prot · GE0925 · 1990-11-15 00:00:00 — Jag tvingas i mitt sista inlägg i den härdebatten konstatera att miljöministern, somansvarar för administrationen av en hel del av depengar som bilskrotningsfonden är till för, inte vetom pengarna är räntebärande eller inte. Jag haråtminstone inte fått någon kommentar avförhållandet att räntebeloppet skulle överstiga 300milj.kr., som alltså -- för att använda det uttrycksom förekom i debatten -- ochPettersson, dvs. landets bilägare, har bidragit med.Jag sade i en debatt här i kammaren den 28november 1988 om saldot på ca 250 milj.kr. : Dessapengar förvaltas inte som en fond. De står på etticke räntebärande konto i , vilketinnebär att staten tar ränta på bilägarnas pengar.Premien eller avgiften är egentligen en pant påbilarna. Denna pant skall förvaltas.Det var en varning om att det fannsanledning att titta närmare på den här frågan. Jagtycker att är en ganska rejält tilltagen tid föratt konstatera det som utredningstjänstnu har konstaterat åt mig.Det är helt oacceptabelt att det är på det här sättet.Skall vi få förtroende för pantsystem över huvudtaget, och dem vill vi ha förtroende för, får vi se tillatt pantpengarna förvaltas på ett anständigt sätt. Viskulle aldrig acceptera att t.ex. pantsystem förreturglas eller aluminiumburkar var förknippademed att man inte räknade ränta på de pengar somkonsumenterna ställer till systemets förfogande. av intäkten för de företag som administrerarpanten blir rimligtvis en ränta. Skall staten fåförsätta sig i ett bättre läge? I alla pantsystemdiskuterar man just räntans betydelse för att byggaupp volymen av pengar. Det har man gjort i frågaom blybatterier. Det har varit ett väsentligtargument mot panten, eftersom man snabbt måstefå fram pengar, vilket man kan få med en avgift.Det väletablerade men misskötta pantsystem somskrotningspremien på bilar utgör har nukonstarerats inte vara det verkningssammastyrmedel som det borde vara, dels genom attpremien har hållits för låg, dels genom att fondeninte har förvaltats på det sätt som harförutsatt.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1990/91:4 om Sverigeoch EGAnf. 33 Statsrådet ():Fru talman! Per har ställt ett antal frågortill statsministern om och EG.Interpellationen har överlämnats till mig.Per frågor är föranledda av dels deuttalanden som gjorts av regeringen beträffandeförutsättningarna för ett svenskt medlemskap i ,dels de villkor som ställts för ett nära samarbetemed EG i enlighet med den pågående EES-förhandlingen.Regeringens inställning till frågan om svensktmedlemskap i har redovisats iregeringsförklaringen. Frågan har dessutomberörts utförligt i den Europadebatt som hölls . Därvid redogjordeutrikesministern också för bakgrunden till sittuttalande i Molde.Regeringen överlämnade en skrivelse tillriksdagen om åtgärder för att stabilisera ekonominoch begränsa tillväxten av de offentliga utgifterna(Skr. 1990/91:50). Däri återfinns följande avsnittom Europapolitiken:''fattade ett beslut omSverige och den västeuropeiska integrationen, därdet bl.a. konstaterades att svenskt medlemskapinte var ett mål för de diskussioner med EG som dåförestod.Sedan detta beslut fattades har förutsättningarnaför ett svenskt medlemskap i ökat, tack vareden positiva utvecklingen i . Möjligheternaatt lägga grunden till en ny, varaktig fredsordninghar förstärkts. ESKs toppmöte i i novemberkommer med all sannolikhet att understryka dennapositiva utveckling. De kommanderegeringskonferenserna mellan EGs medlemsstaterkan förväntas ge ökad klarhet beträffandeomfattningen av samarbetet inom EG.Ett svenskt medlemskap i med bibehållensvensk neutralitetspolitik ligger i vårt nationellaintresse.Sveriges intresse för ett mellan EFTAoch EG är oförändrat starkt. Det föreligger ingenmotsättning, varken praktisk eller principiell,mellan ett kraftfullt fullföljande av EES-förhandlingarna och en framtida diskussion ommedlemskap. Regeringen kommer med all kraft attverka för att ett politiskt genombrott i EES-förhandlingarna uppnås . Ett skulle ge möjlighet till fullt tillträde tillEGs inre marknad, då denna genomförs 1 januari1993. I detta tidsperspektiv saknas alternativ till ettEES-avtal.Regeringen eftersträvar ett nytt riksdagsbeslut omEuropapolitiken som tydligare och i mer positivaordalag klargör ambitioner att bli medlemav Europeiska gemenskapen. För att bygga underför en sådan utveckling kommer attintensifiera sina ansträngningar att inom ramen förEuropeiska säkerhetskonferensen medverka till enny säkerhetsordning i . Förhandlingarnamellan EFTA och EG om ett fullföljsmed kraft. ''Per frågar på vilka punkter regeringensnuvarande hållning gentemot EG skiljer sig frånden grundsyn som redovisades i ''metalltalet'' år1961.Neutralitetspolitiken är och förblir enutgångspunkt för regeringens hållning gentemotEG. Det är därför naturligt att såväl utvecklingenav EGs inre samarbete, som det säkerhetspolitiskaläget i hela måste ligga till grund för hurvåra relationer till EG utformas. Detta gällde år1961. Detsamma gällde inför förhandlingarna medEEC och så är fortfarandefallet.Per frågar om regeringen står fast vid attsamarbetet med EG inte får leda till försämring avvår trygghetsstandard och om det finns något i vårtreformverk som vi inte är villiga att ge upp. Jag upprepade tillfällen svarat på den frågan.Att trygga den fulla sysselsättningen och densociala välfärden är grunden för regeringenspolitik. Vår övertygelse är att ett deltagande i deteuropeiska integrationsarbetet stärker våramöjligheter att föra reformarbetet vidare. På alltfler områden klarar vi inte våra högt ställdavälfärdsmål utan ett omfattande samarbete med detövriga Europa.På vissa områden får vi använda nya metoder för attnå våra mål, på vissa kan vi tjäna som inspiratörer,på ytterligare andra områden begär vi särlösningar iväntan på att ribban inom gemenskapen skall sättaslika högt som hos oss.Sverige är -- och har av tradition varit -- en öppennation. Frihandel och samarbete över gränsernahar varit en naturligt del i svensk politik. Dennaöppenhet är en förutsättning för vårt ekonomiskavälstånd och därmed för vår välfärds- ochsysselsättningspolitik. Internationaliseringeninnebär att vi är starkt beroende avskeenden utanför vårt land. Företagensinternationalisering har nått långt, och denprocessen fortsätter oavsett hur vi löser vårtsamarbete med det övriga Europa.Också regeringar, parlament och andra organmåste samarbeta över gränserna -- det är en chimäratt tro att vår reella suveränitet skulle öka om viavstod från sådant samarbete. Vår ekonomi är imycket stor utsträckning beroende av det övrigaEuropa -- tre fjärdedelar av handeln sker medövriga . Miljöfrågor måste lösas övergränserna. Vi måste samarbeta över gränserna föratt få impulser och bidra till europeisk kultur, föratt värna om konsumenterna, för att arbeta förjämställdhet och fackliga rättigheter övergränserna, för att bidra till och dra nytta avforskning.Anf. 34 PER ():Fru talman! Jag tackar för svaret, som är likakemiskt fritt från probleminsikt som regeringensolika uttalanden kring EG-frågan dess värre brukarvara. Mot den bakgrunden är det intressant att läsavad skrev under rubriken:''Vad säger , och omstenarna på vägen?'' Man säger där att också desom godtar tanken på svenskt EG-inträde måstevåga tala högt om stenarna på vägen mot Bryssel.De försvinner inte bara för att man undviker attnämna dem -- någonting som regeringen bordelyssna till.Detsamma gäller Svenska Dagbladetsnäringslivssida , där det talas om en enfaldigtpositiv EG-bild i . Jag tycker att AnitaGradins bild som vanligt är ett typexempel pådenna enfaldigt positiva EG-bild; det finns där intenågra som helst stenar på vägen mot EG och intenågra som helst problem.Anita säger att utvecklingen av EGs inresamarbete skulle ha gjort det lättare för attbli fullvärdig medlem. Hur hänger det ihop? Är detinte i själva verket tvärtom? Är det inte så att justutvecklingen av EGs inre samarbete på väg motekonomisk, monetär, politisk och militär union gördet svårare för än det var 1961 att blifullvärdig medlem? Det skapar bl.a.grundlagsproblem. Regeringsformen 10:5 sägersom bekant att man kan bli medlem i enövernationell organisation, om man i begränsadomfattning överflyttar beslutsrätt. ''I begränsadomfattning'' -- det gällde kanske för det EG somfanns för 10--. är de flesta instanseröverens om att det inte gäller längre. De flesta somhar yttrat sig om vad EG-medlemskap kräver sägeratt grundlagen måste ändras för att vi skall kunnabli EG-medlemmar. Det är intressant att fleraremissinstanser nu också säger att stridermot gällande grundlag. Enligt remissvar frånhögsta domstolen och regeringsrätten kan vi inteens ingå ett utan att först ändra pågrundlagen. Vad har ni planerat att göra åt densaken?Remisstiden utgår , men en del av remissvarenhar redan kommit in. Det är ett faktum attregeringsrätten kategoriskt säger att grundlagenmåste ändras innan vi sluter ett . Vadtänker dra för slutsatser av det?En annan stötesten måste ändå vara neutraliteten.Anita håller fast vid att det är neutralitetensom vi inte skall offra. heter det att det baraär om det blir en militärunion som vi inte kan gåmed i EG. Men det gör kanske inte saken så mycketlättare -- är det inte i praktiken så att EG nu hållerpå att i snabb takt bli en ekonomisk, politisk,monitär och säkerhetspolitisk union? Det sägerman själv. Det är så, som Svenska Dagbladetskriver , att man i tar fram mycket merbrösttoner mot EG-strukturen än man vågar göra iSverige. lägger sig platt på marken ochlåtsas som om EG inte vore vad det i själva verketär. Vad tänker ni göra när EG utvecklas till enmilitärunion?Sedan handlar det om tryggheten. någonting ganska bra i den 26januari 1989. Hon sade då: Vi kommer inte attacceptera någon social nedrustning, försämrademiljöer, minskat konsumentskydd, urholkadarbetsrätt, eftergifter på jämställdhetsområdeteller försämrade arbetslivsvillkor som pris för enEG-anpassning. Det kategoriska löftet har viotaliga gånger velat ha upprepat här i . Vihar inte fått det upprepat -- vi får till svar en massarundsnack där man säger sig hoppas på det ena ellerdet andra. Men faktum är att regeringenschefsförhandlare inför EFTA-delegationen harredovisat att man nu går ifrån samtliga undantag.Man begär rätt att ompröva samtliga undantag. Detblir inga undantag -- eller hur, ? Blirdet på någon punkt så att behåller sina egnaregler? Det måste ju ändå finnas en problematikhär när regeringen har redovisat 52problemområden. Kan vi få redovisat, på vilka avdem som man kommer att få önskemålengenomförda på det sätt som vill och på vilkaav dem man kommer att vara tvungen att ge efterför EG. Kommer vi att kunna behålla förbudet motasbest, förbudet mot kadmium, förbudet mot PCB,osv. ?Det handlar här också om gränsskydd ochgränskontroller. För bara gjorde enutredning inom enkartläggning av alla gränsformaliteter som finns förvaror. Man kom fram till att det finns 215förordningar, som vi har som skydd vid våra gränsermot att få in miljöskadliga varor och andra som viinte vill ha in. 32 av dem finns inom miljö- ochenergidepartementets område.Om vi nu skall avskaffa alla gränskontroller -- vi villgärna avskaffa gränskontroller för människor, menvi vill inte avskaffa gränskontroller förmiljöskadliga varor -- är det då tänkt att vi skallavskaffa alla dessa 215 förordningar, som stridermed EGs regler? Det innebär i så fall att vi måstesläppa in en mängd varor som vi inte vill ha. Hur ärdet egentligen med det -- kan vi inte få klara svaroch inte bara förhoppningar hit och dit: Vilka avdessa 215 förordningar som handlar om gränsskyddför miljöfarliga varor skall vi avskaffa för att kunnaanpassa oss till EG?Det är alltså några frågor som jag skulle vilja hasvar på -- hur man skall lösa grundlagsproblemen,hur man skall lösa gränsskyddsproblemen, hur detär med löftet från och hur detskall bli med neutraliteten. har jusjälv i sagt: Jag vill veta vad jagblir medlem i. Vet exakt vilket EGdet är hon vill bli medlem i?Anf. 35 ():Herr talman! Regeringens EG-politik förändrassnabbt och i rätt riktning. Det finns naturligtvis intemycket samband mellan de dokument somstatsrådet åberopar, å ena sidanregeringsdeklarationen och det som sades iriksdagens Europadebatt och å andra sidan det somnu har kommit i krispaketet, men vi gläder oss åtdet.I skrivelsen till står det attförutsättningarna för svenskt medlemskap i harökat, tack vare den positiva utvecklingen i Europa.Jag är övertygad om att statsrådet kunde ha lagt till:och som konsekvens av den erbarmligautvecklingen i Sverige.Sedan talar statsrådet i sitt svar om att man önskaren tydligare och i mer positiva ordalag klargjordambition för att skall bli medlem, och det ärnaturligtvis någonting som gläder oss mycket, inteminst med hänsyn till alla tidigare nedsättandeomdömen -- inte från statsrådet men från andraledande företrädare för hennes parti -- när det gälltatt beskriva Europeiska gemenskapen.Herr talman! Statsrådet säger i sitt svar attneutralitetspolitiken är och förblir en utgångspunktför regeringens hållning gentemot Europeiskagemenskapen. Som jag förstår det, är den svenskaneutralitetspolitikens mål, och har länge varit det,att i händelse av krig mellan NATO ochWarszawapakten skall ha de krigförandesförtroende för vår beslutsamhet att vara neutralaoch försvara oss mot varje angrepp. Om detta harvi varit eniga.Nu förändras vår omvärld. Ett stormaktskrig iEuropa framstår som alltmera osannolikt, kansket.o.m. När detta händer får det, medlogisk nödvändighet, betydelse för den traditionellasvenska neutralitetspolitiken. Dess betydelse förvårt folks säkerhet har bleknat av.Detta är ingenting vi skall oroa oss över, tvärtom!Skälet är ju att hotet om ett förödande krig iEuropa -- ett krig som också vi kunde ha drabbatsav -- är på väg att försvinna. Damoklessvärdet, somhela vår livstid hängt som en mörk skugga över vårahuvuden, lyfts bort och sticks i skidan -- dag ochnatt har vi tvingats leva meddet -- och det är ju en fantastisk händelse, en segerför det mänskliga förnuftet, för folkens fredsvilja,för demokratin, för gemenskapen i Europa.Verkligheten ändras, neutralitetspolitiken medden. Men ordet blir kvar, som en flytväst vidstranden av en uttorkad sjö, som arken på Araratsberg.Det må så vara! Men låt bara inte detta bli etthinder mot svensk medverkan i en fördjupadeuropeisk integration, en integration omfattandeockså de forna kommunistländerna i Öst- ochCentraleuropa.Sverige hör hemma i Europeiska gemenskapen.Anita och i varje fall delar av den svenskasocialdemokratin inser detta. Gå då, fru statsråd,från ord -- särskilt från dem som förlorat sin tidigarebetydelse -- till kraftfull handling!Anf. 36 ():Herr talman! är som bekant vårhemmaplan, ekonomiskt, kulturellt och socialt.Det är ju den delen av världen vi kännersamhörighet med, och det är i den delen av världensom vi skall skapa vår framtid tillsammans medmiljoner andra människor. Vi drömmer alla om ettfredens , och det som hänt särskilt detsenaste året är på alla punkter en glädjandeutveckling.I vår riksdagskalender finns små tänkvärda ord.Vid vecka 4 står det: ''Vad vore livet om man intekunde hoppas?'' Ja, vad vore världen, om man intekunde hoppas att utvecklingen fortsätter medavspänning, fred och säkerhet i ? Jag tyckeratt det är viktigt att vi betonar att arbetet med attintegrera oss med det övriga måste ha detlångsiktiga målet att integrationen skall omfattahela , såväl Öst- och Väst- somCentraleuropa.Jag tror också att det är viktigt att säga att vibehöver en betydligt bredare folklig debatt och ettbredare folkligt engagemang i Europafrågorna änvad vi har . Det primära är inte nu heller enårtalsexercis om tidpunkten för ett eventuelltmedlemskap utan att vi kan lotsa fram ett som kan träda i kraft som EGs inremarknad står klar vid årsskiftet 1992-1993.Det brukar i alla sammanhang vara godförhandlingstaktik att förhandla om en sak i sänder.Därför skall nu siktet i första hand inriktas på attlotsa fram ett som står klart när den inremarknaden är klar, alltså vid årsskiftet 1992-1993.Jag tycker att den senaste tidens debatt har präglatsav en betydande flåsighet, av mycket svart eller vitt,av antingen--eller. Jag tycker att man saknarnyanserna. Det är också viktigt, som jag sade, att vifår en betydligt bredare folklig debatt och enförankring i de djupa folkleden.Nu har regeringen gjort EG till en del ikrispolitiken. Om det kanske man kan säga mycketi annat sammanhang. Att den ekonomiskapolitiken har havererat för regeringen, det vet vi.Men möjligheterna till ett bra får intehaverera. Vi får inte heller låta den enighet somuppnåtts mellan de fyra största partierna i haverera.Jag tror att det är viktigt att säga att vi följer medspänning den utveckling som EG befinner sig i. Detvå regeringskonferenser som kommer till höstenblir avgörande för möjligheter att blimedlem i EG, därom råder en tämligen bredenighet. Om EG väljer, som ett resultat av dekonferenserna, att bredda sitt samarbete i ställetför att enbart fortsätta att fördjupa det för tolvsuveräna stater i , om avspänningen iEuropa fortsätter och ESK-processen resulterar ien alleuropeisk säkerhetsordning, då harförutsättningarna för ett medlemskap för detneutrala ökat och är inom räckhåll.En svensk ansökan om medlemskap kan då bliaktuell mycket snart, men det beror alltså på vilkenväg EG väljer, och det vet ingen , inte ens själva.Jag tror att det är viktigt att säga, när vi diskuterarEuropafrågorna och EG-politiken, att tiden inte ärmogen att, som en del näringslivsföreträdare vill,slänga neutraliteten över bord. Även om vi ser enpositiv utveckling i -- harfallit, demokratiseringsprocessen har inletts medbetydande framsteg i Öst- och -- ärdet kanske litet för tidigt att göra avkall på densvenska neutraliteten.De som vill slänga den svenska neutraliteten överbord spelar hasard med säkerhet. Jag troratt det är viktigt att säga att jag serneutralietspolitiken som en svenskförsäkringspremie i det som vi i dagbefinner oss i.Jag tror att det behövs tydliga besked frånregeringen i Europafrågan. Det skall inte rådanågon tveksamhet om vem som har det avgörandeinflytandet i Europafrågan och överEuropapolitikens utformning. Är det regeringen,P.G. eller någon annan som styrSverige? Jag lever fortfarande i tron ochförhoppningen att det är regeringen och som styr och inte någon direktör iett större svenskt industriföretag.Anf. 37 ():Herr talman! Jag önskar också att det vore somPer-Ola hoppas, nämligen att det inte ärnågon direktör som styr utan att det ärSveriges regering. Jag är inte lika säker på det,måste jag säga. Den senaste tidens utveckling fårmig alltmer att tvivla. Jag tycker nämligen att det ärdirektörerna som styr i sken av att det ärmarknaden som påkallar olika insatser ochåtgärder från regeringen. Detta blir enligt minmening tydligare allteftersom tiden går.Jag menar också att det är i det perspektivet vi skallse på EG. Jag blir innerligt trött på pratet om att vimåste ta steget in i , att vi skall gå in iframtiden, att vi inte får isolera oss och attavspänningsprocessen i är avhängig av EG.Man blandar ihop saker och ting.Europautvecklingen, avspänningen ochnedrustningen -- allt det positiva har inte särskiltmycket med EG att göra. Bakgrunden till EG ärvärldsekonomin, världsekonominsinternationalisering. Det allt mer transnationellakapitalets utveckling, framväxten av tre storaekonomiska maktcentra i världen, framväxten avden japanska och ostasiatiska marknaden,framväxten av USA- och Kanadamarknaden,behovet av att det västeuropeiska kapitalet gårsamman för att bilda en motkraft till dessamarknader -- detta är grunden för EGs helaverksamhet.Sedan försöker man läsa in världsfredstankar idetta på ett löjeväckande sätt. stårhär i talarstolen och talar som om det vore enradioföljetong blir man nästan tårögd. Det har intemycket med EG att göra, skulle jag vilja säga. Detär fromma förhoppningar, vilket också regeringenägnar sig åt väldigt mycket.EG är en del av världsekonominsinternationalisering, men EG förhåller signaturligtvis på ett visst sätt till utvecklingen iEuropa.Regeringen och säger attförutsättningen för svenskt medlemskap i harökat tack vare den positiva utvecklingen i Europa.Men då blandar man ihop saker. Den positivautvecklingen i -- om hon med det menarvad som har hänt i -- har inneburit attden ekonomiska monetära unionen, som EG nuhåller på att förverkliga, har utvecklats snabbare änvad man hade tänkt sig. Detta är nödvändigt för på ett traditionellt imperialistiskt sätt skallkunna förhålla sig till den östeuropeiskamarknaden.Vad som händer i övrigt i världen -- i Gulfen, iPersiska viken -- har påskyndat utvecklingen av denmilitära, utrikespolitiska enigheten inom EG,vilket har varit nödvändigt för att man skall kunnaförhålla sig som en stormakt i västra i-världen tilltredje världens länder.Detta är ett faktum, och denna utveckling pågår.Anledning är just att EG är en ekonomisk stormakti vardande, som också kräver ett utrikespolitiskt,säkerhetspolitiskt och militärpolitiskt försvar. Detär ett klassiskt utvecklingsmönster, och dettablundar man för.När man pekar på detta och är kritisk får man höraatt man är nationalist och inte vill samarbeta medEuropa. Men detta är befängt! Varför inte talaklarspråk?När jag är ute och debatterar EG, och det gör jagofta, talar jag också mycket med motståndare --inte politiker men företrädare för olika ekonomiskaintressen, företag, industrier, osv. Det ärekonomer, som säger att de inte förstår sig pådebatten i . Varför talar man inte om att detockså blir en utslagning när det gäller företag?Koncentrationen och centraliseringen av deneuropeiska markanden och ekonomin kommernaturligtvis att innebära att en mängd företag iSverige -- småföretag, legotillverkare ochunderleverantörer -- också blir utslagna.Ingen vill se detta, ingen vill prata om det. Menekonomerna gör det. Det nödvändigaskatteharmoniseringen blir ett faktum -- och dettaskall vi återkomma till, , i sambandmed en interpellation som vi inte hinner med --, och det får naturligtvis konsekvenser.Varför vågar man inte tala om det? Varför inte föraen saklig debatt där vi kan ställa fördelar motnackdelar, så att människor har en möjlighet attsakligt orientera sig i denna fråga?Varför är det så bråttom? Vi vet att EG inte släpperin några nya medlemmar förrän efter 1993. Varförär det då så bråttom att man kan köra övergrundlagen och köra över den breda majoritet avsvenska folket som vet alldeles för litet om de härfrågorna? Varför skall vi här i riksdagenpressa fram ett beslut på ett område där vi har enmycket liten aning om hur utvecklingen kommer attbli? Varför är det så nödvändigt med dessasignaler?Jag vet att frågan har diskuterats i utrikesutskottetoch att åtminstone delar av utrikesutskottet haruttryckt sig mycket klart om att det handlar om attge signaler till storfinansen.Jag undrar om det också är att det, i den ekonomi vi nu lever i, ärså nödvändigt att ge klara och tydliga besked tilljust företagen och storfinansen att man därmed ärberedd att köra över grundlagen och köra över detsvenska folket och inte tillåta en bred debatt.Det som är mest upprörande är enligt min meningatt en sådan viktig fråga hanteras så odemokratisktoch att det tycks vara en självklarhet att man ärberedd att gå in i en fullständigt odemokratiskorganisation. Det är fråga om en organisation därvi inte har möjlighet att påverka utveckingen, därvi inte har möjligheter att ta med oss den relativavälfärd vi har byggt upp, där vi inte har möjligheteratt föra vårt folks och vårt lands talan utan i ställetskall tala för helheten. Det är nämligen detmandatet man har i ministerrådet, där Sverigesrepresentant kommer att sitta.Varför är det så bråttom att säga att det är det härvi vill i stället för att utveckla det som vi har? Varförvågar man inte tala om några alternativautvecklingar över huvud taget? Det skulle jag viljaha svar på.Anf. 38 ():Herr talman! I sitt svar säger : ''Atttrygga den fulla sysselsättningen och den socialavälfärden är grunden för regeringens politik.