prot · GE0941 · 1990-12-07 00:00:00 — Det är en utveckling som måstemotverkas.Som en utgångspunkt för diskussionen om vilkaåtgärder som är påkallade vill jag göra en kortredovisning av det faktiska läget i kommunerna.Utvecklingen av den kommunalakonsumentverksamheten har hafthög prioritet inom konsumentpolitiken.Verksamheten har successivt byggts ut.I juli 1990 bedrevs konsumentpolitisk verksamhet i272 av landets 284 kommuner. avbefolkningen hade tillgång till konsumentpolitiskverksamhet i sina hemkommuner. I 92 kommunerfanns konsumentnämnd eller särskiltkonsumentutskott. Sammanlagt satsarkommunerna närmare 250årsarbetskrafter på konsumentverksamheten -- enökning med 16 innan. Den senastestatistiken visar bl.a. att över 300 000konsumenter hade fått enskild rådgivning ikommunerna. Då var inte rådgivningen tillföreningar, skolor och liknande medräknad. Ca90 000 reklamationer hanterades lokalt. Alltmer avresurserna används till förebyggande arbete.Mot den här bakgrunden menar jag att ElisabethPersson ger en alldeles för negativ bild av denkommunala konsumentverksamheten. Aldrigtidigare har så många konsumenter fått så mycketkvalificerad hjälp. Rådgivningsinsatserna varierarvisserligen mellan olika kommuner, mensammantaget nås många konsumenter, flera än vinågonsin skulle kunna nå med centrala insatser.Verksamheten har utvecklats i rätt riktning.Den har i minskad utsträckning inriktats påförköpsrådgivning, medan budgetrådgivningen ochden förebyggande verksamheten utökats. De storaproblemen finns inte i den nuvarandeverksamheten utan i den framtida utvecklingen.Under året har beslut om nedläggningar fattats ifyra kommuner. Ett tiotal kommuner därutöverkan beräknas lägga ner verksamheten fr.o.m. den1 . I ytterligare femtontalet kommunerblir det av allt att döma resursnedskärningar vidsamma tidpunkt. I fem kommuner föreslåsnedläggning av konsumentnämnden. I tvåkommuner, och , tillkommerverksamhet. I nio kommuner väntas verksamhetenfå ökade resurser.Utvecklingstendensen är mycket oroande. Det ärdärför viktigare än någonsin att alla berörda parterstöttar verksamheten och bildar opinion för den.Det gäller inte minst alla riksdagsledamöter. Vi harstått enade i våra beslut om den kommunalakonsumentverksamheten.Jag kommer att ha överläggningar medmyndigheter och organisationer som företräderkonsumenterna samt med handeln och medSvenska få ytterligareunderlag för mina överväganden om vilka åtgärdersom kan vidtas för att stötta den kommunalakonsumentverksamheten.Konsumentverket stödjer den kommunalakonsumentverksamheten med material,fortbildning och råd. Verket stödjer också defrivilliga organisationernas arbete. Verkets insatserökar i betydelse i det läge som den kommunalakonsumentverksamheten befinner sig i. Jag tänkerföreslå regeringen att redan i budgetpropositionenlämna förslag som ökar verkets möjligheter attstötta verksamheten.När det gäller fråga omvilken beredskap regeringen har för att kunna sättain åtgärder till stöd för de svagastekonsumentgrupperna menar jag att problemenegentligen inte är av den karaktären att regeringenbehöver göra brandkårsutryckningar.Statsmakternas åtgärder måste främst inriktas påatt rädda basen för den konsumentpolitiskaverksamheten och återställa det som kanskeoundvikligen tappas . Bl.a.samarbetsprojekt som långsiktigt stärkerverksamheten är viktiga. Det är särskilt angelägetatt ungdomar skyddas och engageras. Jag kommergenom barn- och att initieraprojekt för ungdomar.Ett viktigt medel är, som tarupp, opinionsbildning och informationskampanjer,och jag är positiv till att snabbt dra i gång sådana.Det finns okunnighet om och en föråldrad syn påvad konsumentverksamheten går ut på. Många troratt det bara rör sig om förköpsrådgivning och hjälptill starka konsumenter som själva kan lösa sinaproblem. Det gäller också att tydligt klargöra attkommunerna direkt kan tjäna påkonsumentverksamheten, bl.a. genom minskadesocialbidrag.I detta sammanhang kan jag nämna att detförsöksprojekt som bedrivs av ,och ombudget- och skuldrådgivning kommer att redovisastill regeringen före . Sannoliktkan vi då sprida ytterligare kunskap om vinsternamed konsumentverksamhet.Men som jag ser det räcker det inte medinformationskampanjer det gäller att hitta nyakonstruktiva lösningar och att engagera deintressenter som har ett ansvar. Fortsatt stöd tillideella organisationer för att stimulera och stärkakonsumenternas möjligheter att agera när detgäller livsmedelspolitiska och hushållsekonomiskafrågor är viktigt.Ulla Orring tar speciellt upp reklamationsfrågornaoch vilka åtgärder jag ämnar vidta med hänsyn tillatt ärendetillströmningen till allmännareklamationsnämnden förväntas öka. Jag är intesäker på att det som händer i kommunerna ledertill en kraftig ökning av ärendetillströmningen.Men givetvis måste organisationen vara förberedd.Regeringen avser att återkomma till denna fråga ibudgetpropositionen.Elisabeth har frågat mig om jag har föravsikt att agera för att få bättre balans mellansatsningarna på reklam och resurserna förrådgivning till konsumenterna.Det är inte lätt att vara konsument i dagenssamhälle där reklamens makt är stor och utbudet avvaror och tjänster bara ökar. Åtgärder som rörkommersiell påverkan har varitcentrala i konsumentpolitiken. Mina bedömningarär att den ökade internationaliseringen,utvecklingen av nya medier m.m. kommer att ökakommersialiseringen i samhället och köppressen påenskilda konsumenter. Särskilt barn och unga blirutsatta. Vi måste ha en tidsenlig och kraftfulllagstiftning, vi måste stötta konsumenterna så attde gör väl avvägda val och vi måste satsa på barnoch ungdom via skolan. Detta ligger inom ramenför den konsumentpolitik regeringen driver.Slutligen vill jag besvara frågaom jag har för avsikt att föreslå en höjning avskattesatsen på annan reklam än annonser för attanvända pengarna till konsumentforskning ochstöd till frivilliga konsumentorganisationer eller påannat sätt stärka konsumentrådgivningen.Det är regeringens ambition att inte ökaskattetrycket ytterligare. Det statsfinansiella lägetär, som vi alla är medvetna om, ansträngt ochutrymmet för reformer är begränsat. Att lägga enskatt på reklamen och öronmärka inkomsterna tillett visst ändamål rimmar dåligt med den hittillsförda politiken att fördela statsmakternasgemensamma resurser mellan olika angelägnaåtgärder. Jag vill också påminna att statsmakterna avsevärt förstärktresurserna både för konsumentforskning och stödtill konsumentorganisationer.Anf. 13 ():Herr talman! Jag ber att få tackakonsumentministern för svaret. Det var ett bådepositivt och mindre positivt svar. Det låter väldigtbra att det kommer förslag om insatser ibudgetpropositionen och att samarbetet med andraorgan som verkar i rätt riktning skall stärkas.Jag är tydligen mer orolig än ministern inför vadsom kommer att hända , omde aviserade nedläggningarna och neddragningarnadå sker. Det är i en del stora kommuner som manfunderar på att lägga ned verksamheten. I t.ex.Jönköpings län blir det, såvitt jag förstår, nästaningenting kvar om alla kommuner beslutar enligt deförslag som är kända. I befinner mansig i en liknande situation.En stor grupp låginkomsttagare kommerförmodligen att behöva hjälp medbudgetrådgivning för att kunna lägga om sinekonomi efter skatteomläggningen. Vart skalldessa ta vägen? har naturligtvis vissaskyldigheter, men jag tror inte att den kommer attprioritera sökande som ännu inte hamnat i någonsocialhjälpssituation. Dessa människor kan i vartfall inte vänta . Vart skallreklamationerna efter julhandeln ta vägen? Jagläste om en kommun -- jag tror att det varKungälv -- där man hade bestämt attkommunjuristen skulle ta hand omreklamationsfrågor och all rådgivning som har medkonsumenträtt att göra. Det beslutet visar att maninte har en aning om vad frågan gäller. Jag har enkänsla av att kommunjuristerna ändå har så mycketatt göra att de inte har en chans att klara av även defrågorna.Tanken bakom min fråga om en stor kampanj är attmöjligen skulle kunna få någon kommun att ta sittförnuft till fånga innan det är alldeles försent. Jaghar ingen information om hur det har gått i de tolvkommuner där det har funnits förslag omnedläggningar. Förmodligen kan man, även omman har fattat beslut, genom omprioriteringar isina budgeteringar klara ochändra besluten om de har gått i fel riktning.I Konsumentekot för någon vecka sedan sade detmoderata kommunalrådet i att så längeriksdagen inte har beslutat om en lag är det barastrunt vad man anser. Det visar vilken åsikt man harpå vissa håll om den här verksamheten. De harverkligen tid att ändra sig eftersom de har satt sittnedläggningsdatum till senast den 31 december1991.Tyvärr är han inte ensam om åsikten. Jag anser attuttalandet visar att regering och riksdag måstesända ut ännu klarare och tydligare signaler omallvaret med den här frågan. Eninformationskampanj skulle troligen också kunnafå människor som funderar på att starta eller gåmed i en konsumentrörelse att äntligen komma igång. Jag håller med om att vi behöver enfolkrörelse som tar sig an konsumentfrågorna.Man kan dock inte bygga upp en ny rörelse på korttid. Tyvärr tror jag inte längre att de gamlaetablerade har lust och ork att ta itu med frågan.Det trodde jag sedan.Organisationen med konsumentombud påarbetsplatserna kommer förmodligen att självdö påalla dessa orter i brist på näring när de inte harkonsumentvägledarna att stödja sig emot ochsamråda med.Det finns ett antal riksdagsledamöter som är uteoch propagerar för alla sorterskonsumentverksamhet och som diskuterar medsina hemmapolitiker och även når resultat. Tyvärrär det inte tillräckligt många. Även i dennaförsamling finns det människor som har sammauppfattning om konsumentpolitiken som denMargót själv nämnde i sitt svar, somtror att det handlar om förköpsrådgivning och hjälptill redan starka konsumenter. Jag tror tyvärr att detfinns sådana åsikter i regeringen också.Kampanjer behövs på alla håll. Sätt i gång? Såvittjag förstår blir det inga problem med att få medKommunförbundet och inte hellerkonsumentverket. Jag anmäler mig på stående fotsom frivillig.Anf. 14 ():Herr talman! Jag vill tacka statsrådet försvaret på interpellationen. Av svaret framgår ettstort intresse för konsumentverksamheten, vilketjag är mycket glad för. Jag är emellertid tyvärrtvingad att korrigera på ett parpunkter.Det finns inte konsumentpolitisk verksamhet i allakommuner. Det är vi överens om. Ett stort problemär emellertid den stora variationen i verksamhetenmellan kommunerna. Det finns inget som reglerarhur verksamheten skall se ut, hur stor omfattningden skall ha osv.Jag måste tyvärr upprepa vad jag sade närvi diskuterade konsumentpolitiken här i kammarenoch vad jag också sade . I alltförmånga kommuner förstår man av någon anledninginte vikten av verksamheten eller har inteekonomiska möjligheter att satsa på nyverksamhet. Vem som helst som är intresserad kankonstatera de stora ojämlikheterna.I somras hade jag tillfälle att både besöka och pertelefon tala med konsumentrådgivare i olikakommuner. Tyvärr fick jag en ganska negativ bildav hur det fungerar. Jag möttes bl.a. av följanderepliker. ''Jaha, den där tjänsten, vi har en tjänstsom konsumentrådgivare men den har varit obesattde .'' I en annan kommun sade man:''Nej, vi har ingen sådan verksamhet. Vi tycker inteatt vi behöver det här. Om det är någon som frågarbrukar vi hänvisa till grannkommunen.'' Enkonsumentvägledare som jag mötte sade: ''Jag harhaft det här som en halvtidstjänst, men i nästavecka går jag över till annan verksamhet. Jag trorinte att man kommer att tillsätta någon efter mig. ''Flera kommuner finns med i statistiken över dekommuner som har konsumentvägledning, mensanningen bakom fasaden kan vara att någonsocialsekreterare har av sin tjänst avsedd förkonsumentverksamhet. På detta skall man klarakommuner med 40 000-50 000 invånare, denrådgivning och vägledning som de behöver. I engrannkommun till ser det ut på detsättet. Tyvärr är det mycket vanligt. Detförekommer runt om i landet.Genom min rundresa och rundringning hittade jagförstås också en mängd entusiaster,konsumentvägledare som bara beklagade att deinte hade ännu mer resurser. De bedriververksamhet och hade kommit underfund med hurmycket de verkligen skulle kunna göra. De sade attde skulle kunna göra mycket mer, de skulle kunnagå ut och satsa mer på förebyggande verksamhet,ta kontakt med skolor, jobba mer med skolsaneringosv. Men de prisade ändå sin kommunfullmäktigesom stöttade verksamheten.En rad kommuner har lagt ned sinakonsumentnämnder. Utan en egen nämnd fårkonsumentfrågorna mycket sämre status, hävdarmånga konsumentvägledare. lär etttrettiotal konsumentnämnder ha försvunnit ilandet. I den beräkningen finns inte de senastenedläggningarna med. måste man ocksåsäga att några nya nämnder har tillkommit.På många håll bakas konsumentfrågorna ihop medandra frågor i nämnder som spänner över fleraområden eller helt enkelt avförs frånkommunstyrelsernas intresseområden.I en artikel i förra höstenuttalade sig en avdelningsdirektör påkonsumentverket. Han sade att kunskapen omkonsumentfrågor hos politiker ute i landet rentallmänt är liten. Eftersom området är relativt nyttoch oetablerat behövs ett kraftfullt politiskt stöd.Han menade också att konsumentfrågorna lättdrunknar i alla andra frågor.Vi är nog ganska överens om att läget är så. Vi iriksdagen talar om lokala konsumentmyndighetersarbetsuppgifter. Det kan låta betryggande, men är isjälva verket ett tal om luftslott. Huruvida det skallfinnas lokala konsumentmyndigheter eller ej avgörnämligen kommunerna själva. Ingenting kan tvingadem att se till att myndigheten eller verksamhetenexisterar.Inga-Britt var också inne på detta. Sålänge det inte finns någon lag som reglerar dessafrågor kan man i stort sett göra hur man vill eller såsom man anser sig ha råd att göra i kommunerna.En intressant detalj som jag har stött på är att alla,från ledarskribenter, människor ute på gatan ochtill riksdagsledamöter, som inte är insatta i frågan,utgår ifrån att det finns en naturlig koppling och ettdirekt samband mellan och denkommunala konsumentvägledningen. Man tror attkonsumentvägledarna är konsumentverketspersonal ute på orten. Detta kanske är en hake somvi skulle kunna diskutera vidare när det gäller atthitta åtgärder för fortsatt verksamhet.Anf. 15 ():Herr talman! Jag tackar också för svaret påinterpellationen om konsumentpolitiken. Det härär inte någon ny fråga, utan det är en fråga somständigt aktualiseras.Jag noterar att statsrådet uttrycker oro ochuppgivenhet för det uppkomna läget beträffandeden lokala konsumentvägledningen. Jag villunderstryka att det är mycket alarmerande närfjorton kommuner lägger ned verksamheten ochytterligare ett femtontal planerar nedskärningar.Jag har under minst ett tjugotal år aktivt arbetatmed de konsumentpolitiska frågorna och med denmålsättningen att varje kommun skall inrätta enkonsumentvägledning. I min hemstad ladeskonsumentvägledningen ned. Men förra torsdagenfick jag vara med när den öppnades på nytt. Detlönar sig alltså att försöka påverka. Men det kännssom om vi nu håller på att vrida klockan tillbaka,och detta under en socialdemokratisk regering.Vi kan se dagens hushåll som en organisationbestående av en eller flera medlemmar som ärstarkt beroende av omgivningen och samspelet medmarknaden. Hushållen strävar efter att på bästasätt förse hushållsmedlemmarna med bostad, mat,kläder, vila och rekreation. De resurser somhushållen har är arbetskraft, pengar och kunskap.Men hur skall hushållens strävanden tillgodoses,och hur skall man optimalt täcka behoven. Det är idetta sammanhang de konsumentpolitiskainsatserna skall träda in och underlätta förhushållen. liberalerna anser attkonsumenten skall vara korrekt informerad, kunnavälja mellan olika varor och kunna framföraklagomål. Detta anser vi vara rimliga krav att ställadels på producenterna, dels på enminimilagstiftning, dels på myndigheter och andrainstanser som finns i samhället för att tillvaratakonsumentens intressen.Med den uppsjö av varor som finns på marknadenfordras att konsumenten är välinformerad eller atthon eller han kan vända sig till en instans somopartiskt kan medverka vid denna rådgivning.Spörsmålet med konsumentvägledning är ännu meraktuellt inte minst med tanke på behovet av denhushållsekonomiska rådgivningen. Vi har i vårtland nära 270 000 hushåll som inte klarar sin budgetutan måste få socialhjälp. har dettaantal ökat med 40 000, från 230 000 till 270 000,trots att vi under dessa år har haft enhögkonjunktur.Vi går med expressfart mot en lågkonjunktur, ocharbetslösheten stiger. Vem kan hjälpa dessa hushålloch andra tillkommande komma på grön kvist, ochvem tar ansvaret för budgetrådgivningen närkonsumentvägledningen försvinner? Kommerkonsumenterna att lämnas utan hjälp?Statsrådet säger att utvecklingstendensen ärmycket oroande. Jag vill inte tala om utveckling,utan här rör det sig om ren och skär avveckling. Ärdet därför inte nödvändigt att landetskonsumentminister ordentligt engagerar sig för denlokala konsumentvägledningen?Nu säger statsrådet att hon skall överläggamed myndigheter och fåfram underlag för överväganden. Ja, det är kort omtid. Det brinner i buskarna. Kommunernasbudgetar är redan fastställda i stort. Redan i höstasborde landets konsumentminister ha tagit dessainitiativ. Det fanns redan i krispaketet signaler omåtstramning och åtgärder som påverkar de svenskahushållen och kommunerna. Varför lågprioriterarregeringen konsumentpolitiken?På socialdemokraternas kongress debatteradesöppettiderna i handeln, men varför debatteradesinte mer djupgående inriktningen avkonsumentpolitikens betydelse?Konsumentverksamhet lönar sig inte bara förkonsumenten utan för hela samhället.På landsmöte för några veckor sedanfastställdes ett konsumentpolitiskt program. Vi ifolkpartiet anser att det kan vara svårt förkonsumenten att överblicka marknadens utbud.Konsumenten kan inte ha överblick över alla varorskvalitet och egenskaper. Med marknadsekonomivill vi skapa valfrihet och ge konsumenterna enstark ställning. Det är ju konsumenterna som styrproduktionen genom sina köpbeslut, menkonsumenterna måste också ha möjlighet tillrådgivning. Därför, fru statsråd, uttaladefolkpartiet liberalerna att en lokalt förankradkonsumentvägledning bör finnas i varje kommun.Är det också statsrådets uppfattning? Utan denlokalt förankrade konsumentvägledningenreduceras de centrala insatserna frånkonsumentverket och når inte ut i landet.Konsumentpolitiken blir därmed tandlös.Anf. 16 Statsrådet ():Herr talman! Man kan naturligtvis rasa, gråta ochskrika högt över utvecklingen, eller avvecklingenav verksamheter, i många kommuner. Men det ärnaturligtvis inte kommunpolitikerna hjälpta av. Jagkan förstå hur läget är för många kommuner somhar mycket ont om pengar just nu och skall få ihopen budget. Då är det naturligtvis inte bara vi somär engagerade i konsumentpolitiska frågor som kanhävda att våra frågor är av förebyggande natur ochatt det gäller att satsa på just dem. Det kan mansäga om väldigt många olika verksamheter ikommunerna och hävda att de skall ha pengar. Menför kommunpolitikerna handlar det om att få frampengar nu och att klara kommande budget, fåsummorna att gå ihop.Men jag hoppas verkligen att ni inte har uppfattatdet som att jag är uppgiven. Det är tvärtom. Jagmenar att politikerna inte är hjälpta av att manskriker högt, rasar eller gråter. De är hjälpta av attvi diskuterar konstruktiva förslag för att räddadenna verksamhet och för att garantera att det finnsen bas för konsumentverksamheten ochkonsumentpolitiken i fortsättningen också ute ikommunerna. Det är min bestämda uppfattning attdet måste se ut på det sättet.Jag tror att är mycket väl medveten omdet ironiska i att det faktiskt till största delen är visocialdemokrater som har kämpat för dessa frågormen som också i en svår ekonomisk situation fåruppleva att vi tvingas skära både på detta områdeoch på andra områden där det kan kännas som omdet handlar om hjärtefrågor.Jag har för det första bestämt mig för att försöka geen balanserad bild och föe att inte skrika att det ärpanik eller kris i konsumentverksamheten,eftersom det inte är det. Vi måste hjälpas åt attbeskriva bilden på ett korrekt sätt.För det andra har jag bestämt mig för att diskuterakonstruktiva förslag och ge hjälp till de eldsjälarsom finns ute i kommunerna -- dessa oroar jag migöver, eftersom många av dem är mycket bekymradejust nu och känner det som händer som ettpersonligt nederlag -- och också till dekommunpolitiker som gärna vill värna den härverksamheten och som också är beredda attdiskutera nya vägar för att garantera den. Vi får välalla ta på oss ansvaret för att vi kanske inte harklarat av att ge kommunpolitikerna tillräckligt medkunskaper om effekterna av olikakonsumentpolitiska förslag och åtgärder så att vikan motivera satsningar på dessa verksamheter. Jagmenar att det nu handlar om att välja strategi pålång sikt. Det handlar inte bara ombrandkårsutryckningar, utan det handlar om attbestämma sig för hur man skall arbeta med dessafrågor och att redan nu försöka hitta derätta vägarna. Om man skall stifta en lag, om mani tror att det är det riktiga sättet attkomma till rätta med denna fråga, måste man ocksåskicka med pengar. Vi kan ju inte lagstifta framverksamheten utan att garantera resurser till den.Just nu vet ju även ni i hur detekonomiska läget i landet är. Därför måste vikomma fram till en rad olika insatser. I detsammanhanget måste vi hjälpas åt. Det gäller dåsåväl konsumentpolitiker och organisationer somolika verk och myndigheter. Vad jag först ochfrämst har att göra är att jag måste försöka få enkorrekt bild av verkligheten. Sedan gäller det attbörja diskutera olika åtgärder. Jag har absolutsamma ambition som . Dethandlar alltså om att skydda de svaga och utsatta.Vidare menar jag att vi behöver få en bredinformation om vad som är nödvändigt.När det gäller detta med nya organisationer kanman säga att dessa redan är ett faktum. De härorganisationerna finns alltså redan. Vidare harregeringen faktiskt förstärkt de ekonomiskaresurserna både vad gäller konsumentforskning ochstöd till nya konsumentorganisationer och vadgäller utbildning och de internationella frågorna.Regeringen har således alls inte ambitionen att draned här. I stället måste vi rikta oss till kommunerna.Både och jag får väl tala med vårapartikamrater. Det gäller ju att garantera enlångsiktig positiv utveckling beträffandekonsumentfrågorna.Anf. 17 ():Herr talman! Jag håller med konsumentministernom att det är verkningslöst att stifta en lag utan attså att säga skicka med pengar. Sedan vill jagframhålla att vi när vi fattade det senaste beslutetfaktiskt var en överens här i om att detinte var aktuellt med lagstiftning. Det här skullekommunerna sköta ändå. Men på något sätt har viinte klarat av att övertyga kommunerna om nyttanmed och nödvändigheten av enkonsumentvägledning.Jag vill också framhålla att hur stor verksamhetenär på papperet -- sett till antalet tjänstemän -- avgörinte heller hur den verksamhet blir som bedrivs.Det är bara att titta på verksamheten i en delkommuner, där man kanske bara har enhalvtidsarbetande eller en ensam tjänsteman. Menom det bara är rätt person och om man harpolitikernas stöd när det gäller att prioriteraverksamheten, kan man faktiskt med de timmarsom står till förfogande ha en alldeles utmärkt ochbred verksamhet. Det handlar alltså i stället om attutnyttja de möjligheter som finns att samarbetamed olika grupper. Genom samarbete medpensionärsorganisationer, konsumentombud påarbetsplatserna, skolan eller blir detmöjligt att ha en mycket bred och omfattandeverksamhet.I min omedelbara närhet nere i kan jagpeka på ett exempel i det sammanhanget. Där har man enhalvtidsarbetande som möter långt fler människorän andra gör i de kommuner därkonsumentvägledarna enbart får ägna sig åtskuldsanering. Det är ju en uppgift som kan ta hurmycket tid som helst i anspråk. Antalet tjänstemänär alltså inte avgörande.