prot · GE0921 · 1990-11-09 00:00:00 — Dessutom tar upp riskenför att människor kan förlora sina jobb, om vissainstitutioner får mindre lönebidrag.När det gäller den sista frågan utgår jag från attarbetsförmedlingarna kommer att agera på ettsådant sätt att enskilda människor inte skall behövaråka illa ut. Förmedlingarna har allaförutsättningar att bedöma dearbetsmarknadsmässiga konsekvenserna för deberörda anställda, när de tar upp överläggningarom flexibla lönebidrag.Men AMS anser också att man vid nyanställningarskall betämma lönebidragsnivån flexibelt. Detinnebär att bidragen anpassas till denarbetshandikappade personens förutsättningar ochbehov i stället för till vilken arbetsgivare somanställer honom eller henne. Arbetsgivare somanställer personer med behov av ett omfattandeoch långsiktigt stöd, kommer att få bidrag till enbetydande del av lönekostnaderna också ifortsättningen. Däremot kan arbetsgivarna interäkna med att få höga bidrag för arbetskraft somkan göra väsentliga arbetsinsatser.Min utgångspunkt är att lönebidragen är enarbetsmarknadspolitisk åtgärd för att hjälpamänniskor med handikapp att få arbete. Detinnebär också att man tar vara på dessa människorsarbetsförmåga.Deras arbetsinsatser har fått stor betydelse, inteminst för olika institutioner på kulturområdet.Detta förhållande var orsaken till att regeringenbegärde en särskild redovisning av situationen förmyndigheter med många lönebidragsanställda.Frågan om flexibla lönebidrag bereds förnärvarande inom . I fråga omlönebidrag för anställda inom kulturområdetsamråder medutbildningsdepartementet underberedningsarbetet. Regeringens ställningstagandenkommer på sedvanligt sätt att redovisas ibudgetpropositionen.Anf. 63 ():Herr talman! Jag vill börja med att tackaarbetsmarknadsministern för svaret på mininterpellation. Det är allldeles riktigt somarbetsmarknadsministern påpekar i sitt svar, attproblemet med en förändring av lönebidragen ärtvåfaldigt. Å ena sidan innebär det risk för attmänniskor förlorar jobben, å andra sidan rör detvissa arbetsgivares ekonomiska situation, vilkenriskerar att försämras vid övergång till flexiblalönebidrag.Om jag tolkar arbetsmarknadsministerns svar rättskulle min oro på den första punkten åtminstonedelvis vara obefogad, eftersom arbetsförmedlingenförutsätts se till att ingen enskild skall behöva råkailla ut. Jag tror att det är en chimär. Jag skallåterkomma till det.På den andra punkten, som gäller vissaarbetsgivares ekonomiska situation, är det ingensom förnekar att det fortfarande finns anledning tilloro, kanske t.o.m. till förstärkt oro.Jag vill ta min utgångspunkt främst i kultursektorn,eftersom det är den jag känner bäst till. Mensamma villkor gäller även för t.ex. studieförbund,idrottsrörelsen och andra ideella organisationer avolika slag.Under de år då arbetslösheten var hög i Sverigevalde vi att komma till rätta med problemen delvisgenom systemet med lönebidrag till arbetsgivaresom anställde människor med arbetshandikapp.Det säger sig självt att med ökad arbetslöshet följdeen allt vidare tolkning av begreppetarbetshandikapp. På det sättet byggde vi uppviktiga delar av våra kulturinstitutioner på enmycket lös grund. Men jag vill påstå att vi hela tidenhar varit helt medvetna om osäkerheten i detbygget.Enligt AMS blir det nu markanta ekonomiskaförändringar för kultursektorn som en konsekvensav en övergång till flexibla lönebidrag, och därområder nog inga delade meningar.Nu är ju dessa båda sektorer mycket beroende avvarandra. Lönebidragen har gjort att en rad viktigaarbetsuppgifter på t.ex. museerna har kunnat bliutförda, som kultursektorn har kunnat taemot en mängd människor som eljest antingenskulle ha förblivit arbetslösa eller blivitförtidspensionerade.Tudelat är problemet förvisso, men hängerde här båda delarna ändå samman. För vad hjälperdet med aldrig så effektivt arbetandearbetsförmedlingar, om de tilltänkta arbetsgivarnainte har en ekonomisk situation som tillåter dem attta emot de personer som anvisas? Häri liggeranledningen till att arbetsmarknadsministern intehelt har lyckats stilla min oro för de enskildamänniskornas situation.Det är främst på min fråga om bl.a.kulturinstitutionernas ekonomi som jag tycker attjag inte har fått ett fullständigt svar. Jag skulledärför vilja upprepa den frågan: Tyckerarbetsmarknadsministern att det räcker om t.ex.kulturinstitutionerna får rådrum och chans attanpassa sig till en förändrad situation? Eller är detmöjligen så, som jag tror, att det kommer att blinödvändigt med en resursförstärkning?Anf. 64 ():Herr talman! Jag tror att arbetsmarknadsministernhar rätt utgångspunkt, när hon säger attlönebidragen skall vara en arbetsmarknadspolitiskåtgärd. Det finns inget att invända mot detta; detär riktigt att så att säga ha den bottenplattan. Mendärmed är inte bekymret ur världen. Jag delarinterpellantens oro för hur det kan se ut närreformen är satt i sjön.Nu säger statsrådet att hon utgår från attarbetsförmedlingarna kommer att agera på ettsådant sätt att enskilda människor inte skall behövaråka illa ut, och att arbetsförmedlingarna också harmöjlighet att bedöma konsekvenser rentarbetsmarknadsmässigt. Det tror jag är helt riktigt.Frågan är bara om de har resurser och verktyg föratt på ett rimligt sätt dra slutsatser av siniakttagelse. Det är på den punkten som både jagoch -- såvitt jag förstår -- interpellanten harbekymmer för att problemet inte är säkrat. Dettalas ju också i interpellantionssvaret om en ickefullständig redovisning som givits. Därför är detviktigt att ha den redovisningen klar -- och ibakgrunden -- när man lägger fram förslagen.Sedan talas det här om att det är en betydande delav lönekostnaden som också skall utgå ifortsättningen. Men betydande kan avse väldigtmycket -- mellan t.ex. 10 och . Det ärnaturligtvis en oerhörd skillnad mellan de tal mankan hamna på.Utöver att man skall ha utgångspunkten att dettaär en arbetsmarknadspolitisk åtgärd, är det ocksåviktigt att slå fast att en sådan här reform måstesyfta till att säkra och öka handikappadesmöjligheter att få och behålla ett eget arbete. Ävenom det över statsbudgeten skulle kosta en insats, såtror jag att det samhällsekonomiskt och i sinförlängning innebär en stor ekonomisk vinst -- ochframför allt en mänsklig vinst som vi inte har råd attvara utan.Anf. 65 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! Jag vill börja med att ge SylviaPettersson rätt i hennes beskrivning av bådetillkomsten och tillämpningen avlönebidragssystemet. Men jag vet inte om jag kanstilla oron, om den bara bottnar i att man vill hautfästelser om att det skall gå att få enresursförstärkning.För regeringen och för mig är det ingen nyhet attmånga myndigheter och institutioner påkulturområdet är mycket beroende avlönebidragsanställda. Det är därför som vi har bettAMS att redovisa situationen så att vi kan ha medden redovisningen i övervägandena införbudgetpropositionen.Jag är mycket medveten om det som också ElverJonsson tog upp. Men jag vill betona vad AMS sadei sin anslagsframställning om de försök som man nuhar gjort med flexibla lönebidrag. Man säger pås. 61: ''I försöksverksamheten med flexibeltlönebidrag har bidragsnivån kunnat sänkas så att30 % fler kunnat anställas jämfört med om deordinarie reglerna för lönebidrag gällt.'' Det äralltså långt ifrån säkert att det här flexibla systemetinte kan ge utrymme för fler handikappade.Den beskrivning som ger är jag alltsåmycket medveten om. Det är just detta som jagockså försökte uttrycka -- att det är ett primärtarbetsmarknadspolitiskt hjälpmedel för att kunnafå ut fler handikappade på den ordinariearbetsmarknaden.Sedan vill jag än en gång säga att jag är mycketmedveten om de problem som detta kan innebära --i vilken grad vet vi inte -- för myndigheter ochkulturinstitutioner, och att vi skall ha med detta ivåra överväganden i budgetarbetet.Anf. 66 ():Herr talman! Jag vill börja med att gearbetsmarknadsministern några exempel somtydligt visar att problemen kan bli mycket stora,även om förändringen av lönebidragen bara skallgälla vid nyanställningar.Nordiska museet har, som jag skrivit iinterpellationen, 104 lönebidragsanställda.Riksmuseets personal består till en tredjedel avpersoner med lönebidrag. På flera av våralänsmuseer har uppemot hälften av personalenanställts med lönebidrag. Inom organisationernasom tillhör finns det totalt3 500 personer med lönebidrag, och avstudieförbundens personal på avdelningsnivå är25 % anställda med lönebidrag. Det är inget tvivelom att problemen både vid organisationerna ochvid kulturinstitutionerna kan bli mycket stora.Jag är egentligen inte heller någon motståndare övergång till flexibla lönebidrag. Men det måsteske med största varsamhet. Man måste i dettaförändringsarbete ha hela verklighetsbilden klar försig, annars tror jag att man riskerar att förstörasamtidigt som man förändrar. Vissa förändringarkan ju faktiskt, med de ädlaste av motiv från enutgångspunkt, få helt oacceptabla följder på ettannat område.Nu finns det på museeisektorn mängder av exempelpå lyckat samarbete. Vi har de insatser som görs avenskilda personer på viktiga områden, t.ex. medpublik verksamhet som guider och pedagoger, medkonstnärlig verksamhet som formgivare,dekoratörer och utställare, och med verksamhetute i museeiparker som husskötare ochlandskapsvårdare. Vi har också större projekt,t.ex. kulturvårdscentrum vid ,där ett tjugofemtal arbetare från det nedlagdaUddevallavarvet 1986 erbjöds ett -- skulle jag viljapåstå -- ytterst meningsfullt alternativ tillförtidspensionering. Sådana möjligheter gäller detatt slå vakt om av flera skäl, tycker jag.Av arbetsmarknadsministerns svar framgår ju attAMS har visat på ett alternativ som skulle innebäranågon form av kompensation tillkulturinsituationerna. Jag vill då frågaarbetsmarknadsministern: det möjligt att i dagsäga hur stor chansen är att ett sådant här alternativkan bli verklighet?Anf. 67 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! På den direkta frågan från SylviaPettersson vill jag understryka vad jag har sagttidigare, nämligen att det inte finns någramöjligheter att göra en sådan utfästelse. Vihar begärt in materialet i fråga och ser nu över det.Vi är mycket medvetna om den beskrivning somSylvia ger. Låt mig dock betona en sak.Bland alla de anställda som för är det många handikappade, och dekommer på grund av sitt handikapp att hamöjligheter att få samma högalönebidragsanställning som . Det var ocksåavsikten med lönebidragen, och det kommer det attvara även i fortsättningen.Anf. 68 ():Herr talman! Jag håller medarbetsmarknadsministern om att det är en riktigutgångspunkt att lönebidragen är enarbetsmarknadspolitisk åtgärd. Det har jag denstörsta respekt för.I vårt gemensamma uppdrag ligger emellertidockså en annan uppgift, nämligen att se till attexempelvis våra museer har en ekonomisk situationsom gör det möjligt för dem att sköta sina uppgifteroberoende av hur stor arbetslösheten är i landet.Jag förstår mycket väl omarbetsmarknadsministern inte nu kan avslöja vadsom kommer att stå i nästa års budgetproposition.Med stor tillfredsställelse har jag dock noterat attdet försiggår ett samråd mellanarbetsmarknadsdepartementet ochutbildningsdepartementet i fråga om lönebidrageninom kultursektorn.Inför det fortsatta beredningsarbetet vill jag sändamed en liten fundering. Någon måste se tillhelheten. Varför skulle det inte kunna varaarbetsmarknadsministern? Den som ser tillhelheten på detta område förstår ju inte kan betrakta problemen som enbartarbetsmarknadspolitiska. De är i myckethög grad kulturpolitiska.Avslutningsvis hoppas jag attarbetsmarknadsministern skall vara beredd attverka för att regeringen också tar ett kulturpolitisktansvar på detta område.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1990/91:62 omarbetslösheten i länAnf. 69 Arbetsmarknadsminister ():Herr talman! i harfrågat mig om vilka åtgärder regeringen avser vidtaför att motverka den ökade arbetslösheten iÄlvsborgs län.Det är riktigt att haft en snabbareförsvagning av arbetsmarknadsläget än riket totalt.Orsaken till detta är bl.a. länets storaindustriberoende och de omställningar som skerinom industrisektorn. Det är också riktigt attantalet arbetssökande ökat i en snabbare takt än förriket totalt.Samtidigt är det viktigt att påpeka att utgångslägetär gott. Länet har under en stor del av 1980-talethaft och har ännu en arbetslöshet som ligger underriksgenomsnittet. är det totala antaletarbetssökande lägre än rikssnittet.Länsarbetsnämnden i fastslår i sinseptemberprognos över den förväntadeutvecklingen att dagenssituation i länet inte kan karakteriseras som dålig.Däremot visar nämnden på att försvagningen underdet har varit kraftigare ängenomsnittligt och att utvecklingen inom såvältekoindustrin som bilindustrin inger oro. För attmöta den försvagade arbetsmarknaden ansernämnden att det behövs ytterligarearbetsmarknadspolitiska resurser.Det är arbetsmarknadsverkets ansvar att fördela dearbetsmarknadspolitiska resurserna mellan länen iförhållande till den aktuellaarbetsmarknadssituationen. Jag har ocksåinformerats om att ,, har beslutat att tilldela länytterligare 12 milj.kr. Regeringen har den 25oktober 1990 beslutat att av de 5 milj.kr. iförvaltningsresurser som innehållits förarbetsmarknadsverket skall AMS få utnyttja 1 milj.kr. för förstärkning av arbetsförmedlingen iÄlvsborgs län.Jag har i mitt svar till och redovisat min syn på problemen i densvenska ekonomin och de insatser jag ansernödvändiga för att värna sysselsättning och välfärd.Jag vill gärna också peka på de insatser som görsinom andra politikområden och då inte minst inomnäringspolitiken för att bidra till en positivomstrukturering inom näringslivet. I en lång rad avår har regeringen genom särskilda branschprogramsökt underlätta strukturomvandlingen inomtekoindustrin. Detta har varit särskilt viktigt förÄlvsborgs län med sin omfattande tekoindustri.Älvsborgs län är även mycket beroende avbilindustrin inte bara genom storföretagen utanockså genom en omfattandeunderleverantörsindustri i länet, som ocksåpåverkas mycket starkt av vad som händer desvenska bilföretagen.Jag vill därför påminna om de förslag somregeringen förde fram i den näringspolitiskapropositionen , och som också harantagit, för att stödja småföretagens utveckling.Jag tänker bl.a. på det treåriga programmet förverkstadsteknisk utveckling, som syftar till attförbättra de små och medelstoraverkstadsföretagens konkurrensförmåga ochproduktivitet genom att utnyttja ny teknik och nyamaterial i produkter och produktionsprocesser.Detta program riktas främst mot företag somarbetar som underleverantörer. Inom ramen fördetta program bör det finnas möjligheter för inteminst bilindustrins underleverantörer attvidareutvecklas. Ett större mått av samverkanmellan företagen blir också nödvändigt för att mötaen starkare internationalisering.De nya riskkapitalbolagen som kommer attetableras är ett sätt att erbjuda riskkapital för småoch medelstora företag. Genom dessa bolag kanföretagen tillföras såväl riskkapital som en ökadkompetens utifrån. En fortsatt stark satsning påutvecklingsfondernas rådgivningsverksamhet ärockså av betydelse för de små företagen.Situationen på den svenska arbetsmarknaden ärgenerellt sett inte av det slaget att det finnsanledning att nu avsätta ytterligare resurser tillarbetsmarknadsverket för arbetsmarknadspolitiskainsatser. En hög beredskap måste emellertid hållasför att kunna möta en snabb försämring av läget.Anf. 70 iVårgårda (c):Herr talman! Jag ber först att få tacka för svaret påmin interpellation.Det är bra att arbetsmarknadsministern ser attÄlvsborgs län haft en snabbare försvagning påarbetsmarknaden en riket totalt. Ändå visar svaretatt arbetsmarknadsministern inte riktigt har förståtthur situationen är i länet. Hon säger bl.a. attutgångsläget är gott, eftersom länet haft en lägre arbetslöshet än genomsnittet.Det är sant att länsarbetsnämnden i sin prognosfrån september säger att dagens situation i länetinte är så dålig. Men det allvarliga är ju den snabbaförändringen. Sedan prognosen gjordes harutvecklingen lett till att man nu försiktigt bedömerarbetslösheten för till ett par tusenpersoner fler än prognosens 9 300.För närvarandeär totalt 7 108 personer varslade i länet varav 3 108har samband med nedläggning eller neddragning avföretag. Dessutom finns en allmän oro förunderleverantörerna, även om inga varsel ännu harkommit. Mest drabbade är ,och Trollhättan.Lennart Brunander förde en debattom tekoindustrin och , varför jaginte skall gå in på den saken. I stället skall jaguppehålla mig vid frågan om arbetslösheten i ettvidare perspektiv. Först vill jag dock framhålla attutgångsläget i länet inte är så gott somarbetsmarknadsministern påstår. Det störstaproblemet är den låga utbildningsnivån, bland delägsta i landet. Det gör att de som blir friställda harliten eller ingen möjlighet att få nya arbeten i merhögteknologiska företag, som förhoppningsvis harmöjligheter att utvecklas under nästahögkonjunktur. De som drabbas är i första handungdomar, kvinnor, handikappade och flyktingar.De flesta som friställs har låg utbildning parat meddåliga svenskkunskaper. Här räcker det inte medarbetsmarknadsutbildning, utan en kraftig satsningpå grundutbildning är nöndvädig.Den låga nivån på utbildningsbidragen har hittillsmedfört att endast flyktingar och handikappadekunnat komma i fråga. är det nödvändigt attutöka antalet utbildningsbidrag, så att även andralågutbildade kan få en nödvändig grundutbildning.Jag vill fråga arbetsmarknadsministern, om hon ärberedd att medverka till en satsning på flerutbildningsbidrag som kan användas inom detreguljära skolväsendet, t.ex. komvux ochfolkhöskolor.Det duger inte att bara avvakta. Åtgärder måstesättas in snabbt, om man skall kunna förhindra attmänniskor drabbas socialt. Den nödvändigasatsningen på en hög utbildningsnivå måstekombineras med arbetsmarknadsutbildning ochäven tillskapande av särskilda arbeten somungdomsplatser och beredskapsarbeten.Länsarbetsnämnden har ansökt om 25 milj. kr.för utbildning men ser att det nu är nödvändigt medmer pengar. Vi är naturligtvis tacksamma för detolv miljoner som vi fått i länet, men det beloppetär klart otillräckligt. Jag vill då fråga omarbetsmarknadsministern kommer att se till att merresurser avsätts till länet för sådana åtgärder.Ett annat problem i länet ärarbetsmarknadsstrukturen med obetydligomfattning hos tjänstesektorn och en liten andelhögteknologiska företag. Här bör det finnasmöjligheter till förändring. Utvecklingsfondenskulle kunna medverka till att främja företagandeinom tjänstesektorn och annan småföretagsamhet,men i och med att regeringen reducerat lånefondenmed 1,6 miljarder och drabbatssärskilt hårt av den neddragningen har man mycketsmå möjligheter att ställa upp.Jag tar upp den frågan i en särskildinterpellationsdebatt nästa fredag.Riskkapitalbolagen skall jag återkomma till i enreplik.Trollhättan drabbas hårt av nedläggningarna inombilindustrin, där 4 000 är varslade omkorttidsvecka och där personalneddragning kanske. Men det finns fler problem. Ytterligare 300personer är varslade, och i går kom beskedet attNohab Transportteknik skall lägga ner, vilketdrabbar 49 personer. Orsaken är att regeringen i sittkrispaket för tog upp tillverkning avjärnvägsvagnar vid . Då slogs marknadenut för andra tillverkare av järnvägsvagnar.Industriministern talade här tidigare om att vi inteskall hålla företag utan livskraft under armarnautan att fri konkurrens skall råda. Här är ettexempel på motsatsen. Regeringens paketpolitikhar slagit ut livskraftiga företag på andra håll iSverige. Ytterligare ett företag på Nohabområdet iTrollhättan har aviserat nedläggning.Dalsland har aldrig haft någon överhettning utanhar haft en lägre förvärvsfrekvens än länet i övrigtoch drabbas nu dessutom hårt av omställningen ijordbruket. I inkl. finns nu328 varslade personer, alla från företag med starkexportinriktning. Skall hela och ävenDalsland kunna leva, måste offensiva insatser till.Förutsättningen för att de skall fungera är att vi haren ekonomi i balans, och jag instämmer helt i detBörje har sagt i den frågan.Sedan vill jag tala lite grand om energi. Om vikunde få ett beslut i energifrågan med verkligsatsning på bioenergi, skulle vi förutom miljö-,landskaps- och energimålen uppnå en ökadsysselsättning i länet och dessutom förbättrahandelsbalansen.Vad som behövs är klara besked omkostnadsrelationer och beskattningsrelationenmellan fossila bränslen, kärnkraft och biobränslen.Då kommer marknaden att se till att alternativenväxer fram. Regeringens velighet i energifrågan ärett hot mot såväl miljö och ekonomi som denregionala utvecklingen ocharbetsmarknadssituationen.Vad som behövs är rejäla satsningar för att mötaen mycket hotande arbetslöshetssituation iÄlvsborgs län. Satsningar på att höjagrundutbildningen och andraarbetsmarknadsåtgärder, stimulans till små- ochnyföretagande och ett vettigt energibeslut ärnödvändiga. Jag skulle vilja ha ett klart besked avarbetsmarknadsministern att ta med mig hem tillÄlvsborgs län.Anf. 71 ():Herr talman! Jag vill också börja med att tackastatsrådet för svaret vi fått. Det gör åtminstone migövertygad om att arbetsmarknadsministern förstårhelt och fullt vad den nu rådande situationeninnebär. Jag delar också oroöver ökningen av arbetslösheten i ,men jag tror att det kan vara befogat att försökaanalysera utvecklingen under en litet längretidsperiod och framför allt inte se utvecklingen iÄlvsborgs län som en isolerad företeelse.Eftersom är det största industrilänet,finns det en stor känslighet förkonjunktursvängningar. Det förhållandet att länet iså hög grad är beroende av en enda bransch,bilindustrin, är naturligtvis olyckligt ,när just den branschen uppvisar betydandesvårigheter. Det får också svåra effekter förunderleverantörerna, vilket i sin tur drabbar t.ex.Dalsland mycket hårt.Jag skulle därför vilja frågaarbetsmarknadsministern hur denna utvecklingföljs och om det finns planer, förutom detnäringspolitiska programmet, på åtgärder medtanke på svårigheter för just bilbranschen och dessunderleverantörer.Detta är en besvärlig situation, och en strävan ärnaturligtvis att få en mer differentieradindustristruktur. Men det är också så att ett högtindustrialiserat och exportberoende län först av allakänner effekterna av en låg tillväxt i landet somhelhet. Vi har inte glömt hur det såg ut för sex sjuår sedan, när de borgerliga regeringarna lyckadesmed bedriften att både köra ner svenskt näringslivoch skapa ett enormt budgetunderskott. Detinnebar för vissa kommuner i över10 % arbetslösa och vad värre var, en totalavsaknad av framtidstro.Jag var ofta ute på skolor och träffademånga ungdomar. Få av dem vågade tro att de, närderas utbildning var klar, skulle ha en plats iarbetslivet. De levde med känslan av att intebehövas och inte vara välkomna ut i vuxenlivet.Detta tyckte jag var enormt nedslående ochdeprimerande.I dag träffar jag ungdomar som tar det som ensjälvklarhet att det finns jobb för dem. Många harplaner på att först resa och se sig om i världen,innan arbetslivet startar på allvar. De har planer, dehar drömmar och de har framtidstro. Jag är bereddför min del att kämpa mycket hårt för att det såskall förbli.Så kan man beskriva utvecklingen på mångaområden. reste jagomkring i tillsammans medriksdagskolleger, bl.a. arbetsmarknadsutskottetspresidium, i vilket ingår , som ocksåhar begärt ordet i den här debatten. Vi hadelänsstyrelsen som värd, och vi åkte runt i de treDalslandskommunerna , ochDals-Ed som ingår i stödområde 2. Vi ficken redovisning av vad regionalpolitiskt stöd betyderi dessa kommuner. Jag tror nog att jag vågar påståatt alla som deltog fick en bild av att det pågår ettintensivt arbete i syfte att offensivt möta en hotandeutveckling mot högre arbetslöshet.I t.ex. har vi nu ett besvärligt läge med över4 % arbetslöshet, främst beroende på tvåföretagsnedläggningar. 340 personer, främstkvinnor, är arbetslösa. Detta är naturligtvishelt oacceptabelt. Men mitt intryck är att i Åmålmärktes ingen nedslagenhet eller modlöshet,tvärtom.