prot · GE0939 · 1990-12-05 00:00:00 — Vi önskar att skjuter påbeslutet och återremitterar ärendet i och för nyutredning. Ingen har krävt att beslutet skalluppskjutas, men genom att stödja centernsreservation i frågan får vi en utredning om det härsvåra spörsmålet.Herr talman! Vi har alla ett ansvar för att barnen ivårt land får trygghet och bästa möjligauppväxtförhållanden. Barnets bästa måste bliavgörande i alla vårdnads- och umgängestvister.Förslagen i propositionen avses verka i dennariktning, men enligt vår åsikt gäller detta inte i allaavseenden på ett tillfredsställande sätt. förslag i anledning av de två motionersom jag har berört blir det dock en förstärkning.Ytterligare steg mot att ta hänsyn till barnets bästaskulle vi ta, om följer dereservationer som står bakom.Jag vill, herr talman, yrka bifall till en av dem,nämligen reservation 7.Anf. 10 ():Herr talman! Vi i tror att det om detföreliggande förslaget om samarbetsavtalförverkligas kommer att bli lättare för mångaföräldrar att komma överens när det gäller frågorsom handlar om vårdnad och umgänge vidseparation. Men samarbetssamtalen är ju i förstahand till för att ge föräldrarna en möjlighet attdiskutera sig fram till ett gemensamt beslut omvårdnaden av och umgänget med barnen. De lösernaturligtvis inte alla problem som är förenade medatt en familj upplöses.Jag kommer först att ta upp några punkter somberör förutsättningarna för att samarbetsavtalenskall kunna bli det som de är avsedda att vara ochdärefter peka på förutsättningar för att detgemensamma umgänget skall kunna fungera ipraktiken. Slutligen kommer jag att tala om deuppenbara brister som propositionen har i fråga ominställningen till barnen och om hur barnens rätt,behov och vilja bättre skall kunna komma tilluttryck. Jag kommer att yrka bifall bara tillreservation 3 och 24, men vänsterpartisterna stårnaturligtvis bakom alla reservationer där derasnamn finns med.Herr talman! Att vara samtalsledare för tvåföräldrar -- som vid separation inte av sig själva kanlösa frågan hur de skall ordna för sina barn -- ochhjälpa föräldrarna att lösa konflikten är inget somvilken välvillig människa som helst klarar av. Fördetta krävs det sakkunnig ledning, helst avutbildade psykologer. Dess värre finns det intetillräckligt många sådana här i landet. Ipropositionen förbigås det här med tystnad, och jagär mycket orolig för att man inte riktigt vet hur illadet är beställt. Att kommunerna skall ges stor frihetnär det gäller på vilket sätt samarbetssamtalen skallkomma till stånd är nog bra. Går det inte att ordnadet hela i egen regi kan man t.ex. köpa tjänster avnågon annan kommun eller på annat sätt, men detär inte till stor hjälp om det inte finns några sådanatjänster att köpa eller tillgå på annat håll.Det blir visserligen en lagstadgad skyldighet förkommunerna att erbjuda samarbetssamtal. Ävenom det har prövats på många håll är det fråga omen ny verksamhet för kommunerna. Vi vet tyvärralltför väl hur det ser ut på många håll. Resursernaräcker inte till för den kommunala servicen. Ettsextiotal kommuner har redan talat om att de anseratt de i nuvarande ekonomiska läge inte harmöjlighet att erbjuda samarbetssamtal. Tyvärrräcker det inte långt att göra detta till en lagstadgadskyldighet. Det finns alltför många exempel på hurandra lagstadgade skyldigheter åsidosätts på grundav brist på resurser. Omsorgslagen är ett välkäntsådant exempel. Jag anser inte att man kan tiga bortproblemen när det gäller förutsättningarna för attsamarbetssamtalen skall bli mer än godaintentioner på papperet. Problemen beror som sagtnaturligtvis på brist på utbildade personer och påkommunernas otillräckliga ekonomiskamöjligheter. Man kan alltså inte tiga ihjälproblemen och hänvisa till det statsfinansiella läget,vilket görs i betänkandet. Jag vill därför yrka bifalltill reservation 3, där det framhålls att regeringenmåste återkomma efter att ha analyseratförhållandena och lägga fram förslag för riksdagen.Samarbetssamtalen syftar till att föräldrarna skallkunna enas om umgängesformerna, och mångaföräldrar kommer ju redan nu på egen handöverens om hur de vill ha det. Men för att umgängetmellan barn och föräldrar skall kunna fungera ipraktiken krävs det också en rad andra insatser. Föratt främja kontakten behövs ibland förtur till enbostad nära barnet för den förälder som har flyttatfrån det tidigare gemensamma hemmet.Bostadsbidrag skall kunna utgå till båda parter, såatt de har råd med en bostad med utrymme förbarn.Så kommer vi då till problemen medresekostnaderna. I vår motion L427 tar vi uppproblemen med resekostnader och föreslår friaresor för barn som skall träffa en förälder som intebor på samma ort. Frågan om resekostnader vidutövande av umgängesrätten har långhalats. Denhar varit uppe i vid en rad tillfällen, meninte heller i den här propositionen läggs det framnågra konkreta förslag.Nu är vi glädjande nog helt eniga i utskottet. Vimenar att problemen måste lösas . Jaghoppas att justitieministern -- tyvärr har hon måstavlägsna sig från kammaren -- har uppfattatskrivningen i betänkandet som den är avsedd attuppfattas, nämligen som en skarp uppmaning tillberörda departement att skyndsamt lösa frågan.Herr talman! Vi i anser inte att detgår att sätta likhetstecken mellan föräldrarnasbehov och det som är bäst för barnen på det sättsom görs i propositionen. I många motioner, frånsamtliga partier, tar man också upp frågan ombarnens rätt och barnens behov samt om hur dessabäst skall tas till vara i frågor som rör vårdnad ochumgänge.Det finns, glädjande nog, en mycket bredsamstämmighet om att barnens intresse, vilja, rättoch behov bättre måste komma till uttryck än somnu är fallet.Vi i har uttryckt detta genom att visapå det utgångsperspektiv som fortfarande finns ilagstiftningen, nämligen föräldrarnas. Vi menar attdet borde vara tvärtom: lagstiftningen bordegenomsyras av ett barnperspektiv. Barnens bästaskall vara den absolut avgörande faktorn när detgäller att göra olika ställningstaganden.För att det här skall kunna komma till uttryck krävsdet att man respekterar barnet, att man låter barnetkomma till tals och att man lyssnar till barnet. Ochdet här är inte så enkelt som det låter. Barn tarnämligen ett mycket stort ansvar försina föräldrar och lägger ofta skulden på sig självaför föräldrarnas konflikter eller handlingar. För attkunna lyssna på barnen på rätt sätt -- så att derasåsikter bäst kan komma till uttryck -- krävs det avlyssnaren mycket stor erfarenhet och godakunskaper om barn.Vi menar att om barnens behov och rätt hadegenomsyrat ställningstagandena i vårdnadsfrågorskulle det vara uteslutet att en förälder, som avolika anledningar allvarligt brister i sin föräldraroll,skall ha rätt till umgänge med barnet.Den enighet som utskottet nu visar när det gälleratt stärka barnens ställning i mål om vårdnad ochumgänge i förhållande till propositionens förslag ärmycket glädjande, och jag yrkar naturligtvis bifalltill utskottets hemställan på denna punkt.Barnet är den svagaste parten i de flestasammanhang. Vi i har många gångertidigare verkat för att barns ställning skall stärkas.Barnens utsatthet erkänns inte av alla eller i allasammanhang. Det krävs mognad, kunskap,erfarenhet och empati för att en vuxen skall kunnaförstå barn och vad som är barns bästa. Därför harvi föreslagit att mål i fråga om vårdnad ochumgänge skall överflyttas från allmän domstol tillförvaltningsdomstol.Vi menar att länsrätterna har större kompetens äntingsrätterna när det gäller att handlägga sådanahär frågor. Med en sådan ordning skulle såväl självasakprövningen som frågor om verkställighet heltkunna koncentreras till den instans som förnärvarande har den största socialpsykologiskakompetensen. Dessutom har man ofta ett gottsamarbete med kommunernas socialtjänst. Detfinns alltså enligt vår mening anledning att anta attmöjligheterna till samförståndslösningar skulle ökaom vårdnads- och umgängestvisterna fickhandläggas i sin helhet i förvaltningsdomstol.Därtill kommer att de många gångerkontroversiella verkställighetsfrågorna skulle bliföremål för uppmärksamhet från både parternasoch domstolens sida redan i inledningen av enprocess.Vidare kommer risken att behöva besluta omtvångsåtgärder för att få verkställighet attminimeras så långt detta är möjligt.Jag anser alltså att det är olyckligt attdomstolsutredningen enligt sina direktiv endast haratt överväga en ordning som innebär att allmändomstol skall pröva såväl mål om vårdnad ochumgänge som frågor om verkställighet beträffandesådana avgöranden. Enligt vår mening bordeutredningens uppgift ha varit den motsatta, någotsom dock kan rättas till genom tilläggsdirektiv.Jag yrkar bifall till reservation 24.Tyvärr tror vi inte att vi kommer att få gehör förvårt önskemål om att mål skall flyttas över fråntingsrätter till länsrätter. Mot den bakgrundenmenar vi att det är viktigt att tingsrätterna tillförsbarnkompetens, att deras kompetens när det gällerfrågor om barn blir större. Det kan ske på olikasätt. Vi har valt att följa samma linje somfolkpartiet och föreslår alltså expertmedverkan itingsrätterna.Vi i anser att vi har fått gehör för vårtförslag om att vårdnadsutredningar inte skall få draut på det sätt som sker alltför ofta , ochdet är naturligtvis bra. Självfallet går det inte attfastställa en absolut tidsgräns -- det menar vi inteheller att man skall göra. Men om inte synnerligaskäl föreligger bör, menar vi, en period om tre fyramånader vara en rimlig tid för envårdnadsutredning. Vi ser med glädje ochtillfredsställelse att denna uppfattning delas avandra och tycker att det är bra att detta tydligtframgår av lagskrivningen.Herr talman! Jag har inte kommenterat allapunkter vare sig när det gäller propositionen ellernär det gäller betänkandet. Men jag nöjer mig ändåmed vad jag här har sagt. Vi har bara yrkat bifall tilltvå reservationer. Men trots det står vi, naturligtvis,bakom motion ochställningstaganden i övrigt.Anf. 11 ():Herr talman! Utskottet är, som det redan sagtsflera gånger i debatten, helt enigt om att det ärbarnens bästa som man skall ha för ögonen när manbeslutar om hur vårdnaden om barnen skall delasoch, tyvärr ibland, fördelas mellan föräldrarnasamt när man beslutar om umgänget mellanföräldrar och barn i de fall där föräldrarna leveråtskilda.Det är mycket glädjande med denna enighet. Menvid en första anblick kan det tyckas underligt attdenna stora enighet har kunnat resultera i såmycket som 28 reservationer. Skälet är naturligtvisatt det är oerhört svårt att åstadkommabestämmelser som är så heltäckande och somsamtidigt är så flexibla att de kan tillämpas i allaupptänkliga och möjliga situationer, med allasorters människor inblandade. Hur skall man t.ex.utforma regler om umgänge så, att de passar i såolika fall som de där vårdnadshavare vill hindra denandra föräldern att träffa barnen för att han ellerhon själv har svårt att handskas med kontakten medf.d. maken, och även de där den ene föräldern villskydda barnet, och kanske sig själv, från fortsattmisshandel och andra övergrepp från den andraförälderns sida? Det kanske också finns skäl attfrukta att den andra föräldern skall kidnappabarnet och föra det ur landet.Men skall reglerna kunna tillämpas i devanliga, normala, fallen -- med föräldrar som bådevill och förmår handla till sina barns bästa. Ett barnhar rätt till nära kontakt med båda föräldrarna.Men det måste vara en kontakt som är bra förbarnet.Partigrupperna har i utskottet på vissa punkterkommit fram till olika uppfattning om vilka reglersom säkrast leder fram till det önskade målet:barnets bästa.Tidigare talare i den här debatten har på olika sättbeskrivit det aktuella lagförslagets innehåll ochprisat dess goda sidor. Därför nöjer jag mig med attfortsättningsvis i mitt anförande kommentera defrågor där har gjort en annanbedömning än utskottsmajoriteten.Vi är bekymrade över att det, trots alla godaföresatser, finns barn som har det svårt i vårtsamhälle. Många barn försummas och far illa trotsreglerna i t.ex. socialtjänstlagen ochföräldrabalken. Vi är övertygade om att deändringar i som görs är ett stegpå vägen mot en bättre samhällsställning förbarnen, men det räcker inte. Det behövs nya grepp.Miljöpartiet föreslår därför i en motion och ireservation 1 att en parlamentarisk utredningtillsätts för att kartlägga och analysera barnenslevnadsvillkor och rättsliga ställning och för att redaut hur nuvarande regler tillämpas och fungerar ipraktiken. Utredningen bör sedan lägga framlagförslag som skall stärka barnens rätt i samhället.Vi vill i det sammanhanget föra fram tanken attlagregler som rör barnens rätt skall kunna samlasi en särskild barnbalk. En sådan balk skulle bli enmarkering av den vikt samhället lägger vid barnensrätt. samlade man prioriterade frågorför sig, i jordabalken, i och iföräldrabalken, för att nämna några exempel.När det gäller samarbetssamtalen har vi anslutit osstill förslag om vissa regler för hur dessaskall utformas. Det bör uttryckas klart atthuvudsyftet med samtalen är att ena föräldrarnakring en lösning som är till barnets förmån, ävenom det i vissa fall måste innebära att man försökerförmå en av föräldrarna att avstå från gemensamvårdnad och umgänge. I vissa tragiska situationerfinns tyvärr risken att barnet kan komma att skadasgenom övergrepp från en förälder. Det är ettförhållande som man inte får blunda för.Det är också en fördel om föräldrarna har möjlighetatt påverka valet av samtalsledare, att det finns välutbildade samtalsledare och att samtalen skallkunna ske under sekretess. Vi ser inte att de härgenerella kraven på något avgörande och störandesätt skulle inskränka kommunernas frihet attutforma samtalen på ett sätt som passar de lokalaomständigheterna, vilket utskottsmajoritetenhävdar.När ett gift par får barn utgår samhället från att denäkta mannen är barnets far. När en man och enkvinna som lever tillsammans utan att vara gifta fårbarn krävs en faderskapsutredning. Det upplevermånga par som kränkande. Att införa enfaderskapspresumtion vid samboförhållandenskulle troligen gynna även barnet, på grund av denpsykologiska effekten av att mannen på ettsjälvklart sätt får ta emot sin roll som far, med dessansvar, rättigheter och skyldigheter.Den nuvarande ordningen med enfaderskapsutredning, om än så summarisk, tar enhel del tid och resurser i kommunerna. Man måstelägga upp ett ärende med blanketter, underskrifteroch registrering. I , med sin knappa halvamiljon innevånare, görs 3 400faderskapsutredningar . av dem gällerfasta samboförhållanden. Om man i stället skulle gesamboende par möjlighet att anmäla sittsamboende till folkbokföringsmyndigheten, skapasde förutsättningar som behövs för att man skallkunna utgå ifrån att mannen i dessa förhållanden,liksom i äktenskap, är far till barnet som föds. Avden anledningen stöder vi det folkpartiförslag omfaderskapspresumtion i samboförhållanden somuttrycks i vår gemensamma reservation nr 16.I de fall vårdnads- och umgängesfrågorna inte kanlösas i godo blir det ofta rättegång. När domstoleni den processen fattar ett interimistiskt beslut omvårdnad och umgänge får den själv avgöra ombeslutsskälen skall anges eller inte. I alltför mångafall saknas därför beslutsskälen helt eller är alltförknapphändiga. Detta är en nackdel för parterna imålen, eftersom de har stor nytta av att se skälen.Den som vet hur domstolen har resonerat kanmånga gånger ha lättare att acceptera beslutet ochatt avstå från att överklaga. För den part som ändåvill överklaga är det lättare att angripa beslutet medadekvata argument. vill med sinreservation nr 22 införa sådana regler iföräldrabalken att domstolen åläggs att motiverainterimistiska beslut.När domstolen skall avgöra en vårdnads- ochumgängestvist mellan två föräldrar, skall den iförsta hand söka en lösning som är till barnetsbästa. Men det kan ibland vara svårt för domstolensledamöter att hitta den lösningen, när de bevis ochargument som läggs fram för rätten kommer frånföräldrarna och deras juridiska ombud. ärföräldrarnas kamp om barnen mycket prestigefylldoch hätsk. Utskottets majoritet har tagit den härkonflikten på allvar och skriver att det finns skäl atttänka på hur barnets uppfattning och synpunkterskall kunna tas till vara på ett bättre sätt iumgänges- och vårdnadsprocesser än vad som ärmöjligt. Majoriteten vill alltså, liksom vi, ge barneten starkare ställning i de här tvisterna, men den villinte nu föreslå hur det skall gå till, utan överlämnardet spörsmålet till regeringen, som får övervägasaken i sammanhang som den finner lämpligt.I är vi mycket glada åt att alla partierfaktiskt har uttalat en önskan att ge barnet en bättreplattform, men vi tycker att det redan finns ett braoch konkret förslag, som mycket väl skulle kunnagenomföras utan ytterligare omfattandeprövningar. Utredningen om barnens rätt kom medsitt betänkande 1987 och föreslog där att barn skallfå rätt till ett eget juridiskt ombud i mål om vårdnadoch umgänge. Det förslaget behandlas inte klart ipropositionen. Vi har tagit upp det som ett egetförslag i vår motion 1990/91:L12, och eftersom vifortfarande tycker att det är gott nog attgenomföras i den form det föreligger, föreslår vi ireservation 23 att så sker.Avslutningsvis vill jag säga att vi självfallet stårbakom samtliga våra reservationer, men av hänsyntill kammarens arbetsbelastning avstår vi från attyrka bifall till dem.Anf. 12 ():Herr talman! Barns rättigheter och intressen i densvenska familjerätten har varit föremål för reformering. Från att ha variten lag som i första hand tillgodosett föräldrarnasrätt till sina barn, har lagen ändrats och barnets rätttill umgänge med båda sina föräldrar har lyfts fram.Det nu framlagda betänkandet är ett stort steg i rättriktning. Till grund för betänkandet ligger enproposition från regeringen som i sin tur bygger påett antal utredningar som har genomförts underresans gång, och på synpunkter som kommit framvid överläggningar som departementet haft medmyndigheter och organisationer.På det internationella planet har strävanden mot ettstörre hänsynstagande till barnens intresseutmynnat i en om barns rättigheter.Konventionen godkändes av riksdag undervåren och innehåller bestämmelser avsedda att setill att barns grundläggande rättigheter respekteras,att ge barn skydd mot övergrepp och utnyttjandesamt rör bl.a. frågor om vårdnad och umgänge.Eftersom justitieministern har redogjort förhuvudsyftet och helhetssynen i förslagen tilländringar i lagen, övergår jag till att bemöta dereservationer som, trots en grundläggande enigheti utskottet, tillfogats betänkandet. Förslagen tilländringar i lagen poängterar särskilt vikten av attföräldrarna själva skall ta ett gemensamt ansvar förbarnen och själva lösa frågan om hur vårdnadenoch umgänget skall utformas.För att hjälpa föräldrarna föreslås nu attkommunerna blir skyldiga att erbjuda så kalladesamarbetssamtal, för att lösa dessa problem, samtatt domstolarna i anslutning till detta ges rätt attinitiera samtal, om de kan tänkas tjäna något syfte.I reservation 2 av , ochmiljöpartiet tas frågan upp om att mål ochutformning av samtalen bör anges. Frågan omutbildning av samtalsledarna tas också upp, liksomsekretessen vid samtalen.Frågan om mål och utformning måste vara en sakför kommunerna att avgöra. Det är väl ganskasjälvklart att syftet skall vara att konflikter lösesoch att samförståndslösningar kommer till stånd,detta med hänsyn till vad som är bäst för barnet.Likadant är det med utbildningen. Det är för migsjälvklart att socialnämnderna ser till att deraspersonal får den rätta utbildningen. Givetviskommer att få en viktig uppgift i atthjälpa kommunerna med utvecklingen av metoder,utbildning av personal m.m. Sekretessen är givetvisen viktig del i samtalen, och utskottets majoritet villunderstryka vikten av att samtalen, om föräldrarnaså önskar, sker med familjerådgivningssekretess.Vänsterpartiet tar i sin reservation upp attkommunerna behöver ekonomiskt stöd för attgenomföra verksamheten med samarbetssamtal.Det är ju så att de flesta kommunererbjuder samarbetssamtal. Enligt en undersökningsom gjort förekom våren 1987samarbetssamtal i 217 av landets 284 kommuner.Sedan samtalen infördes har man i av desamtal som inletts före tvist kommit fram till ensamförståndslösning. När samtal initierats avdomstol har av föräldrarna enats. Detta visaratt frågan är viktig också ur samhällsekonomisksynvinkel. Kommunalekonomiskt gårverksamheten på kort sikt jämnt ut, men på långsikt är den troligen lönsam. Dessutom villfolkpartiet att det skall framgå av lagtexten närdomstolen bör förordna om samarbetssamtal. Bådei propositionens text och i motivuttalanden iutskottsbetänkandet framgår detta och behöverföljakligen inte ingå i lagtexten.Folkpartiet har också en reservation om socialtföräldraskap. I förarbetet till propositionen harfrågan inte tagits upp, och det kan ifrågasättas omden skall behandlas i sammanhanget.Herr talman! När det gäller frågan om gemensamvårdnad föreslås att ogifta föräldrar skall kunna fågemensam vårdnad genom en anmälan tillsocialnämnden i samband med att faderskapetfastställs. På så sätt förenklas förfarandet jämförtmed , då man måste göra en anmälan tillpastorsämbetet. Domstolen skall kunna bestämmaatt vårdnaden skall vara gemensam, eller fortsättaatt vara gemensam, om den som yrkat att få enskildvårdnad absolut inte motsätter sig gemensamvårdnad i det fall hans eller hennes yrkande om attensam få vårdnaden inte bifalles av domstolen.Detta har stor betydelse för barnens rättigheter tillbåda sina föräldrar. Jag upplever att barnens rätt tillumgänge framför allt med sina pappor är begränsadi dag. I och med den föreslagna lagändringen stärksbarnens rätt till båda sina föräldrar.En annan sak som behandlas i betänkandet ärfrågor som rör umgänget och umgängesrätten. Härfinns två reservationer. framför i sinreservation att man vill ha en översyn av reglernaför umgänget. I reservation nr 6 yrkasatt man skall komplettera lagtexten så att det därframgår att umgängesrätten skall tillgodoses eftervad som är bäst för barnet. Formen för umgängetskall alltid beslutas utifrån vad som är bäst förbarnet. För att förhindra s.k. umgängessabotageföreslås att man i inför en särskiltregel som slår fast att frågan om barnets behov avkontakt och samvaro med båda föräldrarna skallges en framträdande plats vid valet avvårdnadshavare. Gemensam vårdnad är inteliktydigt med att barnet t.ex. bor hosbåda sina föräldrar, utan det betyder kanske attbarnet bor hos en av sina föräldrar men har ettkontinuerligt umgänge med den andra föräldern.Det betyder givetvis ett delat ansvar när det gällerfrågor rörande barnets framtid. Umgänget skallgivetvis planeras med barnens bästa för ögonen ochinte hamna i några schablonmässigaumgängesformer.Ibland kan det ju också finnas skäl att umgängemed den ena föräldern inte bör förekomma. vara fallet om en förälder gjort sig skyldig tillbrott mot barnet. Umgänget måste bestämmasefter de omständigheter som förekommer i varjeenskilt fall. har i ett rättsfall,NJA 1988, tagit avstånd från schablonmässigtbestämda umgängestider. Som redan framförtsunderstryks vikten av prövning i varje enskilt fall. Iandra fall kan det vara så att umgängesförälderninte ser till att umgänget fungerar eller genomförs.Detta bör också vägas in när beslut fattas.Utskottets majoritet vill betona vikten av att enflexiblare individuell prövning bör komma tillstånd. Med anledning av vad som sägs ipropositionen utgår utskottet från att enutvärdering av rättspraxis kommer att göras ilämpligt sammanhang. Satsningen på att genomsamarbetssamtal öka antaletsamförståndslösningar kan också leda till attumgängessabotage blir mindre vanliga.Det är viktigt att beakta och vinna erfarenhet av nugjorda förändringar innan man går vidare. Meddessa förändringar uppnås samma mål som de ireservationen anförda.Folkpartiet har också en reservation angåendeumgängessabotage. Man menar att om den enaföräldern saboterar umgänget skall vårdnadenkunna överföras till den andra föräldern.