prot · GE0946 · 1990-12-14 00:00:00 — Det ärmot den bakgrunden av stor betydelse för vårvalutapolitik att samtliga partier har uteslutitmöjligheterna av en devalvering som en metod föratt angripa problemen.Fru talman! Jag har inte kunnat finna attreservanterna i detta sammanhang har framlagtnågra förslag som bättre skulle kunna komma tillrätta med de problem som redovisas i regeringensskrivelse och som utskottsmajoriteten ställt sigbakom.I och liberalernasgemensamma reservation redovisas i sex punktervad som bör ingå i ett program för att åstadkommabalans i den svenska ekonomin. Det är såvitt jagkunnat finna ungefär detsamma som i BengtWesterbergs och gemensamma . I viss mån sammanfaller förslagen medredan vidtagna åtgärder, det gällerEuropapolitiken, begränsningar av det kommunalaskatteuttaget och de förändringar avsocialförsäkringen som beslutades om i går.Energipolitiken är ju föremål för förhandlingar. Iövrigt har förslagen, enligt min mening, brister urfördelningspolitisk synpunkt. De har i stället sinudd i stor utsträckning riktad mot löntagarna ochmot den offentliga sektorn. De är även i övrigtolämpliga.Med hänsyn till vad som sägs om den offentligasektorn och annat vill jag gärna påpeka att detfaktiskt är en myt att tro att den enskilde i varje lägeföredrar en privat konsumtion i stället för enoffentlig. Alla undersökningar som jag känner tillpekar faktiskt i alldeles motsatt riktning. Ökadindividualism är ingen lösning på våra problem,utan möjligen en förstärkt solidaritet. Det är enannan sak att vi alla har ett ansvar för att varjekrona inom den offentliga sektorn används såeffektivt och rätt som möjligt. sadeen gång att en dåligt använd krona inom denoffentliga sektorn är en stöld från de fattiga. Dethar vi all anledning att tänka på. Mot bakgrund avdetta noterar vi med tillfredsställelse detomfattande förnyelse- och effektiviseringsarbetesom nu pågår inom hela den offentliga sektorn.Fru talman! Huruvida är i kris är i alltväsentligt en semantisk fråga. Vi har onekligen våraproblem i svensk ekonomi, men vi är fortfarandeett av världens rikaste länder. Utvecklingen, sålångt den kan utläsas av tillgänglig statistik, följermycket väl utvecklingen i andra jämförbara länder.Det finns förvisso även många hos oss i vårt landsom lever på marginalen, som har svårt att fåinkomster och utgifter att gå ihop ens till det allranödvändigaste. Det kan inte bestrida detförhållande att är ett land med ovanligt högvälfärd, kanske de allra främsta, och skall så förbli.Men vi måste komma till rätta med de problem vihar, och vi måste förstå att vi inte kan förbruka merän vad vi gemensamt arbetar ihop. Det är alldelesuppenbart att om vi inte gör något åt våra problemkan en situation uppstå där uttrycket kris har mersubstans än vad det har . Vi kommer då inte attkunna hålla takten med de övriga industriländernastillväxt, och vi riskerar att vår höga sysselsättningäventyras.De åtgärder som föreslås i regeringens skrivelse ären strävan att intensifiera arbetet att komma tillrätta med de problem vars existens ingen i utskottetförnekar.Fru talman! Jag ber att få yrka avslag på samtligareservationer och i övrigt bifall till utskottetshemställan.Anf. 11 () replik:Fru talman! är den sjätte i radenav socialdemokratiska talesmän i finansutskottetsom jag har haft tillfälle att möta under mina år där.Jag har lagt märke till att skiftena har kommit alltsnabbare . Utmärkande för demsom hållit sina jungfrutal i den rollen har varit attde har prövat utvägen att skönmåla tillståndet iSveriges ekonomi.Hans Gustafsson tog till intäkt för att allt egentligenstår väl till att det förekommer trängsel ijulhandeln. Mot slutet av sitt anförande sade hanatt frågan om det råder någon kris närmast är ensemantisk fråga. Delar uppfattning, att det egentligen inte rådernågon kris och att detta är ett hjärnspöke, enuppfinning av finansministern och riksbankschefeni syfte att få glädjen att försämra sjukförsäkringen?Varför vidtas annars detta åtgärder? Är det inte etttecken på kris att socialdemokraterna, som ärfallet, tvingas ompröva gamla etableradeståndpunkter och inta ståndpunkter som vimoderater företrätt , just därför attdessa är recepten mot den kris somsocialdemokratisk politik har framkallat?För att korrigera den bild som Hans Gustafssontecknade vill jag nämna följande. ligger i årsist i OECDs tillväxtliga och kommer försti inflationsligan. Vi har ett snabbt växandeunderskott i bytesbalansen och till följd därav högaräntor, och vi kommer också att få en snabbtväxande arbetslöshet.Nu ansluter sig socialdemokraterna tillmoderaternas linje, att hotet om massarbetslöshetskall mötas med en intensifierad kamp motinflationen. Men vad sker i handling? Redan frånbörjan var det mycket märkligt att man höjdefastighetsskatten, något som driver på inflationen.Därefter höjer man genom riksdagsarbetetlöneskatten, och man delar ut 600 milj.kr. till fleroffentliga arbeten. Hur rimmar detta, liksom denvidgade rätten till avdrag för fackföreningsavgift,med allt tal om behovet av stram finanspolitik? Detfinns inte mycket i uttalande som jagkan instämma i. Men jag måste medge att uttrycketmischmaschpolitik är ganska väl funnet.På s. 34 i utskottsbetänkandet sägs det att det ärangeläget att motverka utgiftstrycket i denoffentliga sektorn, eftersom man då också kansänka skatten. var också inne pådetta. Han säger inte ens att detta skall ske ,men i praktiken handlar man tvärtom. Vad äregentligen den verkliga avsikten? Är det attmedverka till att få den ofrånkomliga anpassningentill skatteförhållandena i omgivande länder, eller ärdet att expediera beställningen från att staten skall hålla sig med ettväxande sparandeöverskott, som skall användas föratt köpa aktier i svenska företag för att därigenomsocialisera näringslivet?Anf. 12 () replik:Fru talman! använde åtminstonehälften eller kanske mer av taletiden i sittanförande till att förklara att det har gått mycketbra under den socialdemokratiska regeringstiden.Ekonomin är inte alls usel, och det finns egentligeningen kris. Om det till äventyrs skulle finnas någraproblem, är de inte regeringens fel. bemött detta påstående.Med utgångspunkt från egenbeskrivning vill jag fråga: Varifrån kommer deproblem som finns beskrivna i texten i detbetänkande som vi debatterar? Vad beror depå, och vems fel är det? Har den regering som lettlandets ekonomiska politik ingetansvar för detta? Är tanken att man vill skylla ifrånsig på någon annan, några utländska spekulantereller andra käcka aktörer på den svenskamarknaden? Om detta är innebörden i HansGustafssons påstående, är det ett mycket allvarligttecken på att de ord som står här och var ibetänkandet som tyder på insikt, inte motsvaras avnågon som helst insikt i verkligheten. Det är barapåklistrade ord. Det skulle vara intressant att fåhöra kommentar till detta.Hans Gustafsson angrep också något den bristandefördelningspolitiken i reservation 1 till betänkandetoch förklarade att våra åtgärder var riktade motlöntagare och den offentliga sektorn. Jag villpåminna om vad som har skett isvensk fördelningspolitik , när ni harregerat. De som har blivit rika -- ochdet finns ganska många sådana personer -- har ihuvudsak blivit detta av två skäl. De har utnyttjatdet gamla ruttna skattesystemet i kombination meden mycket hög inflation.Nu har vi faktiskt någonting åt det ruttnaskattesystemet. Nästa uppgift för den som ärangelägen om en bra fördelningspolitik är att ta itumed inflationen, att knäcka inflationen. Detta varett icke oväsentligt inslag i mitt huvudanförande,och jag tycker att också kundevisa ett visst intresse för denna uppgift utifrån rentfördelningspolitiska utgångspunkter, och det ärockså nödvändigt av helt andra orsaker.Hans Gustafsson påstod slutligen att enskildamänniskor inte alltid föredrar privata alternativ.Det tror heller inte jag. Såvitt jag vet har ingenpåstått detta, i varje fall inte jag. Poängen med attha privata alternativ till den offentliga sektorn är får välja, att var och en får själv välja somkonsument eller som anställd. Jag vill upprepa minfråga: Varför är ni socialdemokrater så benhårdamotståndare till konkurrens och valfrihet iproduktionen av vård, omsorg och utbildning?Anf. 13 () replik:Fru talman! Jag skulle vilja ta upp ett problem somförvirrar och försvårar såväl i den ekonomiskadebatten som i den ekonomiska politiken. I denekonomiska debatten och politiken talar man mestom den relativa ekonomin i stället för den reala, deverkliga förhållandena. Vi får t.ex. ofta veta attindustriinvesteringar och liknande minskar iförhållande till BNP, medan de faktiskt i fastpenningvärde har ökat kraftigt.Jag vill ta till en bild som exempel. Om enhöjdhoppare kan höja sitt personliga rekord från1,, har han flaxat sig upp10 % och hoppat 12 centimeter högre. Om enstjärnidrottsman som normalt klarar 2,40 meterökar sitt resultat med , har han ocksåökat hopphöjden med . Han betraktasdå som en mästare, ja närmast som en fantom.Men i den ekonomiska politiken och i denekonomiska världen är det precis tvärtom. Denstackars fantomen som bara klarar en höjning på5 %, han betraktas ju som en charlatan och närmastsom en krympling. Det är uppenbarligen på detviset, att vi i hånas som om vi vorecharlataner, eftersom vår ökning av BNP inte ärspeciellt hög mätt mot andras. Men jag har denåsikten, att de som ägnar sig åt den sortensjämförelser utan en fast grund, de är charlater ochi det långa loppet intellektuella krymplingar.Man måste vid en jämförelse i alla sådanasammanhang utgå från en fast grund, och inte engrund som rör sig -- och BNP rör sig helatiden. Vi måste för att kunna driva en vettigekonomisk politik och föra en sansad ekonomiskdebatt fastlägga vissa grunder från vilka man mäter.Om vi gör detta, tror jag att vi har förutsättningaratt komma till rätta med en hel del problem,eftersom vi vet vad vi håller på med.Det måste på något sätt bli ett slut på dennaintellektuella krymplingsmentalitet att mäta på ettsätt som inte har med det reala att göra. Vi börendast ägna oss åt det relativa. Då tror jag att vi kanfå en fast grund att stå på, och vi kan bygga ettsamhälle som är både ekologiskt och ekonomisktsunt. 14 () replik:Fru talman! ordförande ger en bild av hur han ser på detekonomiska läget. Han verkar inte särskilt berördav de siffror som både och har refererat från . Jagåterkommer till det.Det är intressant att angriper ettpar reservationer. Men i sammanfattningen avutskottsbetänkandet står det för det första ''att deti flera avseenden råder stor enighet mellan vad somsägs i propositionen och vad som uttalas imotionerna från moderata samlingspartiet ochfolkpartiet liberalerna -- -- --''. För det andra stårdet: ''Vidare tycks överensstämmelse finnas om attdetta innebär att en stram finanspolitik måsteföras -- -- --''. För det tredje står det att det ej hellerpå vissa andra punkter råder några skiljaktigauppfattningar. För det fjärde står det: ''Enöverensstämmelse återfinns också mellan vad somanförs i propositionen och -- -- -- när det gäller kravpå reformer i den offentliga sektorn -- -- --''.Jag tycker att socialdemokraterna skall bestämmasig för vad de tycker. Å ena sidan tycker de att detsom står i reservationen är eländigt. Å andra sidansäger de i sammanfattningen att det finns enöverensstämmelse med vad ochmoderaterna har tagit fram i sin reservation. Vi fråncenterpartiet är tacksamma för att vi inte har fåttsamma omfamning.Det har även uttalats ordentliga lovord över hur brasaker är. Vi skall inte skämmas för det som är bra iSverige. Det är viktigt att vi lyfter fram sådant. Mendet står i bjärt kontrast till de siffror som harredovisats där det framgår att inflationen blirfortsatt hög och tillväxten kommer att sjunka. Detär tal om en dyrbar offentlig sektor och ett alltförhögt ränteläge och att arbetslösheten kommer attöka. I finansutskottets ordförandes anförandeverkar det som om han inte tar de siffrorna påallvar.Följlande fråga blir alltmer aktuell, eftersom VU-ledamoten -- det socialdemokratiskavallokomotivet, som han kallas i detsocialdemokratiska partiet -- inte tycks dela deövrigas uppfattning: Är det en allmän åsikt i detsocialdemokratiska partiet och i ledningen attSverige inte befinner sig i obalans? Det blev ingetriktigt svar från sida -- han sadeförst å ena sidan och sedan å andra sidan.Det är väl en konstig ordning att ha en inflation på11 % och sedan räkna bort det som hör tillskattereformen? I reformen ingår att boendetstraffbeskattas, att resa till sitt arbete och sköta sittarbete straffbeskattas, och den som vill äta matstraffbeskattas. Jag tycker att det är konstigt attplötsligt räkna bort detta som om det inte fanns.Självfallet är det en del av inflationen.Det ligger mycket i den kommentar som AnneWibble gav uttryck för när det gäller inflationensskada för fördelningspolitiken. Det har naturligtvisvarit ett stort bekymmer under 80-talet.Svaret som gavs till oppositionen var mest ''å enasidan och å andra sidan''.Anf. 15 () replik:Fru talman! Vi har fått reda på attkristemperaturen bestäms av storleken avjultomtens säck. Jag får kanske ställa frågan: Närkommer krisen? Är det vid en julrusch sommotsvarar 20 miljarder?De lågavlönade, de som inte får del avskattereformen och som har pressats under 80-taletav reallönesänkningar, kanske inte deltar i någonjulrusch . Det kanske blir ännubesvärligare nästa år.Hans Gustafssons seans innehöll inte något försvar.Jag förstod inte riktigt om han är överens medregeringen. När regeringen i grundläggandeavseenden monterar ned den socialavälfärdspolitiken genom att skapa stora hål isocialförsäkringen, är det tydligen ingenting som ensocialdemokratisk utskottsordförande behövernämna eller fundera över. Det är ett stort brott motarbetarrörelsens grundläggande principer somlänge har väglett svensk välfärdsutveckling.När det gäller bristerna beträffandeproduktiviteten talas det mycket litet om orsakernatill den och hur vi skall komma till rätta med dessa.Det enda som nämns är åtstramningar. T.ex. har viden oerhörda resurs som finns i arbetarnasinflytande, bättre arbetsmiljö och en helt annanarbetsrätt. Den breda kunskapsutvecklingen harförsummats . Det kanske inteheller blir någon förbättring eftersom det knappastvidtas några arbetsmarknadspolitiska åtgärder ochAMS tilldelas inte några anslag. Det kanske inteens i en kommande lågkonjunktur satsas på dennakunskap. Därav den övergripande filosofin att viskall bekämpa inflationen med hjälp av storarbetslöshet.Hans Gustafsson säger ingenting om den storaförsummelsen, som han vill egentligen underordnasig, dvs. näringslivets oförmåga att över huvudtaget använda sitt kpaital på ett förnuftigt sätt ilandet. Vad gör vi åt beroendet av ett kapital somhar det kortsiktiga vinstintresset och som kan stickaiväg vart som helst? Skall vi ständigt underordnaoss och bli en utfattig region i norra ?Vänsterpartiet menar att det skall satsas påinvesteringar som kan göra oss så oberoende sommöjligt. Men väljs den andra vägen.Jag lyssnade uppmärksamt när Hans Gustafssonsade något om att gå ut mot löntagarna och denoffentliga sektorn. Jag trodde han menaderegeringens förslag. Men han talade visst ommoderaterna och folkpartisterna. Men ocksåsocialdemokraternas förslag har udden motlöntagarna och den offentliga sektorn.Anf. 16 HANS () replik:Fru talman! Om har lyssnat likadåligt på mina företrädare som på mig är det inte såkonstigt att diskussionen sällan leder till någotresultat.Gunnar säger att jag säger å ena sidan och åandra sidan. Ja, precis, . Det är braom politikerna lär sig att allting inte är antingen heltsvart eller helt vitt. Det kan finnas skäl som talar föroch skäl som talar emot.Lars har inte på en enda punkt redovisatatt min beskrivning av den ekonomiska situationenär felaktig. Jag är villig att dokumentera punkt förpunkt med material, som jag tyvärr inte kan föredrahär i talarstolen. Jag har inte redovisat något annatän den faktiskt föreliggande situationen grundat påriktigt material. säger att det kanbli sämre . Det blir sämre . Det ärprecis vad jag har sagt. Tar vi inte itu medinflationen, ser vi inte till att få samband mellanproduktivitet och inflation, blir det substans i taletom kris.Vidare har jag fått frågan om jag delar eller ej. Jag har hört påradion. Jag delar inte hans uppfattning om hanmenar att det inte finns några problem i densvenska ekonomin som behöver tas itu med ochsom är smärtsamma och svåra. Det råder storaproblem med inflationen och produktiviteten, ochdet är problem med bytesbalansunderskottet. Detmåste vi ta itu med, det är smärtsamt och det kräverinsatser av olika slag. Var och en som vill göra sigbesväret av att läsa mitt anförande kan se att jagingalunda undervärderat detta.Några frågor har ställts direkt till mig. Bl.a. harAnne två gånger återkommit till frågan omvarför socialdemokraterna inte kan acceptera enviss privatisering av den offentliga sektorn. Det ären verksamhet. Den beskrivning somofta kommer från talarstolen har inte mycket medverkligheten att göra. Vi har i kommuner ochlandsting drivit enomfattande entreprenadverksamhet. Det är fåstäder och kommuner ilandet som har tillgång tillegna resurser för hela anläggningssidan,underhållssidan osv. vill , om jagförstod henne rätt, att man också skall gå in på densociala sektorn.När det gäller det här talet om konkurrens vill jagsäga att jag tror att det är bra med konkurrens, menvar litet försiktig! Jag har nämligen under min tidsom bostadsminister lagt märke till att de som ståroch talar om konkurrensens välsignelse skyndar sighem, så fort de lämnat talarstolen, för att köpa uppsina konkurrenter. Jag går med, , påatt vi skall diskutera en ökadentreprenadverksamhet även i den offentligasektorn. Men då skall vi också diskutera om manskall släppa in den offentliga sektorn på den privatasektorn, vilket är förbjudet enligt gällandekommunallag. På den privata sektorn behövsnämligen minst lika mycket konkurrens. Den hållerpå att bli lika mycket monopoliserad som denoffentliga sektorn håller på att bli.Anf. 17 () replik:Fru talman! Jag har länge försökt intressera AllanLarsson för frågor kring bytesunderskott ochkapitalutflöde, men jag har misslyckats; det harmest blivit tal om budgetsaldo. Därför är jag gladatt i sitt anförande berördeproblemen i våra utrikesaffärer. Jag är samtidigtförvånad över att han sade att oppositionen inte harlagt fram förslag för att möta problemet medkapitalutströmning.Jag upprepar att det rör sig om att försöka få tillstånd förtroendeskapande åtgärder. I mittanförande sade jag: När man nu skriver så vackertom värdet av det europeiska monetära samarbetet,varför kan inte vi då anknyta kronan till ecun? Jagmenar att detta skulle skapa förtroende för att viinte kommer att devalvera, och att det dessutomskulle sänka räntenivån. Den frågan har jag intefått svar på.Vi måste, har jag sagt, anpassa vårt skattetryck tillomvärlden, om det skall vara attraktivt att verka iSverige. Jag frågade om hanmenar allvar med talet om att sänka skattetrycket,eller om han tror på det som har beslutat -- att man i stället skallbygga upp ett sparandeöverskott i den offentligasektorn, med överbeskattning.Jag har påpekat betydelsen av att vi inställer allaplaner på förtida avveckling av kärnkraften, för attfå företagare att intressera sig för att satsa i Sverige.Detta är förtroendeskapande åtgärder. Här krävsdet klara, tydliga signaler. Om inte allt kangenomföras på en gång, så skall i alla fall signalernaut. Jag begär faktiskt att få höra vad HansGustafsson anser om de frågorna.Det väcker inte förtroende, menar jag, när LO-ordföranden går ut och säger att det inte finnsnågon kris. Att den är kris kan vem som helstkonstatera -- det konstaterar OECDs experter, detkonstaterar 's ratinginstitut, som är här idessa dagar. Detta behöver man egentligen inteuppehålla sig vid.När finansutskottets ordförande försöker bevisa attallt egentligen står väl till, så tycker jag att hanmotarbetar finansministerns ansträngningar att hossvenska folket skapa ett krismedvetande, som fårmänniskorna att kanske även besinna sig ijulhandeln.Nu sade i slutet av sitt anförandeatt vi står inför stora problem om vi inte bekämparinflationen. Jag kan nämna att jag just har fåttkonjunkturinstitutets rapport, som offentliggjordeskl. Där säger man att inflationen i årskall bli . Vi vet att det är för litet -- den blirdrygt . Men blir den . Det ärett konstigt sätt att bekämpa inflationen. Och ännukonstigare är det att man höjer skatter som driverupp prisstegringen ännu mer.Jag har tidigare frågat: Varför höjer manfastighetsskatten, varför höjer man löneskatten,och varför släpper man loss utgifter som ingalundabehövs, t.ex. när det gäller att vidga fackavdragen?De här frågorna kvarstår obesvarade, och det vorebra om ville ta itu med dem.Anf. 18 () replik:Fru talman! tog faktiskt upptemat om konkurrens i den offentliga sektorn. Detgladde mig, för jag har haft svårt att få någon riktigkontakt med de tidigare ordförandena; de har intevelat prata om detta.Hans Gustafsson beskrev förhållandena som omdet pågick väldigt mycket entreprenadverksamhetinom kommuner och landsting. Så är inte fallet.Det gäller en ganska liten del. De siffror som jaghar sett visar att det är betydligt mindre än entiondel av verksamheten som är utsatt förentreprenad och konkurrens. Det är nästan alltidoch enbart de tekniska verksamheterna.Hans Gustafsson var emellertid beredd attdiskutera, sade han, även de socialaverksamheterna. Men sade han, tydligentill mig, att man skall vara försiktig, för hanserfarenhet är att när man lägger ut sådanverksamhet på entreprenad, kommer andra företagoch köper upp de kommunala historierna. Det ärinte riktigt den verklighet som jag har sett på deaktuella områdena. Jag har litet svårt att tro att demindre och medelstora företagen, som i förstavändan kommer att vara intresserade aventreprenadverksamhet för kommuner ochlandsting, skulle så att säga köpa upp helakommunen. Verklighetsanknytningen verkar varaen aning dålig.Samtidigt ville , för att kunnaförorda mer entreprenader, också släppa in denoffentliga produktionen på den privata sidan. Dettavore helt felaktigt, anser jag. Produktion av varoroch tjänster i en marknadsekonomi sker bäst iprivat regi. Om tvivlar på dettapåstående, så vill jag ge honom tipset att blicka utöver världen. Vad som händer i andra delar avvärlden är just att tidigare offentlig produktionläggs över i privat regi.Lönestegringstakten vill jag gärna beröra. Jagfrågade inledningsvis: Vad gör socialdemokraternaom misslyckas? Detta ären ganska realistisk fråga, eftersom erstabiliseringspolitik ochinflationsbekämpningspolitik är så entydigt ochensidigt upphängd på Rehnbergkommissionenslyckosamma uppnående av ett stabiliseringsavtal.Jag skulle gärna vilja ha ett svar på den frågan.Slutligen, fru talman! För att åstadkommanågonting positivt i svensk ekonomi framöver, föratt så att säga få upp framtidstro, tillväxt ochoptimism igen, måste man ha ett litet längreperspektiv och en litet mera offensiv infallsvinkelpå problemen och på de åtgärder man sätter in änvad har. verkar,liksom socialdemokrater i övrigt, inta en mycketdefensiv position. Till nöds kan man förmås attförsvara några av de åtgärder man vidtar, men detfinns inte någon entusiasm för att med liv och lustgå fram med nya tankar och förändringar i denekonomiska politiken som kan skapa förtroendeför en positiv framtid i Sverige.Anf. 19 () replik:Fru talman! När det gällerRehnbergkommissionen är det viktigt att kommaihåg den roll som lönebildningen spelar för att viskall lyckas med att få den svenska ekonomin attutvecklas åt rätt håll. Därför är det oroande om detär som socialdemokraten sade iradio , nämligen att det är krisinom LO efter krisen inom det socialdemokratiskapartiet.Jag tycker att det är viktigt att arbetsmarknadensparter tar mer ansvar för den roll som de har ilönebildningen. Det är ändå så, attarbetsmarknadsdelen i samhället praktiskt tagetsköts av de fackliga organisationerna.