prot · GE0946 · 1990-12-14 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:46Fredagen den 14 decemberKl. 9.001 § Anmälan om kompletteringsval tillvalberedningen m.m.Talmannen meddelade att socialdemokratiskariksdagsgruppen på grund av uppkommandevakanser anmältdels efter följande nyarepresentanter fr.o.m. , nämligenBirgitta som ledamot i valberedningen,som suppleant italmanskonferensen, somsuppleant i utrikesnämnden och somledamot i förvaltningsstyrelsen,dels fr.o.m. somsuppleant i valberedningen efter som suppleant iförvaltningsstyrelsen efter förklarade utsedda tillledamot i valberedningenBirgitta ()ledamot i förvaltningsstyrelsenIréne Vestlund (s)suppleant i talmanskonferensenIris ()suppleant i utrikesnämndenOskar ()suppleant i valberedningenBerit ()suppleant i förvaltningsstyrelsenIris ()2 § Debatt vid hänvisning till utskott avproposition 1990/91:65Föredrogspropostion1990/91:65 Ändring i regeringsformen medanledning av ett europeiskt ekonomisktsamarbetsområde.Anf. 1 ():Herr talman! har regeringen äntligen, till slut,i grevens tid lagt fram en proposition på riksdagensbord om grundlagsändring i samband med . Det skedde på sista möjliga dagen.Ändringen skall träda i kraft den 1 januari 1992.Den föreslagna ändringen innebär att svenskadomstolar reellt blir underställda en EES-domstol.Reellt kommer denna domstol att vara EG-domstolen.Om det finns en svensk bestämmelse som stridermot en EG-bestämmelse, då skall domstolen intetillämpa den svenska bestämmelsen i det aktuellamålet. EG-regeln skall ha företräde framför dennationella regeln.Ända har de grönapåpekat att en grundlagsändring måste göras förEES-avtalet. Trots att det har funnits gott om tidhar förslaget snickrats ihop i stor hast.Juridiska fakultetsstyrelsen vid universitetanser i sin remiss att förslaget borde utredasytterligare. Flera övriga remissinstanser menar attden föreslagna ändringen inte är tillräcklig.Då kan man fråga sig: Är det på det här sättet manskall genomföra grundlagsändringar i det härlandet? Är det här den enda grundlagsändringen?Om det kommer fler -- när kommer de i så fall?Grundlagsändringar är av den vikten att de inteskall hastas fram på det sätt som regeringen hargjort med detta förslag. En permanentkonstitutionell reglering av relationer tillEG som är byggd på en hastigt åstadkommengrundlagsimprovisation -- för en sådan är det frågaom -- är någonting mycket olyckligt.Grundlagsändringen är också av sådan vikt att enbeslutande folkomröstning kan komma till ståndom en tredjedel av ledamöter så vill.Vi ser ändå med tillfredsställelse på att EG-frågantill slut hamnar hos . Vi harunder hösten förgäves försökt att remitterafrågorna från utrikesutskottet, finansutskottet ochfrån kammaren, eftersom vi anser att de är avmycket stor konstitutionell betydelse. Bättre sentän aldrig, kan man säga!Överläggningen var härmed avslutad.Propositionen hänvisades tillkonstitutionsutskottet.3 § Hänvisning till ärenden till utskottetFöredrogs och hänvisadesProposition1990/91:67 till konstitutionsutskottetMotionerna1990/91:Kr6 och Kr7 till kulturutskottet4 § Den ekonomiska politikenFöredrogsfinansutskottets betänkande1990/91:FiU10 Den ekonomiska politiken (prop.1990/91:39 och skr. 1990/91:50).Anf. 2 ():Herr talman! I den remissdebatt somsocialdemokraterna begärde med anledning avregeringens krisskrivelse till påtalade jagden brist på förutseende och den förvirring sompräglar den ekonomiska politiken.Bara några veckor tidigare hade regeringenredovisat sitt program framåt. Men närskrivelsen sedan anlände, innehöll den väsentliganytillkomna inslag. Att ståndpunkterna i de bådadokumenten från regeringen är svårförenligabekräftas av att finansutskottets socialdemokraterinte kunnat godkänna där anbefallna riklinjer, utanvalt att göra ett tillkännagivande med anledning avregeringens proposition och skrivelse.I den nämnda debatten återkom jag till regeringenssedan länge demonstrerade oförmåga att gå frånord till handling. Utmärkande för båda deaktstycken som finansutskottet haft att behandla äratt de i så liten utsträckning innehåller konkretaförslag till åtgärder. I stället domineras de avresonemang om vad regeringen säger sig ha föravsikt att uträtta.En viktig förändring på det verbala planet, vilketockså återkommer i finansutskottets betänkande,är att kampen mot inflationen nu skall sättas i förstarummet. har den platsen alltid reserveratsför vaktslåendet om den fulla sysselsättningen.När nu inflationsbekämpningen enligtsocialdemokraterna skall överordnas alla andraambitioner och krav, är motiveringen att det krävsför att värna sysselsättning och välfärd . Mendetta är just den argumentation vi moderater längehar drivit, när vi har velat ge kampen motinflationen högsta prioritet.I detta avseende kan det därmed kanske finnas ettvisst fog för det i övrigt överdrivna talet iutskottsbetänkandet om att det rådersamstämmighet mellan regeringspartiet samtmoderata samlingspartiet och folkpartiet.Frågan är bara vad regeringen tänker göra för attge kraft åt sin principuttalanden. Den säger sig intevilja försöka motverka en uppgång avarbetslösheten med generell efterfrågestimulans.Däremot anses utrymme finnas för selektivaarbetsmarknadsåtgärder. Det förefaller som omman inte observerat påpekandet i bl.a.långtidsutredningen -- att det är omfattningen avden öppna arbetslösheten som påverkarlönebildningen.Den färska uppgörelsen med iskatteutskottet om till bl.a.beredskapsarbeten, ger anledning till tvivel på attregeringen kan motstå fackets krav att alltför högalönekostnadsökningar, som urholkarkonkurrenskraften, skall ackommoderas medökade offentliga utgifter.Det vore bra om finansutskottets nye ordförandeHans Gustafsson, som jag för övrigt välkomnar tilldenna nystart i det politiska livet, kunde undanröjamina farhågor på det området.Även i övrigt framstår beslutsamheten att bekämpainflationen i tvivelaktig dager, när så många av deåtgärder som förs fram i anslutning till krispaketet ipraktiken driver på prisstegringen. Så blir falletmed de höjda avkastningskrav som skall ställas påstatlig affärsverksamhet.Ännu klarare är orsakssammanhanget när detgäller den höjning av fastighetsskatten som skalldebatteras och den skärpning avlöneskatten som regeringspartiet köpte sigtill priset av extrapengarna tillarbetsmarknadsåtgärder.En annan del av köpeskillingen var borttagandet avtaket för fackavdraget, vilket inte rimmar särskiltväl med allt tal om nödvändigheten att föra enstram finanspolitik.Herr talman! Regeringens ekonomisk-politiskasträvanden tar sikte särskilt på tvåområden. Det ena är lönebildningen. Till skillnadfrån sin företrädare säger sig den nyefinansministern vara angelägen om att ansvaretskall ligga på arbetsmarknadens parter.Men i det praktiska handlandet är inte heller AllanLarsson främmande för statlig inkomstpolitik.Även om Rehnberg-gruppen formellt är fristående,handlar den på regeringens uppdrag, och det äruppenbart att finansministern fäster stor vikt vid attdess arbete leder till avsett resultat.Parterna håller nu dröjande på att inordna sig igruppens verksamhet. Men det sker med mångaförbehåll. Möjligen blir det ändå enuppgörelse, som i likhet med sina föregångare frånolika Haga- och Rosenbadsrundor presenteras somett trendbrott.Men problemen är att centrala avtal betyder väldigtlitet för det slutliga löneutfallet. Löner bestäms tillslut lokalt på en marknad, och redan överhäng,löneglidning och politiskt bestämda fördyringarkommer att ge en kostnadsstegring på över8 %, vilket återigen är betydligt mer än i vårafrämsta konkurrentländer.Det sägs ibland att även om inkomstpolitiska försökvisat sig föga framgångsrika, är de väl också ganskaofarliga. Jag vill emellertid påstå att de medför denstora skadan att den ekonomiska politiken grundaspå felaktiga utgångsvärden.Regeringen har arbetat med ett antagande atttimlönekostnadsökningen blir , vilket isin tur ger lägre statsinkomster i form avinkomstskatt och moms än vad som med enrealistisk löneprognos kan väntas bli fallet.Jag är övertygad om att detta ligger bakom detförhållandet att regeringens andra dagsaktuellaintresse är budgetsaldot. Panikkänslor kanske gersig till känna om man utgår från en i stort sett frystinkomstsida och automatiskt stigande utgifter i taktmed inflationen.Det har sagts att behöversparas. Egendomligt nog är det dock svårt att fåbesked om vilken utgångspunkten är för dettaräknestycke. har i sinbudgetprognos fört upp 11miljarder kronor i extra tillkommande utgifter vadjag förstår -- dvs. utöver de 4 miljarder som finnsanslagna -- för att dölja att statsbudgeten förnärvarande visar överskott.Jag är tämligen säker på att inte hellerfinansutskottets ordförande känner sigtillfredsställd med de förklaringar som på dennapunkt lämnats i utskottet. Frågan inställer sig omregeringens aktuella planer på att minskastatsutgifterna förklaras mer av LOs krav ochpartikongressens beslut beträffande ett ökatoffentligt sparande, än av en strävan att på siktkunna sänka skattetrycket.Den största utgiftsbesparingen i krispaketet avsersjukförsäkringen. Denna fråga skall debatteras isärskild ordning , och jag skall därförbegränsa mig till att påtala det vankelmod hosregeringen som den ger prov på.Sänkt ersättningsnivå är något vi moderater längeförordat till ackompangemang av stark kritik frånsocialdemokratiskt håll. När nu regeringen gjordeett lappkast genom att göra detta förslag till sitt,övergav den den lika angelägnaarbetsgivarperioden under de första fjortonsjukdagarna.I utskottsarbetet har dennarationaliseringseffekt återinsatts, om än medfördröjning.Socialdemokraterna köpte därmed enöverenskommelse med samma betalning som detidigare använt för att få stöd till atthöja momsen. Man kan mot den bakgrunden undraom deras avsikter är ärligare den här gången.Jag vill gärna deklarera att den bästa garantin föratt en arbetsgivarperiod verkligen införs senast den1 är naturligtvis en borgerlig seger ihöstens val.Krispaketet innehöll andra snabba omprövningarav tidigare fast etablerade ståndpunkter. Mestuppmärksammat har naturligtvis det plötsliga löftetatt arbeta för svenskt medlemskap i blivit.Men även en sådan sak som den tidiga skolstartenär en välkommen uppslutning kring ett gammaltmoderat krav. Det bör dock observeras att vårmotivering har varit främst pedagogisk och pålängre sikt samhällsekonomisk. Det är för migväldigt svårt att se hur det skall kunna bli enstatsfinansiell besparing, om en extra åldersklass iett övergångsskede skall trängas in i systemetutöver dem som normalt får plats där.Ytterligare några tillkännagivna besparingarsaknar helt strukturpåverkande effekt och har rentav ibland engångskaraktär. Tillväxten i svenskekonomi och förtroendet för framtid somindustrination lär inte kunna återställas med hjälpav inställda repetionsövningar. Sådana åtgärdertyder bara på att regeringen uppfattar den svenskakrisen som statsfinansiell, när den i själva verket ärmycket bredare än så -- den är samhällsekonomisk.En läkare som på motsvarande sätt tar fel påsjukdom och därför opererar fel kroppsdel skullebli anmäld för hälso- och sjukvårdensansvarsnämnd. Jag kanske med anledning av ettaktuellt debattinlägg bör tillägga att jag visst inteanser att krisen inte finns och att den skulle vara ettjättejippo iscensatt av finansministern ochriksbankschefen.Jag hävdar tvärtom att ekonomiskaproblem är mer djupgående och av en mergenomgripande karaktär än vad åtminstonefinansministern tycks inse att döma av hansuttalanden och åtgärder hittills.Herr talman! Det aktuella läget kan kort beskrivasså: ekonomi har gått i stå. blir detsämre ändå. Bara en ny regering finns att hoppaspå!Enligt alla prognoser blir vårt lands självförvålladenedgång snabbare och djupare än vad som tidigareförutsetts. Det framgår också av den om ekonomi som publiceras i dagoch som några ledamöter ur finansutskottet fickförhandskännedom om vid ett besök i nyligen.Även utomlands sker nu en avmattning i skugga. Men aktiviteten i t.ex. ochTyskland hålls ändå uppe på god nivå, och denrecession som inletts i och Storbritannienväntas avlösas av en vändninguppåt.Även i råder recession, men här måste denförutses bli betydligt mer långvarig. Flertaletbedömare räknar med en negativproduktionsutveckling inte bara 1991 utan även1992. Minustal redovisas för industrinsorderingång, dess produktion och investeringar.Enligt Verkstadsföreningen är lönsamheten imedlemsföretagens svenska anläggningar sämre änvad som har registrerats tidigare, ochen ytterligare försvagning väntas nästa år.De senaste dagarna har färsk statistik tillkommit,som bl.a. visar att prisstegringen blir över 11 %.Även måste man realistiskt räkna med ettgenomsnittligt inflationstal på två siffror. SPKredovisade i går en prognos på i genomsnitt 10,7 %.Till betydande del beror denna prisstegring påpolitiska beslut. Tycker och , som tydligen är ute och bekämparinflationen någonstans, att det skänkertrovärdighet åt talet om att ge kampen motinflationen högsta prioritet, när vi på detta visredan nu förutser att inflationen genom politisktbestämda åtgärder kommer att ligga påsamma höga nivå som ?Bytesbalansen försämras stadigt, och det finnsinget som motsäger min tidigare bedömning attunderskottet växer i en takt av ungefär 20 miljarderkronor . Det värsta är att något trendbrottinte är i sikte. Det kanske inte är någon meningmed att ställa en fråga till finansministern, eftersomhan inte är här, men jag kan i stället vända mig tillHans Gustafsson. Är inte oroligöver att bytesunderskottet kan motsvara avBNP och kanske 1992?Som jag framhållit, tillkommerdessutom den pågående nettoutströmningen avinvesteringskapital -- drygt 80 miljarder.Allt sammantaget ställs därmed stora krav påupplåning utomlands, vilket får denotillfredsställande konsekvensen att räntenivåntrots avmattningen måste ligga på en hög nivå.Respektavståndet till euroräntan är nu ungefärdubbelt så stort som det var sedan.Självfallet verkar detta avhållande på viljan attsatsa i Sverige.Herr talman! Till de högst påtagliga problem somföreligger i den reala ekonomin kommer enkraftig oplanerad kreditåtstramning. Orsakskedjankan sägas ha börjat med kraschen i Nyckeln ochnågra andra överansträngda finansbolag, vilketledde till kollaps på penningmarknaden. Dettaframkallade en restriktiv hållning hos bankernamot finansbolagen, vilket medförde att de förraoväntat fick överta ansvaret för åtskilliga av desenares kreditengagemang. Därmed visade sigtidigare av bankerna vidtagna åtgärder för attuppfylla de nya kapitaltäckningsreglernaotillräckliga.Läget är det att sunda och välmotiveradeinvesteringsprojekt trots fullgoda säkerheter intekan finansieras på grund av den uppkomna bristenpå likviditet i kreditväsendet. Därmed riskerarnedgången att av finansiella skäl bli djupare än vadde reala faktorerna motiverar. Man anarinledningen till en självgenererande process, somliknar den nedåtgående spiralen vid 30-taletsbörjan. Enligt min mening har denna sida av denekonomiska krisen inte fått tillnärmelsevis denuppmärksamhet den förtjänar. Även om det i förstahand naturligtvis är problem, skulledet vara intressant att få höra synpunkter frånfinansutskottets ordförande och finansministern idetta aktuella ämne.Vad kan då göras för att förhindra attkreditåtstramningen blir okontrollerbar, medvåldsam kapitalförstöring som följd? Ja, i t.ex.Japan, där belåningsvärdena också gått ner, har depenningvårdande myndigheterna höjtbelåningsgränserna. Den jakt på överbelåning sombankinspektionen inlett i verkar i motsattriktning och kan mycket väl framkalla defallissemang man är ute efter att förhindra. I USAriktar myndigheterna uppmaningar till bankernaatt tillhandahålla likviditet för att motverka denknapphet på krediter som där börjat ge sig tillkänna. har också slopat dekrav på att hålla kassareserver som tidigare gällt förkreditinstituten. På motsvarande sätt finns detenligt min mening skäl för riksbanksfullmäktige attöverväga lättnader i kassakraven utöver detborttagande av de dubbla kassakraven förfinansbolag som redan beslutats. Men det enda somverkligen hjälper i längden är naturligtvis att få nedräntan genom att föra en ekonomisk politik somökar tilltron till framtid.Vad är då orsakerna, herr talman, till dengenomklappning som har drabbat vårtlands ekonomi? En allmän förklaring skulle kunnavara att vi alltför länge försökt att köra i ett egetspår, vilket varje skidåkare vet går trögt. Iväsentliga avseenden har vi trott oss kunna levaefter andra regler än vad som gäller i våra viktigastekonkurrentländer. Vad som en gång kallades''land'' har blivit alltmer extremt närdet gäller sådana ekonomiska grundvärden somskattetrycket, den offentliga verksamhetensomfattning, det dåliga sparandet, som förhushållens del länge varit negativt, osv.Det är därför det första åtgärdskravet i denreservation till finansutskottets betänkande som vimoderater och står bakom är att Sverigeskall söka medlemskap i redan under 1991.Fastheten i denna vår avsikt bör möjligtmarkeras genom att vi i efterföljd anknyterkronan till ecun, som är valutaenheten i deteuropeiska monetära systemet. Genom att på dettatydliga sätt demonstrera att det inte blir någondevalvering, borde det stora risktillägget på densvenska räntenivån kunna nedbringas med -- trorjag -- flera procentenheter. Varför kan interiksbanken få klartecken för denna åtgärd efterregeringens positiva uttalanden om det europeiskavalutasamarbetet, som också återges iutskottsbetänkandet?I detta sammanhang hade det, om finansministernvarit här, funnits anledning att fråga honom vad detblivit av den utredning om oberoendesom nämndes i den ekonomisk-politiskapropositionen för över sedan. Attskriva direktiv kan ju inte vara några problem,eftersom ett förslag till sådana översändes tillriksdagen för samråd . Jag utgår ifrånatt vi nu verkligen får tillfälle att säga vår meningom utredningsuppdraget beträffande vad som ändåär ett eget verk. Dessutom har dentidsnöd som då ansågs föreligga, när siktet varinställt på ett grundlagsförslag redan denna höst, nurimligen bortfallit som ett argument mot att gekommittén en parlamentarisk sammansättning. Låtmig uttrycka förhoppningen att Hans Gustafssonkan medverka till att vi just från finansutskottetsoch sida framhåller detta för regeringenoch dessutom naturligvis skyndar på tillsättningenav den utredning som regeringen planerade redan ivåras.Den andra punkten i den moderat-liberalareservationen rymmer kravet att skattetrycketsuccessivt skall sänkas. Låt mig yttrycka min glädjeöver att , med vilken jag det senasteåret haft åtskilliga duster på denna punkt, nu klartställer upp på tanken att om skall kunnaklara konkurrensen med andra länder, kan vi inteha skatter som väsentligt avviker från vad som därförekommer. Jag hoppas att detta skall komma tilluttryck även i motionsarbetet om någon månad.Vi moderater har på vår partistämma lagtfram en strategi för sänkt skattetryck. Problemet äratt det är så mycket som behöver göras och att alltinte kan ske på en och samma gång. De mestskadliga skatterna måste angripas först. Det är desom träffar produktion och sparande. Kapital ochföretagande är de ekonomiska företeelser somlättast rör sig över gränserna om de visar sig varaför hårt beskattade någonstans. Därnäst kommervaror, vilket kommer att kräva enmarknadsanpassning av den indirektabeskattningen. Men även arbetskraft, särskiltpersoner med kvalificerad utbildning ochyrkeskunskaper, kommer att vilja röra på sig, omskatteuttaget blir väsentligt högre i än iandra länder. Man kan inte säga blir, för det är detredan. Det gäller om det förblir lika högt, vilket detinte rimligen får göra.Utrymme för att sänka skadliga skatter får vi bl.a.genom att minska de offentliga utgifterna. Debesparingar som görs måste hakaraktären av strukturgrepp. Det gäller attavreglera och bryta offentliga nomopol för att få tillstånd en effektivitetsfrämjande konkurrens.Vidare måste det enskilda sparandet stärkas, vilketutesluter alla planer på att låta offentligtkontrollerade fonder stå för en växande del avaktieägandet i vårt land. En annanförtroendeskapande åtgärd vore att klargöra att detinte blir någon förtida avveckling av kärnkraftenvare sig eller 2010.Betydelsen av att sända klara och riktiga signalerframgick , när SCA förklarade att manvågade satsa i igen genom att gå in somägare i MoDo, därför att nu äntligenförefaller vara på väg in i EG. Om även de utdragnaenergiförhandlingarna, vilka vi moderater sombekant står utanför, kan avslutas med positivtresultat, bäddar det för fortsatt förbättring avnäringsklimatet i vårt land.Herr talman! Att åter göra till ett lockandeland för både svenskar och utlänningar att satsa ochverka i -- se, där är den stora utmaningen för osssom sysslar med ekonomisk politik. Det är integjort i en handvändning. Tvärtom blir det ett långtoch mödosamt arbete på många olika fronter. Vadsom kan göras genast är att ta de första tagen ochdärmed signalera en omläggning av kursen i denriktning som visat sig framgångsrik imarknadsliberalt styrda länder i vår närhet. Någraviktiga byggstenar till en borgerlig allians, till ettborgerligt regeringsprogram på det ekonomiskaområdet läggs i reservation nr 1, till vilken jag, herrtalman, ber att få yrka bifall.Anf. 3 ():Herr talman! Jag skall ta mig friheten att gå någraår bakåt i tiden. sedanövertog socialdemokraterna regeringsmakten.Valrörelsen kommer några av oss ihåg. Denhandlade mycket om den ekonomiska politiken.Socialdemokraterna vann valet framför allt på attkritisera mittenregeringens beslut om införande avsjälvrisk i sjukförsäkringen. hadeåret innan skrivit en artikel i vilken han hävdade attden offentliga sektorn framöver skulle vara fredadfrån alla förändringar. Åt den offentliga sektornbehövde inget göras, påstod han.Det var då det -- -- närsocialdemokraterna ansåg sig ha lösningen på allaproblem. De hade en egen ekonomisk teori, dentredje vägen, som de påstod innebar att Sverigekunde klara upp de interna obalanserna efteroljekris och industrikriser utan att röra denoffentliga sektorn och de sociala trygghetssystemeneller göra andra kännbara förändringar.Denna ekonomiska teori har kraschat. Denekonomiska politik som socialdemokraterna förtunder 80-talet har helt enkelt inte fungerat. Nukommer notan för detta misslyckande. Inte nogmed att räntan är hög, prisökningarna stora ochutlandsbetalningarna går med stort och snabbtökande underskott, nu kommer också det somfolkpartiet liberalerna och många andra har varnatför -- en hastigt ökande arbetslöshet. Säkrare än ettbrev på posten följer nu det arbetslöshetens stålbadsom har varnat för och som AllanLarsson i nästan lika måleriska ord har kallatblodigt allvar.Det handlar nu framför allt om brist på förtroende.Den för socialdemokraterna dystra sanningen är attdet knappast finns någon, vare sig i ellerutanför, som har förtroende för att regeringen skallkunna lösa dagens ekonomiska problem. Enregering som saknar förtroende har gjort sitt.Jag vill ingalunda påstå att allting som regeringenhar gjort är dåligt. Så är det inte. Det lysandeundantaget är naturligtvis skattereformen. Detfinns skavanker kvar även i den, men på det helataget är skattereformen ett utomordentligt viktigtoch positivt inslag. liberalerna är stoltöver att ha medverkat till detta beslut. Men dennastolthet tycks inte finnas hos socialdemokraterna.Denna brist på stolthet över vad man faktiskt haruträttat hänger naturligtvis ihop med attsocialdemokraterna harpropagerat för motsatsen till det som nugenomförs. Det omtänkande som sker, t.ex.inom sjukförsäkringen och energipolitiken, skertrögt och motvilligt och under galgen. Så är det påflera områden. Därmed undermineras förtroendetför att socialdemokraterna orkar och vill lägga omkursen. Man kan helt enkelt inte backa in iframtiden.Ibland går det för all del både fram och tillbaka påen gång. I fråga om sjuklönen, det kallasarbetsgivarperiod ibland, har svängningarna gåttflera varv bara under detta år.