enverklighet som kan påverka det vi alla eftersträvar,nämligen barnens bästa.Vi har en reservation, nr 14, som grundar sig på enmotion av , i vilken han yrkar avslagpå propositionens förslag att byta ordetfaderskapserkännande mot faderskapsbekräftelse.Vi moderater har följt upp motionen och yrkaravslag på betänkandet i denna del. I dennasynpunkt har vi också stöd av lagrådet. Terminologioch nyspråk ändrar inte verkligheten. Man kanockså konstatera att det i dessa internationellatider, inte minst med tanke på enande,finns anledning att behålla ett ord som liknardanskans och tyskans anerkennen. Det är ingenstor fråga, men har en poäng i sinmotion som förtjänar att lyftas fram i en debatt omvårdnad av barn. Han menar att fadern kanundvika hela förfarandet genom att gifta sig medbarnets mor.Till betänkandet finns också fogat ett särskiltyttrande. Här pekar jag på två punkter som äroerhört angelägna att hålla i fokus. Just här liggernämligen den oro som kommit till uttryck blanddem som känner tvivel inför en del av förslagen ibetänkandet, inte minst organisationen i samhället, BRIS.Betänkandet utgår ifrån att barnens bästa skallgälla. Men det är när det detta skall tolkas somsvårigheterna uppstår. Syftet är alla ense om -- menhur uppnås det? När nu gemensam vårdnad blirhuvudregel är det oerhört angeläget attdomstolarna är lyhörda för även svaga uttryck somkan visa att barnen kanske trots allt inte mår bästav gemensam vårdnad. Skulle man misslyckas i attfånga upp dessa fall, blir priset för barnen högt, ochlagstiftningen kommer då inte i samklang med detallmänna medvetandet. Det skall inte bli den somskriker högst som skall lyckas göra sin stämma hördi dessa mål. Det skall inte krävas ett särskiltcivilkurage för att gå emot gemensam vårdnad.Den får givetvis aldrig utnyttjas som ett hot för attframtvinga umgängesrätt i olämpliga fall. Inteheller får den vara så stark att den förhindrar attsynpunkter som skyddar barnet kommer i dagen.Barn får givetvis aldrig användas som verktyg irehabiliteringen av den som begått övergrepp -- omän aldrig så lindriga.Umgängesrätten får inte bli en börda för barnet.Barnet skall inte tvingas till den. Bland det mestcentrala i betänkandet är därför utskottetsställningstagande för att ge barnet möjlighet till ettgrundläggande inflytande i vårdnads- ochumgängesprocessen. Detta krav bör regeringensnarast konkretisera.Beslut i dessa frågor kan ha en avgörande betydelseför en människas liv. Finns det brister i lagstiftningoch tillämpning, bör dessa därför rättas till utandröjsmål. Lagstiftningens uppgift är att underlättabarnens situation vid skilsmässa, inte försvåra den.Frågornas komplexitet men också deras storabetydelse för den enskilde gör att det i just dettaärende är särskilt viktigt med en noggrannutvärdering och uppföljning. Jag förutsätter att ensådan kommer till stånd och delges utskottet inomrimlig tid.Jag yrkar bifall till reservation nr 14.Anf. 3 ():Herr talman! Låt mig till en början säga att detgläder mig att se justitieministern här. Etträttssamhälle bygger ju inte enbart på straffrätt,regler om brott och straff, utan också på civilrätt.Reglerna för vårdnad och umgänge handlar om dekanske absolut viktigaste byggstenarna i samhället,nämligen barnen.I en skilsmässosituation är, som jag antydde,vårdnad och umgänge med barn viktiga ochkänsliga rättsliga frågor. Det har framförts mångaklagomål mot gällande lag. har framförtkrav på förbättringar , ochjag noterar med tacksamhet att vi nu äntligen harfått ett besked från regeringen i form av denproposition som vi nu behandlar. Om den kan sägasatt den tillgodoser merparten av krav,och det är synnerligen tacknämligt. Jag vill tatillfället i akt att framföra ett tack tilljustitieministern för att det är på det sättet.Men tyvärr nådde regeringen inte heller i den härfrågan ända fram. Därav våra många reservationer.De är närmare bestämt 17 stycken. Jag hoppas attjustitieministern har tid att stanna inte bara för attta emot mitt tack för vad som är bra, utan även föratt höra kritiken mot det som är dåligt.Folkpartiets inställning kan sammanfattas påföljande sätt. Det råder stor enighet om att barnetsbästa -- och jag vill använda det uttrycket och intebarnets intresse eller något liknande, utan barnetsbästa i vid mening -- måste framhävas mer. Dengemensamma vårdnaden från äktenskapet bör inteupplösas i onödan. Vid äktenskapsskillnad mellanföräldrarna behöver faktiskt barnen båda sinaföräldrar, och kanske behöver de sina bådaföräldrar extra mycket just i skillnadssituationen.Därför måste alla anstränga sig att uppnåsamförståndslösningar. Det minimerar ju ocksåtvisterna inför domstol.De s.k. samarbetssamtalen får en nyckelroll.Tanken är att domstolen har rätt att ta initiativ tillsådana samtal. anser att domstolenborde ha en plikt att ta initiativ till samarbetssamtalutom i rena undantagsfall. Detta borde faktisktframgå av lagtexten. Jag blir alltmer övertygad omatt det borde framgå av lagtexten efter det somjustitieministern sade här i inledningsanförandet.Om det nu är oundvikligt med en tvist, krävs tvåsaker för att det skall bli en riktig dom. Det krävsett bra beslutsunderlag och det krävs en brakompetens hos dem som behandlar fallet.Det behövs till en början en bra vårdnadsutredningsom utförs av välutbildad personal inomsocialtjänsten. Det kan vara en kompetent maneller kvinna. Jag poängterar detta, eftersom mångamän i skillnadssituationen uppfattat det somnegativt att de möter en kvinnovärld, och det ärkanske inte en bra start för att lösa tvisten.Det är också viktigt för en bra vårdnadsutredningatt de sociala myndigheterna lämnar enrekommendation till rätten hur man anser attvårdnads- och umgängesfrågan skall lösas.Dessutom måste utredningen utföras medskyndsamhet. Detta är ett lagfäst krav. Såstod det inte i propositionen, och detta framfördefolkpartiet i sin motion. Vi noterar att helautskottet enigt har ställt sig bakom att lagen skalländras på den punkten.I detta sammanhang vill jag också betonabetydelsen av de s.k. snabbyttrandena, dvs. deyttranden vid interimistiska beslut somjustitieministern här har talat en del om. Det är braatt dessa beslut, helt i linje med folkpartietsmångåriga inställning, endast gäller den faktiskavårdnaden. Men dessa snabbyttranden som lämnasfrån de sociala myndigheterna till domstolen intebara bör utan skall inhämtas av rätten före beslut.Det är ett faktum att dessa interimistiska beslut haren mycket styrande inverkan på de slutligabesluten. Det tycks justitieministern vara medvetenom, men man orkar inte gå ändå fram. Har manden inställning som justitieministern här har sagt,skall man också säga ja till att det i lagen skallframgå att dessa s.k. snabbyttranden skallinhämtas.För övrigt kan sägas att det naturligtvis är självklartatt alla som vid en tvist skall bedöma s.k. barnmålskall besitta en rejäl barnkompetens som innebärkunskap om barns behov och förhållanden. Denbehövs inte bara på den sociala sidan, vilket är meruppenbart, utan även inom domstolen. Häravföljer att det i barnmålen i princip endast bordeutnyttjas ordinarie domare. De har en betydligtlängre domarerfarenhet än någon extra tillkalladtingssekreterare eller tingsfiskal. Vid behov skalldomstolen också kunna använda sig av enbarnexpert som är särskilt sakkunnig och som kanförse domstolen med alla de viktiga fakta som ärnödvändiga för att komma fram till ett bra ochriktigt resultat. De faktorer som jag anfört skullefrämja en god dom i dessa mycket svåra frågor. Detär beklagligt att utskottets majoritet inte ställer sigbakom dessa enkla självklara krav.Herr talman! Det bör särskilt tilläggas en del sakerom umgängesrätten. Vid tvist om dengemensamma vårdnaden blir umgängesrättensynnerligen viktig. Det gäller både förvårdnadshavaren och för umgängesrättshavaren.Båda har sin plikt att ha ett umgänge med barnen,en god kontakt med barnen, och att främjavarandras kontakt. Det är en plikt mot barnet.Det är en mycket grannlaga uppgift för domstolenatt avgöra hur en umgängesrätt skall konstrueras,och det är förknippat med många problem. Jagskall här ta upp några av dessa problem. Det gällerför det första umgängesrättens omfattning. Ihittillsvarande praxis har den varitotillfredsställande. Praxis har varit alldeles förstelbent, och man har haft en schabloniseradtillämpning som varit nästan lika i alla fall och somutgått från att alla familjer är likadana. Man harnästan aldrig uteslutit umgängesrätten, och inte ensvid sexuella övergrepp mot barnen har pappan,vilket borde vara självklart, förlorat sinumgängesrätt. Det finns därför, precis somjustitieministern säger, behov av nya signaler för attfå en annorlunda och mer nyanserad praxis.Lagstiftarens grundläggande tanke är att barnetsbästa entydigt -- jag vill betona detta -- skall stå icentrum. Men detta hade framgått myckettydligare med förslag till lagtext iföräldrabalken 6:15, där vi vill att umgängesrättenskall tillgodoses efter vad som är bäst för barnet --inte som och som propositionen förordar: ''sålångt som möjligt''. Detta är ett alldeles förneutralt, könlöst och okänsligt uttryck för att detskall tillgodose barnets bästa. Dessutom bordebegreppet preciseras i lagen. Enligt börumgängesrätten bestämmas ''med utgångspunktfrån barnets ålder och mognadsgrad, känslomässiganknytning mellan barnet ochumgängesrättshavaren, barnets egen inställningsamt föräldrarnas inbördes förhållanden''.Det är beklagligt att justitieministern ochutskottsmajoriteten inte har utnyttjat detta tillfälletill att skapa klarhet i lagen. Därför förvånar detmig inte när justitieministern här och sade attden här regeln har missförståtts. Ja, den harmissförståtts allaredan. Man behöver bara läsa denhär veckans tidningar så ser man det. Medfolkpartiets modell hade man uppnått en tydlig nysignal för en nyanserad praxis.För det andra gäller det informationen mellanvårdnadshavare och umgängesrättshavare.Informationsutbytet har inte varit lagfäst.Numera är informationsskyldigheten en plikt förvårdnadshavaren och en rätt förumgängesrättshavaren -- för övrigt ett gammaltfolkpartikrav. Tyvärr är dennainformationsskyldighet av svårbegripligomfattning. Det sägs här att informationsskyldighetföreligger ''bara i den mån den kan främjaumgänget''. Enligt min uppfattning är detta ettalldeles för snävt synsätt.