prot · GE0934 · 1990-11-28 00:00:00 — Detta är ett exempel på hur denorättvisa röststyrkan påverkar utvecklingen.Anf. 12 ():Herr talman! När det gäller frågan om ärvi helt överens, . Fondens ledning ochVietnam är, precis som sade, överensom hur man skall klara detta. och de andranordiska länderna stödjer fullt ut dessa förslag tilllösningar. Här obstruerar, om jag får använda detuttrycket, . försöker tillsammans medvåra nordiska grannländer och andra länder attpåverka . Jag säger oförbehållsamt att vi anseratt uppträder helt felaktigt. Där har vi ingadelade meningar. Det vore skönt om vi i alla fallkunde vara överens om detta.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 16 §. )6 § och den statligafinansförvaltningenFöredrogsfinansutskottets betänkande1990/91:FiU4 och den statligafinansförvaltningen (prop. 1990/91:29).Anf. 13 ():Herr talman! Vi skall nu diskutera finansutskottetsbetänkande nr 4. I detta ärende har vi moderater itre reservationer framfört avvikande meningar. Detgäller statsskuldspolitikens mål,utlandsupplåningen och hushållsupplåningen. Detär ganska marginella ändringar vi föreslår, så jagkan därför hålla en ganska låg profil i talarstolen.När det gäller statsskuldspolitikens övergripandemålsättning att minimera kostnaderna för statensupplåning är vi i utskottet eniga. Dettaöverensstämmer med den linje som vi moderaterlänge har drivit. Men vi moderater menar att detinte ankommer på att lägga uppstatsupplåningen på ett sådant sätt att hushållenssparande särskilt stimuleras. Den målsättningenmenar vi skall uppnås med andra medel inom denekonomiska politiken, framför allt genom ensänkning av skattetrycket. Vi moderater hävdarockså att samordningen med penningpolitiken i alltväsentligt skall ske via marknaden. Vi har enutförlig motivering på denna punkt i reservationnr 1.I frågan om upplåningen av utländsk valuta ärutskottet, bortsett , överens omatt staten även i fortsättningen bör avstå från attnettolåna i utländsk valuta. Men vi moderaterfinner det däremot inte rimligt attriksgäldskontoret i tider av växande underskott ibytesbalansen skall vid valutainflöde som följer avett högt ränteläge tvingas betala av på statensutlandsskuld. Vi menar att ett sådant agerandeskulle medföra höjda upplåningskostnader förstaten som enskilda förmedlare av lånskulle tjäna pengar. Jag hänvisar i denna fråga tillreservation nr 3 i betänkandet. Vi menar där attriksbanken och bör söka andravägar att parera ett valutainflöde som beror på enhög räntenivå.Så till frågan om hushållsupplåningen. Vi anser attregeringens motiv för en direktupplåning hoshushållen är vaga. Vi menar att om målet förstatsupplåningen skall vara kostnadseffektivitet,skall hushållens bidrag till statsupplåningenadministreras av befintliga kreditinstitut. Attbibehålla den av regeringen förordadehushållsupplåningen är vi emot, och vi menar attden bör avvecklas. Betydande rationaliseringar ochbesparingar kan då göras inom riksgäldskontoret.Dessa synpunkter har vi framfört i reservation nr 5.Allra sist ett par ord om det till betänkandet fogadesärskilda yttrandet. Vi borgerliga ledamöter iutskottet står fast vid att de konkurrensutsattadelarna i affärsverken bör ombildas till aktiebolagoch privatiseras. I och med ett sådant agerandelöses deras finansieringsproblem på ett naturligtsätt.Herr talman! Med detta yrkar jag bifall tillreservationerna 1, 3 och 5.Anf. 14 ():Herr talman! Detta betänkande handlar, somtidigare nämnts, om statens upplåning och hur manskall finansiera sådan statlig verksamhet som intefinansieras via budgeten, och det berör också destatliga kreditgarantierna.Folkpartiet liberalerna är överens med majoriteteni utskottet om att det viktigaste målet förstatsskuldspolitiken är kostnadsminimering. Vi harockså samma uppfattning i vad gäller behovet avsamråd mellan och ifråga om effekterna av penningpolitiken. Vi tyckeratt det är viktigt att detta mål är det enda mål somgäller för statsskuldspolitiken, dvs. att staten skalllåna så billigt som möjligt. Detta skulle vi alla hastor glädje av.I reservation 2 har vi opponerat oss mot att detföreligger en liten målkonflikt iutskottsmajoritetens texter. Där skrivs detnämligen fortfarande, om än i försiktigare ordalagän tidigare, om stimulans av hushållssparandet.Det hade varit mycket enkelt att undvika dennamålkonflikt. Man skulle ha kunnat stryka två småord i majoritetens texter. Det står t.ex. ''i regel''.Hade man tagit bort ''i regel'' hade det enda målsom funnits kvar för statsskuldspolitiken varit justdetta att minimera kostnaderna. Det är synd att detinte blivit så. Vi har därför känt oss tvungna attreservera oss på denna punkt och markera att detinte får finnas någon konflikt eller något annat målän just kostnadsminimering. Det där har vi tagitupp i ytterligare en reservation. Även om man intebör ha som mål att stimulera hushållssparandetmed hjälp av just statsskuldspolitiken --hushållssparandet är angeläget, men det skall skepå annat sätt -- är det viktigt att riksgäldskontoretkan låna på hushållsmarknaden. Detta bör dåsjälvfallet ske i sådana former och med sådanavillkor att just målet om kostnadsminimeringuppfylls. Enligt vår åsikt hade det varit naturligt attäven utskottsmajoriteten hade markerat attvillkoren och formerna för upplåning påhushållsmarknaden skall överensstämma med vadsom gäller för vanliga kreditinstitut. Annars finnsdet en viss risk för snedvridning avkonkurrenssituationen, vilket vi anser varaolyckligt.Slutligen har vi känt oss tvungna att markera en vissoro för att enligt majoritetensuppfattning tycks anses behöva bygga upp någotslags företagsekonomisk kompetens för bedömningav inhemska kreditgarantier. Vi menar att dennakompetens finns rikligt företrädd inom andra delarav kreditmarknaden, varför det är onödigt att ocksåriksgäldskontoret skall lägga ned resurser på detta.En markering från vår sida återfinns i den sistareservationen, reservation 7.Vad beträffar det särskilda yttrandet kan jag heltinstämma i vad sade. För att sparalitet tid för kammaren skall jag nöja mig med attyrka bifall till reservation 2.Anf. 15 ():Herr talman! Det har kommit på min lott att yrkabifall till reservation 4.Vår uppfattning beträffande upplåningen i utländskvaluta är den att upplåningen bör vara mycket merflexibel. Den utlandslånenorm som föreslås,eller som i praktiken tillämpas , är enligt våråsikt alltför rigid. Vi måste kunna minimerakostnaderna för våra lån och då måste man ocksåkunna låna utländsk valuta. Genom att öka vårnettoupplåning i utländsk valuta skulle vi faktisktkunna reducera kostnaderna för statsskulden.Detta är en möjlighet som vi måste ha, och därförmenar vi alltså att det måste finnas en störreflexibilitet och inte en fastlåst norm.Vi vet dock att andra gör stora vinster med detnuvarande systemet. Svenska kapitalintressenlånar utländsk valuta för att sedan användakapitalet för utlåning till svenska staten. Följdenblir naturligtvis att det är skattebetalarna som fårbetala, medan kapitalintressena tar vinsten.Vad skriver nu utskottet med anledning av förslagetatt öka nettoupplåningen i utländsk valuta och inteha en sådan oerhört fast norm? Jo, man medger attdet naturligtvis engångsvis är en bra sak, man kanordna det hela litet bättre. Men sedan skriverutskottet: ''Med ett sådant förfarande köper mansig endast en dyrbar frist som i ett längretidsperspektiv framtvingar en än kraftigareekonomisk åtstramning.'' Man kan fundera övervilken tilltro utskottsmajoriteten egentligen har tillsin egen ekonomiska politik. Resonemangetinnebär ju att vi inte skulle kunna hantera en lägreränta i det här landet utan vara tvungna att i allasituationer ha den höga räntenivån. Det äregentligen vad utskottet skriver som svar på vårtförslag. Här är vi fast. Utskottets förslag kanskeöverensstämmer med vad riksbankschefen anser,eftersom denne vill ha ett högt räntelägei vårt land. För vår del ser vi ingen som helstanledning att ha en norm som ständigt håller statensutgiftstryck låst i ett så högt läge. Detta blir juföljden om får finnas kvar.Härmed ber jag att få yrka bifall till reservation 4.Anf. 16 i (s):Herr talman! övertog regeringenhuvudmannaskapet för . Införövergången fick en utredning i uppdrag att se överkontorets framtida organisation ocharbetsuppgifter. Vi har här i redantidigare behandlat vissa delförslag som utredningenhar fört fram. Den nu aktuella propositionenbygger på riksgäldskommitténs slutbetänkande ochbehandlar framtida verksamhetpå ett mera övergripande plan. I propositionenföreslås riktlinjer för statsskuldspolitiken samtstatens upplåning i utländsk valuta och ihushållssektorn. Förslagen omfattar också frågormed anknytning till den statligakreditgarantigivningen och affärsverkenslånefinansiering samt roll i dettasammanhang, liksom kontorets uppgifterbeträffande den statliga betalningsverksamheten.Förslagen innebär att roll inomden statliga finansförvaltningen stärks ochdefinieras tydligare.Tre motioner har väckts med anledning avpropositionen. Ser man till de synpunkter somframförs i motionerna, kan man konstatera attanslutningen till propositionens förslag är stor ochatt flertalet av de erinringar som görs närmast kansägas vara mindre randanmärkningar, vilket ocksåframhållits av företrädare för ochfolkpartiet.De kraftigaste invändningarna riktas mot vad somsägs i propositionen om den statligautlandsupplåningen och den s.k.utlandslånenormen som har tillämpats sedanmitten av . Med den precisering somgjordes efter det att valutaregleringen avveckladesden är dess innebörd numera attstaten inte skall nettolåna utländsk valuta för attfinansiera statens budgetunderskott eller för attförvalta statsskulden.Så långt godtas av alla partier utomvänsterpartiet som vill att skallha möjligheter att bedriva utlandsupplåning. Enligtvänsterpartiet skulle med ensådan möjlighet kunna minimera kostnaderna förstatsskulden med ca . Det kanvara riktigt att vi övergångsvis skulle kunna göravinster. Men det är att märka att det skulle bli högsttillfälliga fördelar som snabbt får motsatta effekter,vilket också har understrukits avutskottsmajoriteten. När jag hörde Lars-OveHagbergs redovisning blev jag litet förvånad. I endel sammanhang visar han ju stora kunskaper omdet internationella kapitalets makt och dess sätt attagera. Men att här förorda att vi i större omfattningborde finansiera statsskulden via utländskupplåning är något förvånande, men det kankanske ha blivit nya överväganden efter de senasteförändringarna i olika sammanhang.Detta, herr talman, är bakgrunden till att normenmed åren blivit något av en tvingande restriktion istatsskuldspolitiken. Det hindrar inte riksbankenoch riksgälden från att kortfristigt ta upp sådana låni utländsk valuta som behövs för att parera snabbaförändringar i valutaflödena.Utlandslånenormen innebär också att statensutlandslåneskuld skall amorteras ned för attbalansera sådana mer omfattande valutaflöden somkan uppkomma när av inhemska skälanser det nödvändigt att ha ett högt ränteläge.Detta förhållande ifrågasätts inte bara avvänsterpartiet utan också av moderatasamlingspartiet.När det gäller hushållsupplåning för moderaternasfram sitt upprepade krav på att riksgäldens direktaupplåning hos hushållen skall avskaffas och att mani stället skall kanalisera hushållsupplåningen viaavkastningsfonder i banker.Folkpartiet vill avskaffa allemanssparandetoch oroar sig också för den konflikt som kanuppkomma om riksgälden har som mål för sinverksamhet att stimulera hushållens sparande. Ensådan målkonflikt torde inte behöva uppkomma,detta med hänvisning till vad som anförs ipropositionen, nämligen att riksgäldskontoretframdeles i regel bör eftersträva det allmäntsparstimulerande målet endast i den mån det intestår i konflikt med det övergripande målet omkostnadsminimering.På denna punkt delar utskottet den mening somframförs i propositionen.Med det anförda yrkar jag bifall till utskottetshemställan och avslag på reservationerna.Anf. 17 ():Herr talman! Jag vill göra två korta kommentarernär det gäller det internationella kapitalet. Ävendet svenska är väl sammanflätat med och ingåendei detta kapital och helt beroende av det. Omdet svenska kapitalet lånar från det utländskakapitalet och sedan lånar ut det till staten, så lär detväl i det läget inte vara någon större gradskillnadnär det gäller beroendet utomlands.Frågan gäller om vi skall gå den här vägen i ställetför att ha en konstlat hög ränta genom attbudgetunderskottet och statsskulden finansierasgenom denna norm. Det handlar alltså omhuruvida vi snabbt skall amortera bort detta ellerinte. Jag tror att socialdemokratin har en övertro påatt man genom ett högt ränteläge i skullekunna fixa detta, alltså att man skulle kunna stramaåt genom penningpolitiken i stället för att vidta deåtgärder som är nödvändiga i den svenskaekonomin.Om man har denna norm undrar jag vad somhänder vid ingången av en lågkonjunktur. Är det dåbra för svensk ekonomi med ett konstlat högtränteläge? Det borde ju då egentligen vara ett lågtränteläge.Anf. 18 ():Herr talman! Eftersom nämndeallemanssparandet och vår uppfattning i fråga omdetta vill jag gärna komplettera med någrasynpunkter.Allemanssparandet har ställt till en icke obetydligmängd trassel när det gäller riksgäldskontoretsförvaltning av statsskulden. Och eftersom detviktiga i det här ärendet är statsskuldspolitiken,vilken också är målet för riksgäldskontoretsverksamhet, menar vi att det finns skäl att på siktompröva allemanssparandets existens. Det följerav det mål som jag anförde, nämligen att statenskall låna så billigt som möjligt. Och man skall inteblanda ihop olika mål och uppgifter iriksgäldskontorets verksamhet.En helt annan sak är att i mångasammanhang har fört fram, och då i ganskauppenbar konflikt med socialdemokraterna, hurangeläget det är att stimulera hushållssparandet viagenerella sparstimulerande åtgärder. Som ArneAndersson säkert vet kommer det att ske enbetydande stimulans via skattereformen. Men våruppfattning är att detta inte är tillräckligt utan attdet krävs ytterligare insatser. Men stimulans avhushållssparandet är faktiskt icke en uppgift somskall blandas ihop med riksgäldskontoretsverksamhet att sköta den statliga skuldpolitiken påeffektivaste möjliga sätt.Anf. 19 ():Herr talman! Jag skall inte återupprepa deargument som jag framförde i talarstolen när detgäller amortering av utlandslånen vid ettvalutainflöde som följer av ett högt ränteläge. Jagvill bara säga till i attLO, som förmodligen står nära,tycker som vi, nämligen att konsekvenserna skullebli en avsevärd höjning av statensupplåningskostnader, som andra skullegöra stora vinster på grund av den ränteskillnadsom finns. Jag förmodar att måstetillstå att vi, från synpunkt, är igott sällskap, eftersom LO tycker som vi.Anf. 20 i (s):Herr talman! talade om detkonstlade höga ränteläget. Han vet mycket väl attdet inte är konstlat utan nödvändigt på grund avvalutapolitiken och penningpolitiken i allmänhetoch den allmänna ekonomiska situationen och deinternationella förhållandena. Det finns väl ingensom skulle behålla räntorna på dessa höga nivåerom inte en rad faktorer nödvändiggjorde det.Meningen med det här, precis som en rad andraförslag från regeringen, är ju att minimera desamlade kostnaderna för statens upplåning. Ochdetta måste stå i samklang med övriga ekonomisk-politiska åtgärder, inte minst på detpenningpolitiska området.Beträffande synpunkt när det gällerallemanssparandet vill jag säga följande. I enutveckling på det ekonomiska området i vårt egetland och runt omkring oss kan det ju hända att ävenallemanssparandet måste komma att omprövas,även om det nu inte sker i dessa sammanhang.Filip sade att LO tycker sommoderaterna. Men det är inte säkert att LOssynpunkter är de allra bästa av det skälet att de fören gångs skull överensstämmer med en synpunktsom anfört.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades efter 16 §. )7 § Vissa kyrkliga frågorFöredrogskonstitutionsutskottets betänkande1990/91:KU9 Vissa kyrkliga frågor.Anf. 21 ():Herr talman! Vi befinner oss mittemellandomssöndagen och första advent, i slutet på ettkyrkoår och i början av ett annat. Den här fråganbör kanske sättas in i detta sammanhang. Kyrkansverksamhet löper från första advent tilldomssöndagen år , århundraden igenom.De relationer som är huvudfrågan i dettabetänkande har vi haft , litet beroendepå hur vi räknar. Om vi räknar från mötesbeslut har vi haft dem under , och om viräknar från riksdag har vi haft dem under463 år. Redan den långa perioden ,innan man fann en författningsmässigt rimligkonstruktion av relationerna mellan kyrka och stat,är ett memento för oss som är inblandade i den härfrågan.Frågan om kyrka och stat handlar ju också omsamhället, om staten skall ha någon relation tillkyrkan, något intresse för kyrkan och någotengagemang i kyrkan. Det handlar också om i vadmån kyrkan ser ett samarbete med staten som ettvärde och kanske också något som ger styrka.Fram till 1860 var vi alla medlemmar i , vare sig vi ville det eller inte, tvångsvis. Närdissenterlagen kom 1860 gavs möjlighet för demsom ville att gå ur kyrkan och gå till ett visst givetfrikyrkosamfund. Den perioden som kom därefterär egentligen den viktigaste av alla perioder närman diskuterar kyrka och stat, nämligen densekulariseringsperiod då fattigvård och skola fördesöver från kyrkan till samhället.Jag har mer eller mindreaktivt deltagit i debatter om kyrkans relationer tillstaten. Jag har följt alla utredningar och alla deopinioner som har kommit fram i olika lägen. Detsom är ett problem för oss som beslutsfattare iSveriges riksdag är att opinionen är mycketsplittrad, även utredningsarbete.Jag som lever i kyrkan vet att opinionen i kyrkan ärsplittrad. Det finns de som hängivet arbetar för attkyrkan skall bli friare eller helt fri. Det finns andrasom lika hängivet arbetar för att vi skall behålla ettetablerat samarbete för kyrkans skull och församhällets skull. Som riksdagsledamöterna vet hörjag till den senare kategorin. Jag ser ett starkt värdei ett samspel mellan kyrkan och staten.Eftersom opinionen är delad har den enautredningen efter den andra havererat. Man harkommit med förslag som i olika strukturer harinneburit en förändring av relationerna. Men denopinion som har varit den avgörande, nämligenförsamlingsopinionen, har sagt nej även omopinionen har varit splittrad. Det är, herr talman,fortfarande läget. Det har lett till att två avriksdagens partier, nämligen ochsocialdemokraterna, nu icke föreslår någon åtgärd,medan fyra partier föreslår att man skall gå i denena eller den andra riktningen. Vi har frånmoderaterna fört fram vår markering i ett särskiltyttrande. Vi har inte funnit någon som helstanledning att reservera oss. Som alla vet är också visplittrade, med just nu kanske en majoritet för skall skapa en friare ställning. Vi menar att detvå utredningar som arbetar är helt avgörandeför framtida ställningstaganden. Den enautredningen har beslutats under kyrkomötetssammanträde här i riksdagenens plenisal. Då sadevi att vi bör utreda kyrkans ekonomiskaförhållanden vid bevarad relation resp. videventuell skilsmässa. Den utredningen håller CarlAxel på med, och den kommer under nästa år.Den får, som vi ser det, en helt avgörandebetydelse. Då får vi ett beslutsunderlag som gör detmöjligt att väga in den ena handlingsvägen mot denandra.När det gäller den andra utredningen är det meraoklart när ställningstaganden kan komma. Det ärden som kyrkan själv arbetar med och som handlarom dop och kyrkotillhörighet, alltså en eventuellkoppling mellan sakramentet dopet ochmedlemskap i . Vi hänvisar i vårtsärskilda yttrande till dessa två utredningar. Detgör också utskottet, och det gör utskottet alldelesrätt i. Man skall nog bestämt avvakta dessa tvåutredningar innan man bestämmer sig för det somtre av partierna vill, nämligen att direkt inleda enskilsmässoprocess.Jag nöjer mig när det gäller denna fråga, herrtalman, med att hänvisa till vårt särskilda yttrande.Sedan vill jag mycket kort ange en synpunkt på detsom i det tryckta betänkandet är reservation 6 meni det utdelade rättelsebladet reservation 5. Dethandlar om kyrkofonden. Jag yrkar bifall tillreservation 5. Kyrkofondens konstruktion har vidiskuterat här. Dess uppbyggnad ärmycket komplicerad. Men jag hävdar här frånriksdagens talarstol att det är kyrkans pengar, ihuvudsak genererade av kyrkans insatser. Då har vii konsekvens härmed tyckt att det är rimligt attkyrkan också har inflytande över denna kyrkofond.Här handlar det egentligen, herr talman, om vemsom skall ha majoritet. Vi har i reservation 5 sagtatt det är rimligt att kyrkan har majoritet ikyrkofonden. Som sagt yrkar jag därför bifall tillreservation 5.Anf. 22 ():Herr talman! Det är liberalernasmening att varje trossamfund bör stå fritt frånstaten. Vi har därför under alla år varit pådrivandei religionsfrihetsfrågor. Vi medverkade aktivt vidtillkomsten av religionsfrihetslagen 1951, iutredningarna och 1978 om stat--kyrka-frågan, likaså vid beslutet om de fortsatta samtalenmellan staten och kyrkan i mitten av 1970-talet.Dessa samtal resulterade i ett förslag om nyarelationer mellan staten och . Detpresenterades allmänna kyrkomöte avden dåvarande folkpartiregeringen. Tyvärravvisade kyrkomötet förslaget till uppgörelse.Därmed stod det klart att det inte under denärmaste åren skulle vara möjligt att få ett besluttill stånd. I det läget valde vi att arbeta för enfrigörelse för genom successivareformer. Ett antal beslut har fattats i denriktningen.Utifrån den principiella syn som folkpartietföreträder är det angeläget att både staten ochsvenska kyrkan klargör vilken avsikt man har medsvenska kyrkans relationer till staten i framtiden.Den religösa situationen i vårt land har under desenaste åren förändrats på ett markant sätt. Sedanlänge tillhör en betydande del av vårt landsinvånare något av de frikyrkliga samfunden.Genom de senaste årtiondenas invandring hardärutöver kyrkor med fast kyrkostruktur ochfolkkyrkotradition, som ställer bestämda krav pårespekt från det nya värdlandets sida, kommit attbli representerade i i en tidigare oanadomfattning.Svenska kyrkans lagfästa ställning innebär i den härsituationen i ännu högre grad än vad harvarit fallet en orimlighet. Skall vi som nation levaupp till våra ideal i fråga om praktiskt fungerandereligionsfrihet för samtliga invånare i landet ställerdet också krav på att ställningförändras. har manifesterats iformer som växlat efter historiska situationer. Idagens pluralistiska samhälle menar många inomsvenska kyrkan att samfundet bäst uttrycker vadKristi kyrka är genom att stå fritt gentemotstatsmakten.Enligt vår mening bör det bli tydligare för alla attsvenska kyrkan är något annat än ensamhällsfunktion eller en offentlig myndighet.Svenska kyrkan måste själv få finna den form ivilken samfundet bäst anses kunna fullgöra sinuppgift. Många aktiva inom menaratt kyrkan måste bli fri från statligt inflytande föratt bättre kunna hjälpa människor med att tolka destora livsfrågorna, uttrycka sin tro och gestalta sinaliv som kristna.Av omtanke om möjlighet att fylladenna funktion vill vi uttala som vår mening attoavsett hur det fortsatta reformarbetet genomförsskall garanteras goda möjligheteratt också i fortsättningen fungera som en öppenfolkkyrka och kunna bedriva sin verksamhet överhela landet. Genomförandet av reformer bördärför ske i den takt och på sådant sätt att egen åsikt om övergången respekteras.Utöver de förändringar i relationerna mellan statoch kyrka som redan har beslutats krävs ytterligareett antal delreformer för att slutmålet skall kunnanås. bör själv få bestämma över sinorganisation. bör som trossamfundfå fri och självständig befogenhet att tillsättabiskopar, domprostar och övriga prästtjänster, somi dag tillsätts av staten.I fråga om begravningsväsendet skall också beslutfattas. Den kyrkliga egendomen bör förbli egendom. Målet bör vara att åstadkommaen lösning som tryggar egendomens bestånd föravsett ändamål, slå vakt om kulturhistoriska värdenoch medge att kyrkans förmögenhet utnyttjasrationellt.