prot · GE0929 · 1990-11-21 00:00:00 — I takt medatt samhället i allmänhet och arbetsmarknaden isynnerhet blivit mer komplex hardet visat sig alltmer angeläget att se överspelreglerna på arbetsmarknaden. Det gällersituationen på den enskilda arbetsplatsen menockså övergripande lagstiftning, för att inte tala omde regelsystem som blir kontaktyta mot omvärlden.Av och till har det gjorts gällande att enbart ettarbetsrättsligt system kan säkra jobben. Jag tror attdet är viktigt att slå fast att en aldrig så perfektarbetsrättslig lagstiftning inte kan bli mer än viktigakomplement när det gäller att säkra sysselsättningoch välfärd. Här måste också andra instrument till.Vi måste ha en samhällsekonomi i ordning, därinflation och lönekostnader dämpas och därproduktiviteten ökar, en näringspolitik därnyföretagande och utveckling uppmuntras. Mellansådana fundamentala politikområden måste detråda en inbördes harmoni, också gentemot denarbetsrättsliga lagstiftningen.Tittar vi i backspegeln, kan vi se ett antal faser iutvecklingen från sekelskiftets tilltagandeindustrialisering, tillväxtåren ,fördelningsdiskussionen med kravom ökat inflytande, krav som följdes av en aktivreformpolitik på medbestämmandets område. Sålångt hade liberaler och socialdemokrater oftafunnit varandra i avsikt att stärka de anställdasvillkor och inflytande på arbetsplatsen. Undersenare år har vi dock gått skilda vägar.Folkpartiet har länge krävt att vi objektivt börpröva den lagstiftning som vi slår vakt om mensamtidigt vill se över, både för att hävda denharmonisering som jag nämnde men också föratt hävda arbetstagares legitima rättigheter.Såväl regeringen som socialdemokraterna iriksdagen har motsatt sig sådana prövningar. Jagkan bara erinra om den våldsamma kritiken frånsocialdemokratiskt håll, med starkt understöd frånLO, både då lagen om anställningsskyddreformerades 1982 och när debatten har förts omden s.k. 200-kronorsregeln.Hela 1980-talet har gått utan att ''någonting fickröras''. Men så klippte man till . Liktinnehållet i en ketchuptub har det kommitforsande. Det började med attacken mot legalastridsåtgärder på arbetsmarknaden. Generelltstrejkförbud skulle införas. Här fick hela riksdagenfrån höger till vänster mobiliseras för att få hejd pådetta våldsamma angrepp mot grundläggandevärden i arbetsrätten. Regeringen t.o.m. offradestolvärmen i taburetterna i försöketatt genomdriva denna högst märkliga ochfackföreningsfientliga åtgärd.Vad regeringens avsikt var är svårt att tolka, därföratt den har blivit så okonventionell i sitt arbetssätt.Det gäller så viktiga områden för arbetslivet somtransfereringar i socialförsäkringssystemet. Isamma krispaket kan det dessutom dyka upp intebara ekonomiskt-politiska åtgärder utan såväsensskilda frågor som skolstart för småbarn tillhur långa perioder vi skall tjänstgöra i dennakammare.Därför tror jag, fru talman, att det är viktigt att idenna regeringens yra -- eller skall vi säga oreda? --inte tappa bort viktiga grundläggande värden, somvi bör slå vakt om. Dit hör onekligen det bästa --och jag höll på att säga det mesta -- i denarbetsrättsliga lagstiftningen.När detta är sagt kan vi med större tyngd driva detberättigade kravet på en översyn. Men denreformeringen bör ske lugnt och avspänt, vilket intehindrar att arbetet bedrivs med kraft ochkonsekvens.Med liberala utgångspunkter är det särskiltangeläget att arbetsrätten tar hänsyn till individuellfrihet och integritet. Anställda bör ha rätt tillinflytande, oavsett facklig tillhörighet elleravsaknad av en sådan. Vi har i reservation nr 7 iMBL-betänkandet påpekat att ävenarbetsmiljökommissionen i sitt betänkande Arbeteoch hälsa har förutsatt att man vid en kommandeöversyn av arbetsrätten tar upp frågan ommöjligheten till ökat inflytande för de enskildaarbetstagarna. Det är ett viktigt konstaterande,som redan nu borde ställa sig bakom.Det som här känns så konstigt är attsocialdemokraterna inte heller vill gå med på enallmän utredning om arbetsrätten. Det vore särskiltskäl att göra det eftersom den arbetsrättsligaberedningsgruppen i kanslihuset har upphört. Detgår alltså inte längre att, såsom man tidigare årgjort, hänvisa till denna. Det intressanta, frutalman, är att det inte bara är den borgerligaoppositionen som efterlyser en sådan här översyn.Den socialdemokratiska partistyrelsen och LOsgemensamma arbetsrättsliga grupprekommenderade ju höstens socialdemokratiskakongress att göra en bred översyn av arbetsrätten.Tyvärr har den rekommendationen inte gjorttillräckligt starkt intryck på socialdemokraterna iarbetsmarknadsutskottet.Till detta kommer, som jag sade, att denpolitiskt tunga arbetsmiljökommissionen förutsattatt en allmän översyn av det arbetsrättsligaregelsystemet måste komma till stånd.De socialdemokratiska ledamöterna har iutskottsskrivningen pekat på en rad viktigaomständigheter som talar för att man ser över 1970-talets arbetsrättsliga regelverk. Därför blir minfråga till : Varför är det så omöjligt förSten och hans partikamrater att tänka sigatt vi i utskottet skriver ihop oss om en översyn avarbetsrätten, när vi alla, nästan i varje fall, äröverens om att en sådan är av behovet påkallad?I är rätten att stå utanför en förening ingensjälvklarhet. Brister i lagstiftningen gör att detfortfarande är möjligt att vägra en medlem i enfacklig organisation utträde. Det är oacceptabelt.Dels möjliggör den bristfälliga lagstiftningeninskränkningar i den enskildes intregritet, delsanser vi att rätten till arbete, liksom den enskildespersonliga rättigheter i förhållande tillarbetsgivaren, aldrig får göras beroende avhuruvida den enskilde arbetstagaren är medlem i enfacklig organisation eller ej. Medlemskapet är denenskildes angelägenhet.Av samma skäl anser vi att införande avorganisationsklausuler i kollektivavtal kanbetraktas som en form av yrkesförbud och äveninnebär ett otillbörligt ingrepp.Vidare anser vi att så många arbetstagargruppersom möjligt bör få inflytande genom att vararepresenterade i ett företags styrelse. Lagen omstyrelserepresentation för de privatanställda kan dåleda till att många mindre organisationer kommeratt stå utanför representationen. Vi anser att det ärolyckligt, då sådana organisationer i många fallföreträder ett betydande antal arbetstagare inomföretaget. Även dessa organisationer borde fåmöjlighet att påverka genom att få platser istyrelsen.En annan angelägen fråga som vi drivit genom årenär förhållandet mellan arbetsrätten och denpolitiska demokratin. Det finns ett behov av attklarlägga gränsdragningen mellan människorsmöjligheter att påverka i sin egenskap av anställdoch i sin egenskap av väljare genom den politiskabeslutsprocessen. Att exakt klarlägga var dennagräns går överlåts till de avtalsslutandeparterna. Gränsdragningsproblem av detta slag kaninte hänskjutas till förhandlingslösningar hos deberörda parterna. Det är angeläget att snabbt seöver hur man skall kunna lösa denna fråga.Regeringens passivitet har förmodligen med densocialdemokratiska splittringen att göra -- också idenna fråga, höll jag på att tillägga. Men det äringen ursäkt för att en otillfredsställande situationfår fortsätta.Skadeståndsreglerna i arbetsrätten i denarbetsrättsliga lagstiftningen utgör numera ettomfattande regelverk med ett dussintal lagar.Därtill kommer den reglering som sker genomkollektivavtalen. Det är svårt att överblicka ett såomfattande regelsystem och efterleva det i alla dessdetaljer. Det gäller inte minst de mindre och riktigtsmå företagen, som av naturliga skäl inte hartillgång till egen arbetsrättslig expertis. Skadeståndutkrävs emellertid även för bagateller. Exempel pådenna vittgående skadeståndsskyldighet finns ilagen om styrelserepresentation för deprivatanställda. Lagens sanktionsregler rönte vidremissbehandlingen kritik, främst från juridiskainstanser, eftersom även små misstag kan leda tillansenliga skadestånd.Den omfattande skadeståndsskyldigheten påarbetsgivarsidan, ofta för småföretagare, skallsättas i relation till den s.k. 200-kronorsregeln somgäller för arbetstagare. Denna gamlabestämmelse om en påföljd av . Här är en fråga där regeringen ochsocialdemokraterna äntligen insett att de intelängre kan vara overksamma. Från att inte ens hakunnat diskutera en måttlig justering, är mannumera öppen för häftiga uppräkningar avbötesbeloppen för olovlig stridsåtgärd. Niklassonska utredningen om spelreglerna påarbetsmarknaden har det läckt ut att man kan tänkasig en uppräkning till ett belopp tio gånger större ändet som varit så omhuldat av riksdagenssocialdemokrater, för att inte tala om regeringensförslag , då man ville öka bötesbeloppenmed 2 !De entreprenadregler vi har i MBL har diskuteratsalltsedan lagens tillkomst. Reglerna föreskriverskyldighet för arbetsgivarna att förhandla omentreprenader och ge facket möjligheter att inläggaveto mot åtgärden. Eftersom vetoreglerna i MBLibland används för att försöka stoppa även seriösaentreprenörers verksamhet, behöver lagen sesöver. Bruket av vetot har särskilt hårt drabbatenmansföretag. Dessa bör särskilt ges bättreförutsättningar för sin yrkesverksamhet genomändringar i MBL, så att påtalade missförhållandenundanröjs. Av och till har socialdemokraternahävdat att vetorättsreglerna är ett medel att kommaåt användningen av grå arbetskraft. Det förutsätteratt fackföreningarna med sin branschkännedomskulle kunna sätta stopp för oseriösaentreprenadföretag. Det har skett i en del fall, mendet verkar som om man på fackligt håll inte alltidvill, eller orkar, göra något åt saken, att döma avden diskussion som uppkommit om användningenav sådan arbetskraft vid det stora Globenbygget iStockholm, vilket också omnämndes av denföregående talaren. Denna fråga har i efterhandundersökts på central nivå, bl.a. inomByggnadsarbetareförbundet. Det skall bliintressant att se resultatet härav då alla fakta liggerpå bordet.Frågan om uthyrning av arbetskraft har på nyttaktualiserats. presenteradearbetsmarknadsdepartementet en promemoria omarbetsförmedlingslagen. En översyn har pågått idepartementet av den här gamla lagen från år 1935.Regeringen har länge energiskt hävdat att detendast skulle gälla en lagteknisk översyn. På denhär punkten har man ändrat sig. Ändå hinnerregeringen i det här avseendet inte med isvängarna. AMS framhöll attregeringens promemoria inte löste de nuvarandeproblemen och inte heller passar i den framtidaarbetsmarknaden. Bl.a. invände AMS attentreprenörer och konsulter som är tillåtnaskulle bli förbjudna i fortsättningen.Departementets förslag var inte anpassat till enannan arbetsrättslig lagstiftning, och det skullekunna medföra stor och onödig byråkrati vidbehandlingen av tillståndsärenden.Jag påstod i debatten att regeringenssenfärdighet och beslutskramp i denna försocialdemokraterna så känsliga fråga har gjort atttiden runnit ifrån skrivarna avdepartementspromemorian. AMS menade att detbör vara parterna på arbetsmarknaden som genomavtal kommer överens om hur företagenspersonalförsörjning skall ske, antingen genomanställning, inhyrning, konsulter ellerentreprenader. I har vi länge drivit denuppfattningen att kravet om legalisering av seriösuthyrningsverksamhet skall godkännas. AMS harför övrigt pekat på att det i MBL redan finns ettsystem för förhandlingar mellan parter genomlagens entreprenadregler, vilka man kan byggavidare på.Men tiden står ändå inte stilla. När regeringen ochsocialdemokraterna här i inte kommertill slutsatser, så orkar ämbetsverket göra det. AMSgeneraldirektör gick den 4 oktoberi ut med ettpressmeddelande, där han i ett penndrag gjorderent hus med monopolet på arbetsförmedlingensområde. Det är inte lagstiftningen som skall skyddasvensk arbetsförmedling, hävdar AMS-generalenoch säger att det är självklart att denoffentliga förmedlingen behöver skyddas just pådet sätt som sker . Lagstiftning kan dockbehövas för att förmedlingen skall kunnaupprätthålla en bra och effektiv förmedling.Fru talman! Jag ser det som positivt att det statligaämbetsverket när regeringen har tankevånda ochbeslutskramp orkar bearbeta sådana här frågor i endynamisk arbetsmarknad.Jag har i mitt inlägg kretsat kring några principielltviktiga punkter i det reformarbete på arbetsrättensområde som måste komma. I allt väsentligt går deförslag som behandlas i dessa fyra betänkanden utpå att följa upp 1970-talets i något fall alltför hastigttillkomna lagstiftningsarbete. Det faktum attfolkpartiet yrkat på ett antal förändringar på detarbetsrättsliga området ändrar för vår del inteutgångspunkten att lagstiftningen i stort och i alltväsentligt haft och har en mycket stor betydelse förbåde arbetstagare och arbetsgivare. Jag tror att detär viktigt att vi är med och skapar en miljö som göratt lagarbetet kan främjas såväl inom de småenskilda arbetsplatserna som inom de stora, tungaindustrierna och verken. Fackligt arbete är viktigt,men det är också viktigt med ett regelsystem somuppmuntrar och utvecklar svensk arbetsmarknad,så att denna orkar bära upp ett folkhushåll meddess många uppgifter som det är angeläget atthävda. Med den justering i lagstiftningen somföreslås bl.a. från vårt håll kan lagar påarbetsrättens område också spela och positiv roll i hela det svenska arbetslivet.Fru talman! Jag yrkar bifall till reservationerna 5och 16 till betänkandet nr 6.Anf. 64 ():Fru talman! Arbetsmarknadsutskottetsbetänkande nr 3 om ändringar iförtroendemannalagen har sin grund i enproposition med förslag att fackliga företrädare,s.k. regionala fackliga förtroendemän, skall ha rättatt få tillträde till och vara verksamma påarbetsplatser, där de inte själva är anställda.Motiveringen är bl.a. att motioner med yrkandenom lagreglering av tillträdesrätten för regionalafackliga förtroendemän upprepats eller återkommittill vid ett flertal tillfällen.Det är ju ingenting ovanligt att motioner iriksdagen upprepas, men det är långt ifrån allamotioner som föranleder propositioner. Ändå kandet gälla frågor som är långt merangelägna än denna.Arbetsmarknadsutskottet har tidigare uttalat,något som det också erinras om i detta betänkande,att förtroendemannalagen sådan den ärutformad inte utesluter facklig verksamhet sombedrivs av andra fackliga förtroendemän änanställda på arbetsplatsen. Deras behov av attkomma in på arbetsplatsen ifrågasätts inte, ävenom de saknar lagfäst rätt till tillträde. Frågan harinom stora delar av arbetsmarknaden lösts genomkollektivavtal.Vi i har yrkat avslag på propositionen,eftersom vi ifrågasätter om det verkligen finns ettbehov av att lagreglera tillträdesrätten. Vi anserinte att regeringen har kunnat påvisa att det skullefinnas några verkliga problem för fackligaförtroendemän, exempelvis ombudsmän, att fåtillträde till arbetsplatserna. Propositionen har varitute på remiss, och ingen remissinstans har hävdatatt det skulle förekomma påtagliga problem isammanhanget.Ett flertal tunga remissinstanser har i ställetavstyrkt förslaget till förändringar när det gällervidgad tillträdesrätt. Man konstaterar att det intelängre föreligger behov av en reglering avtillträdesrätten för de små arbetsplatserna. Ett avskälen härtill är att den centralamedbestämmandelag som tillkom med anledningav förtroendemannalag erbjudermöjligheter till avtalsmässiga lösningar av deproblem som eventuellt finns vid de småarbetsplatserna.Vi tror också, precis som vi skrivit i dengemensamma reservationen från ochmoderata samlingspartiet, att det numera finns enmedvetenhet om att lagstiftning inte i sig är denbästa metoden att skapa förtroendefulla ocheffektivitetsbefrämjande relationer mellanarbetsgivare och arbetstagare.Jag yrkar bifall till reservation nr 1.I reservation nr 4 har begärt en totalöversyn av arbetsrättslagstiftningen. Vi tror attdetta är mer angeläget än att ytterligare lagregleradetaljer. 1970-talets arbetsrättslagstiftning hadefrämst som syfte att ge arbetstagarna ett ökatinflytande över beslutsprocessen inom näringslivoch offentlig förvaltning. Det är en viktig princip attmänniskor skall kunna vara med och påverkaförhållandena även på sin arbetsplats. Det ökadeinflytandet ger också ett större ansvar för den egnaarbetsplatsen. Lagstiftningen har gett möjligheteratt ta till vara arbetstagarnas kunskaper ochspeciella erfarenheter. Men lagstiftningen harockså kritiserats både för att vara stelbent och föratt den i vissa avseenden har lett till byråkratiseringoch centralstyrning. Ett genomgående drag är attden övervärderar arbetsgivarnas och de fackligaföreträdarnas juridiska kompetens. Fortfarandehar den viktiga frågan om gränsdragningen mellanmedbestämmandet och den politiska demokratin,som vi ser det, inte kunnat få en tillfredsställandelösning.Vi anser därför att det är dags att se över denarbetsrättsliga lagstiftningen. Reglerna bör så långtmöjligt bli klart och entydigt utformade, samtidigtsom det skapas större flexibilitet i tillämpningen, såatt det bättre än nu tas hänsyn också till de mindreföretagens förhållanden och de enskildaarbetstagarnas rättigheter.Arbetsmarknadslagarna har varit i kraft i över ettårtionde. Vi anser alltså att det är dags attutvärdera vad som har varit bra och vad som harvarit mindre bra för att sedan göra förbättringar.Det är krav som det inte borde vara omöjligt försocialdemokraterna att ställa upp på.Fru talman! Vi återkommer i betänkandet nr 5 medkraven på översyn av anställningsskyddet och ibetänkandet nr 6 med kraven på medbestämmandei arbetslivet.Jag vill ta upp ytterligare en fråga som behandlas ibetänkandet nr 6, som även den gäller ett tidigareframfört krav. Det kravet återfinns i reservationnr 17, som är gemensam för ,och . Det gäller förbud motblockad av enmansföretag. Både ochElver har tidigare i debatten berört denfrågan.Blockad av enmansföretag och företag där endastfamiljemedlemmar arbetar är en omotiverad -- ja,orimlig facklig stridsåtgärd. Här är det nödvändigtatt det blir en lagändring. En sådan borde kunnagenomföras snabbt och utan någon utredning.Utskottsmajoritetens, dvs. socialdemokraternas,och , motivering för attbehålla blockadrätten är ''att det har varit en gängesprincip att statsmakterna inte bör ingripa medlagstiftning i arbetsmarknadsparternas rätt attanvända ekonomiska stridsåtgärder. ''Denna motivering måste betraktas somovidkommande så länge ett företag inte har någonanställd. Det är fel att ha en lagstiftning som totaltkan slå ut enskilda företagare. Det är väl ändå intenågot som vi vill skall inträffa.Fru talman! Jag yrkar med detta bifall till dereservationer i dessa betänkanden som stårbakom.Anf. 65 ():Fru talman! Vi i tror att frågorna ommakt och inflytande kommer att bli 90-talets storafrågor för arbetarrörelsen.När det gäller makten på och inflytandet överarbetsplatserna, beslut angående investeringar ocharbetsmiljö, inriktning av produktionen,arbetsorganisation och arbetsledning osv. har reelltsett ingen avgörande förändring skett sedanarbetarrörelsens barndom. ''Det tredje steget'' somLO propagerade för och som avsåg denekonomiska demokratin har fortfarande inte tagits.Beslut som rör människors sysselsättning, ortersöverlevnadsmöjligheter och sådant som påverkarvår livsmiljö fattas fortfarande i slutna direktörs-och styrelserum. Arbetarrörelsen krävde endemokratisk arbetsledning, men det tänkande somblev gällande på arbetsplatserna var något heltannat.Så här skrev i boken : ''Rationell arbetsledning utföres avarbetsledningen i enlighet med vetenskapligalagar.'' budskap är:Arbetarens skall jobba i sitt anletes svett, så sköterarbetsledningen tänkandet.Det var länge sedan den socialdemokratiskaregeringen och LOs ledning diskuterade vikten avekonomisk demokrati och att facket ochmedlemmarna skulle få bli delaktiga i de viktigabesluten om produktionsinriktning ochinvesteringar och i makten i företagen.SAFs högerkampanjer har pressat tillbakafackföreningsrörelsen och dessutom påverkatarbetslivsutvecklingen och opinionen ute isamhället. Kapitalets avgörande makt i företagensledning och i samhället är orubbad. Dess ställninghar snarare konsoliderats. SAFs tänkande harslagit igenom i samhällsdebatten,landstingskommunal och statlig verksamhet ochlyser även igenom i socialdemokraternas agerandeoch senast i SAPs 90-talsprogram.Fru talman! För kvinnornas del har inträdandet ilönearbetet inte enbart varit positivt. Å ena sidanhar det inneburit en frigörelse från ekonomisktberoende och förutsättningar för en personligutveckling i arbetslivet. Å andra sidan harlönearbetet inneburit dubbla bördar och utsugningav kvinnan. Hon har fått bli den nödvändigaarbetskraftsreserven, som hon harhuvudansvaret för hem och barn. Det ärkvinnornas förvärvsarbete som har räddatstandarden i de svenska hushållen under 80-talet.Sverige har internationellt sett den högstaandelen förvärvsarbetande kvinnor. Kvinnornasställning på arbetsmarknaden är dock avsevärtsämre än männens. De arbetar ofta inom branschermed lägre löner såsom vård, omsorg och handel.Och de arbetar ofta i fysiskt tunga och psykisktslitsamma arbeten. har det kommitsignaler om att löneskillnaderna mellan män ochkvinnor även ökat inom samma yrken.Fru talman! Så här skrev socialdemokraterna ochde borgerliga partierna gemensamt i riksdagensinrikesutskotts betänkande när MBL föreslogs:''Reformen ger nya utgångspunkter för ettsamarbete på arbetsplatserna, som bör vara tillgagn för såväl arbetstagarna som näringslivet ochsamhället. Det är sålunda viktigt att parterna påarbetsmarknaden fyller de ramar för inflytandesom nu dras upp med ett innehåll som är förenligtmed effektivitet och smidighet i beslutsfattandethos företag och myndigheter. ''Vi föreslog när MBL-propositionen kom attriksdagen skulle fatta ett beslut som innebaravskaffandet av klasslagar. Ett beslut meden social målsättning att vid en förvandling avarbetslivet skulle arbetstillfredsställelse, braarbetsmiljö och självbestämmande överordnaskraven på ökad effektivitet och samverkan.Den grundläggande skillnaden mellan vårt ochregeringens förslag då var att vi ansåg att facketskulle ha strejkrätt och andra demokratiskarättigheter på arbetsplatsen. Detta är fortfarandevår ståndpunkt. Vår målsättning syftade till att gefackföreningarna verkliga rättigheter ochmaktbefogenheter. Dessa skulle användas isjälvständig facklig kamp mot den avgörande maktsom kapitalisterna har i företagen och i samhälleti kraft av äganderätten till produktionsmedlen. Viförordar generellt mer tydliga partsförhållanden ändagens företagsanpassande samarbetsformer. Etttydligt partsförhållande fördunklar inte denverkliga maktstrukturen på samma sätt som dagenssamverkansformer.Vänsterpartiet förordar dessutom bl.a. attarbetsmarknadslagarna tillförs nya demokratiskarättigheter för fackföreningarna och derasmedlemmar. Förhandlings- och informationsrättenmåste utvidgas i alla frågor. Strejkrätten för lokala-och centrala fackföreningar måste lagstadgas.Vetorätten för fackföreningarna måste utökas.Verklig demokrati på arbetsplatserna kan aldriguppnås genom samverkan mellan kapital ocharbete.De senaste decennierna har, på arbetsrättensområde, inneburit oerhört mycket av besvikelseoch svikna förhoppningar. De stora förväntningarsom ställdes på de nya arbetsmarknadslagarna harinte infriats. Dessutom kan det ifrågasättas om detinte hade varit riktigare att föra sammanarbetsrättslagarna i en lag. brister det ofta isamordningen mellan å ena sidan skyddsombudensarbetsmiljöbevakning och å andra sidanfackstyrelsens och kontaktombudens övrigafackliga arbete.De flesta fackligt aktiva är rörande ense omatt de anställda inte fått den information, detinflytande och det medbestämmande påarbetsplatserna som man hoppades på när MBLoch övriga lagar kom.Det är en politisk huvudfråga att de demokratiskarättigheterna i arbetslivet skall sättas i centrumunder 90-talet, i första hand därför att arbetslivetsförhållanden bestämmer människors villkor ochförutsättningar i samhällslivet.Det är i arbetslivet som kunskap och utbildningvärderas och bedöms.