prot · GE0942 · 1990-12-10 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:42Måndagen den 10 decemberKl. 10.001 § Anmälan om kompletteringsval till vissautskottAndre vice talmannen meddeladeatt socialdemokratiska riksdagsgruppen på grundav uppkomna vakanser fr.o.m. den 1 januari 1991anmält följande nya representanter, nämligenEivor Husing som ny ledamot iarbetsmarknadsutskottet efter ,som ny suppleant iarbetsmarknadsutskottet efter ochBo Toresson som ny suppleant i skatteutskottetefter vice talmannen förklarade utsedda tillledamot i arbetsmarknadsutskottetEivor Husing (s)suppleant i skatteutskottetBo Toresson ()suppleant i arbetsmarknadsutskottetBo Toresson ()2 § Anmälan om återtagande av plats iriksdagenAndre vice talmannen meddelade att LarsErnestam (fp) och () denna dagåtertagit sina platser i , varigenomtjänstgöringen som ersättare upphört för LarsErnestam och § Justering av protokollJusterades protokollen för den 3 och 4 december.4 § Svar på interpellation 1990/91:94 om socialtutsatta barnAnf. 1 Statsrådet ():Herr talman! har ställt följandefrågor till mig:1. Hur skall vi från samhällets sida bättre stödjasocialt utsatta barn?2. Räcker nuvarande lagstiftning?3. Kan vi nå längre genom att fördela resursernaannorlunda?Som konstaterar i sin interpellationmår svenska barn i allmänhet bra. Vårlevnadsstandard är bland de högsta i världen.Viktiga delar av vår socialpolitik och vårfamiljepolitik går ut på att stödja familjen ochföräldraskapet.Sedan länge pågår också ett omfattandefolkbildningsarbete, inte minst viabarnhälsovården och föräldrautbildningen. Genomdenna inriktning av politiken har vi kunnat skapagynnsamma förutsättningar för vuxna att fungerasom goda föräldrar. Ett resultat av detta är attandelen barn som placeras i samhällsvård harsjunkit.Ändå finns det, som påpekar, barnsom far illa. Det är här fråga om en mindre gruppfamiljer och barn, vars behov inte automatiskt kantillgodoses inom ramen för de generellastödsystemen.Vi har länge vetat att harmycket stor betydelse. Det är således viktigt att vitar väl hand om familjer i vardande. Den i Sverigeväl utbyggda mödra- och barnhälsovården är ettuttryck för detta.Ett tryggt samhälle kan skapa trygghet även förbarn vars föräldrar inte själva har så stor förmågatill kontakt och trygghet.Vi måste fortsätta kampen för en generell trygghetoch välfärd och vi måste dessutom göra särskildainsatser för socialt utsatta familjer och barn. Detgäller både individuella och allmänt förebyggandeinsatser.Ett uttryck för denna inställning är regeringensbeslut att ställa 30 milj. kr.till förfogande för riktade insatser till utsattaungdomar i eftersatta bostadsområden.Den 1 juli fick vi en ny lag omtvångsomhändertagande av barn och ungdomar.Nya LVU är skriven utifrån ett konsekventbarnperspektiv. Barns behov av kontinuitet ochstabilitet skall vara vägledande vid valet av insats,oavsett om det gäller öppenvårdsinsatser ellerplacering utanför hemmet.Det innebär bl.a. att stora ansträngningar bör görasför att ge behövlig hjälp åtbarn och föräldrar i deras naturliga livsmiljö.Samarbetet mellan mödra- och barnhälsovården åena sidan och å andra sidan fungerarbra på många håll, men behöver utvecklasytterligare.Vi har en relativt stor kunskap om vilkautslagningsprocesser som våra mest kriminella ochsjälvdestruktiva ungdomar har varit offer för undersin uppväxt. Men vi tycks vara sämre på att tidigt sedessa barns egna behov.Vi behöver, enligt min mening, utveckla vårkunskap så att vi även i praktiken på ett tidigtstadium kan upptäcka de familjer som av olika skälbehöver stöd. Vi behöver kort sagt värna ombarnkompetensen såväl inom hälso- ochsjukvården som inom socialtjänsten.Dessa frågor är i högsta grad aktuella inomsocialdepartementet. Som exempel kan jag nämnaatt tagit initiativ till enkonferens om att förebygga barnmisshandel. som inleds deltar svenskaforskare, beslutsfattare, praktiker och företrädareför frivillligorganisationer samt utländsk expertispå området.Ett sammanfattande svar på frågorär att vi har en lagstiftning som enligt min meningutgör ett gott skydd för utsatta barn. Vi behöveremellertid på ett mer medvetet sätt än hittillsprioritera tidiga insatser för utsatta barn ochfamiljer. Det är då som möjligheterna attåstadkomma en förändring i positiv riktning är somstörst.För att en sådan prioritering av resurserna skallgenomföras i praktiken, krävs emellertid attkunskapen om barndomens betydelse och om barnssårbarhet sprids. Jag kommer att på olika sättmedverka till att en process i denna riktningkommer till stånd.Anf. 2 ():Herr talman! Jag vill först tacka för ett positivtsvar -- positivt på det sättet att det öppnar för enseriös diskussion om förstärkta tidiga insatser försocialt utsatta barn.Medan andra ropar på inlåsning av de av våraungdomar som faller utanför ramen, ville jag medinterpellationen peka på de mekanismer som lederdit och på vad vi kan göra mycket tidigare. Det ärviktigt att i den allmänna debatten ställa sigfrågorna: Varför? Vilken chans har vi gett de härungdomarna?Mina egna erfarenheter från arbete medmissbrukare, psykiskt sjuka ungdomar, hårtkriminellt belastade samt barn i socialt utsattamiljöer säger mig att vi inte tillräckligt tidigt görtillräckliga insatser och att vi ibland t.o.m. handlarfel.Socialtjänstlagen ingav stora förhoppningar när detgällde det sociala arbetets utveckling ochförankring hos allmänheten. Enligt min mening dock inte fått möjlighet att slå igenom fullt ut.Detta visar ju också utvärderingbeträffande insatserna för barn och ungdomar.Lagen kom i av ekonomisk kris. Alla resurseranvändes till att få landets ekonomi på fötter. Sedanhar äldreomsorgen och utbyggnaden avbarnomsorgen dominerat helt inom socialtjänsen.Behoven har ju varit stora och ökande. Jag sägerinte att detta har varit fel, jag konstaterar bara attsocialtjänstens alla intentioner inte har fått en ärligchans.Därför kräver jag inte heller en förstärkning avlagstiftningen . Jag delar BengtLindqvists uppfattning att nuvarande lagar på dettaområde är bra. Man kan göra massor inom dessaramar och -- jag vill understryka det -- mednuvarande resurser.Jag är övertygad om att tidiga, samordnade insatserför den lilla grupp det gäller ger betydligtlägre utgifter för t.ex. arbetsmarknadsinsatser,sjukförsäkring, vård och fängelsevistelser.Dessutom ger det ett minskat produktionsbortfall.Det är svårt att mäta värdet av ett bra liv. Därförmåste jag ta till dessa kalla ekonomiska fakta för attvisa att det blir en klar samhällsekonomisk vinst avatt göra mera tidigt.Problemet är bara att vi har flera huvudmän förverksamheterna. Klart är dock att staten skullevinna på många håll om kommunerna satsade. Detär i detta sammanhang jag gärna vill ha endiskussion om en omprioritering av resurser.Så till en del funderingar om vad man skulle kunnagöra mera konkret -- utöver vad jag har nämnt iinterpellationen om mödra- och barnhälsovårdsamt elevassistenter.För det första skulle jag önska att vi fick en nyutbildningsomgång gällande socialtjänstlagen förbåde förtroendevalda och kommunanställda. Kunskapen om intentioner ochmål har tunnats ut, man har bytt folk på olika håll,och jag tror att det vore värdefullt för dem utanförsocialtjänsten att få ny kunskap.För det andra skulle jag önska en stimulans tillskapandet av lokala handlingsprogram som sedankunde antas av kommunfullmäktige. Det ärnämligen viktigt att hävda dessa frågor gentemotannan verksamhet, och det skulle behövas lokalariktlinjer för detta arbete. Bara arbetet med ettprogram sätter i gång en mängd positiva processer,och det ger också stora möjligheter till samordning.För det tredje skulle jag önska en förstärkning avföräldrautbildningen. Viss tid kanske t.o.m. bordevara obligatorisk; tyvärr når vi annars inte alla. Detär viktig att just genom den typen av verksamhetstödja utsatta ungdomar i deras föräldraroll.Kanske vore det något för nästaDagmaröverenskommelse att på något sättförstärka mödra- och barnhälsovården och inomdess ram ge en bra föräldrautbildning.För det fjärde skulle jag vilja att också den öppnaförskolan skulle ses som en viktig resurs utöver denövriga barnomsorgen. Erfarenheterna, åtminstonei min kommun, av de öppna förskolornasmöjligheter att tidigt etablera kontakter medutsatta familjer är mycket goda. Man har intemyndighetsstämpeln på sig, och man kan därförmed en aktivare uppsökande verksamhet nå barn iriskzonen och ge stöd på ett obyråkratiskt sätt.För det femte önskar jag att vi kunde sprida merkunskap om de goda exemplen. Det görs mångamycket bra saker runt om i landet, men vi får vetaför litet om detta.Min slutsats är att vi har handlat fel, eftersom detär kö för vård och inlåsning av våra ungdomar. Vikan göra mera tidigt! I varje barn finns en ,påminde på densocialdemokratiska partikongressen. Säger inte detallt om vad vi måste göra?Socialstyrelsen säger i sin utvärdering: Det finnsanledning att utgå från att stora grupper barn ochungdomar har goda förutsättningar i livet.Samtidigt kan man se klara skillnader mellangrupper, och dessutom finns risk för att en mindregrupp ställs utanför mer definitivt. Det sociala arvetär en påtaglig verklighet. I kunskaps- ochinformationssamhället kanutslagningsmekanismerna komma att drabba allthårdare.Det är mot bakgrund av denna utvärdering som jaghar ställt mina frågor om hur vi bättre kan stödjadessa barn och deras familjer. Jag har också någraföljdfrågor.Delar statsrådet socialstyrelsensbedömning om den ökade risken för definitivutslagning?Finns någon möjlighet till en sådan omfördelningav resurser som jag har berört?Vi har ju när det gäller vuxna en målsättning attminska ohälsotalet, och vi satsar stora pengar påt.ex. en bättre arbetsmiljö och rehabilitering. Kanman inte föra ett liknande resonemang när detgäller barn?Till sist: Delar statsrådet min uppfattning ombehovet av ökad information om gällandelagstiftnings intentioner och mål?Anf. 3 ():Herr talman! Jag deltar i den här debatteneftersom jag tycker att den fråga hartagit upp i sin interpellation är så viktig, inte minstom man tar sin utgångspunkt i storstadspolitiken.Samtidigt skulle jag vilja säga att statsrådet i sittsvar gör ett mycket viktigt påpekande, nämligen attsvenska barn i allmänhet mår bra. Jag tror att detär oerhört väsentligt att vi har det i bakhuvudet närvi diskuterar problemen. Det finns nämligen ändåproblem. Det som är så tragiskt och som gör det änviktigare att ägna stor uppmärksamhet åt detta äratt det även när det gäller barns uppväxtvillkorvisar sig att det finns tydliga klasskillnader.Men det är inte bara fråga om klasskillnader, utandet finns även regionala skillnader. I t.ex.Storstockholmsregionen är problemen även på dethär området störst.Det var ju här som en gång gjordesina så banbrytande undersökningar, i vilka hanbl.a. talade om det sociala arvet. En fråga vi bordeställa oss är: Existerar det sociala arvet ? Jag tror att risken är väldigt stor att vi måstesvara ja på den frågan.När socialtjänstlagen infördes var ett av inslagen attsocialtjänsten skulle medverka isamhällsplaneringen. På det sättet skulle mankunna motverka bl.a. tendenserna till en utvecklingav ett socialt arv och medverka till att ge godamiljöer till alla barn. Det finns nu undersökningarsom visar att detta är ett av de inslag isocialtjänstlagen som inte har fungerat så bra. Detskulle alltså behövas ett utvecklingsarbete ikommunerna.Jag tror att man skulle behöva undersöka vilka barndet är som blir föremål för insatseroch hur det sedan går för dem senare i livet.Statsrådet säger också i sitt svar att storaansträngningar måste göras för att så tidigt sommöjligt ge behövlig hjälp. Det är naturligtvismycket bra att detta klargörs. Däremot tror jag inteatt det stämmer att vi inte tidigt ser barnens behov.Jag tror att vi faktiskt ganska tidigt ser att det finnsbehov, men däremot är det inte alldeles säkert attvi vidtar de rätta åtgärderna. Kanske borde dessaåtgärder också sättas in tidigare.På det socialdemokratiska kvinnoförbundetskongress hade vi att behandla en motion som justgick ut på att man skulle värna om de utsattabarnens miljöer. Då sade förbundskongressen attdet var dags för oss att intensifiera vårt arbete kringde utsatta barnens situation och att samhället skullevidta åtgärder för att stärka metodutvecklingen avsocialtjänstens insatser för att t.ex. stödja denätverk som utsatta barn kan behöva.Jag tycker att man av statsrådets svar kan utläsa atthan är beredd att medverka i en sådan riktning, ochdetta är positivt.Jag vill slutligen understryka det : Det vore bra om vi kunde få en nyutbildningsomgång i kommunerna med tanke på attbåde politiker och tjänstemän i mycket storutsträckning har bytts ut sedan lagen infördes ochden utbildningsrunda som då genomfördes. Jag trordessutom att det det skulle vara mycket bra om viockså kunde förstärka föräldrautbildningen.Anf. 4 Statsrådet ():Herr talman! Jag vill erinra mina meddebattörerom att har beslutat om en nystörre översyn av socialtjänstlagen. I anslutning tilldenna skulle jag välkomna en utvärderande ochgenomlysande debatt kring ansvarsområden och debehov som är avsedd att tillgodose.Vi har många olika aktiviteter på gång som uppnår,eller i varje fall till delar uppnår, det syfte som bådeLena och efterlyser.Uppföljningen av ochsocialbyråprojektet innebär att vi nu för ut defrågeställningar som dessa projekt har gett upphovtill i en debatt inom i första hand ochkommunerna men senare också i en vidarediskussion.Det uttrycks här farhågor för en ökad utslagning,något som jag delar, i synnerhet mot bakgrund avden situation som just nu råder. Det finns t.ex. storabrister i behandlingsarbetet där vi kan se att vi intekommer åt dessa problem tidigt nog.Jag tror att uppföljningen av socialstyrelsensiakttagelser om barn- och ungdomsarbetet ärmycket viktig och förtjänar en mycket aktivbearbetning och studium ute i landet. Jag vill ocksånämna att det i kölvatten nuhar uppstått en mycket livaktig och konstruktivdialog mellan och de olikaorganisationer som arbetar för barnens rätt. Dessaorganisationer bedriver nu ett brettutvecklingsarbete för att göra konventionen känd,inte minst bland barnen själva och deras föräldrar.Jag är säker på att vi har möjligheter, att med stödi det som konventionen ger uttryck för lyfta frambarnens behov på ett annat sätt än vi hargjort. Jag tycker att vi skall ta den chansen.Jag är för min del fast besluten att till maximumutnyttja det faktum att har ratificeratbarnkonventionen och se till att barns behov nupermanent kommer att finnas på dagordningeninom både socialpolitiken och samhällsplaneringeni stort. Jag vill också erinra om att projekt om barn i kris ger oss mycket storkunskap som vi kan använda i detta sammanhangoch dessutom mycket information som också kanutnyttjas i det fortsatta arbetet. Regeringenkommer också att anta direktiv för denutredning som har beställt om enbarnombudsman.Många saker är alltså på gång, och jag menar attdetta gör uttryck för en aktiv bearbetning av deproblem och de uppgifter vi kan se framför oss närdet gäller utsatta barn och ungdomar i Sverige.Anf. 5 ():Herr talman! Jag är medveten om att harbeställt en översyn av socialtjänstlagen. Men det fårinte innebära att vi inte handlar . Jag villpåminna om att den utredning som ledde till attsocialtjänstlagen infördes tog . Jag vet att vihar bättrat oss när det gällerutredningars arbete, men vi måste ändå handlaunder tiden även om det pågår en utredning. Jagdeltog aktivt i arbetet med socialtjänstlagen här iriksdagen. Därefter har det väckts en del motioneroch ställts interpellationer, och jag har dessutommöjlighet att lokalt mycket nära följaverksamheten.Jag har i många debatter hävdat att man när detgäller dessa barn inte får tveka inför omplaceringar.Men man får inte glömma detta med kontinuitetoch stabilitet, som också framhålls iinterpellationssvaret. Jag har också aktivt verkatför att anmälningsskyldigheten hospersonalgrupper som arbetar med barn skulle följasav en uppgiftsskyldighet, och så är också fallet . Men jag har också betonat att vi löser detmesta bäst i den egna miljön. Vi måste skräddarsylösningar även om vi med generella lösningar harkunnat nå barn med särskilda behov. Vi vet mycketom vilka barn det gäller och också en hel del om vadde behöver -- ja, vad alla barn behöver -- nämligenstabila vuxna, kärlek, uppmuntran och gemenskap.En av de mammor som jag varit i kontakt med sloghuvudet på spiken när hon sade: Tänk om jag fåttbråkdelen av de omsorger, intresse och pengar somlagts ner på min grabb redan när han var liten. Meddetta vill jag återkomma litet till min fråga om detfinns några möjligheter till omfördelning avresurser. När man satsar ser man inte tillresultatet och effekterna, och man får intetillgodogöra sig de besparingar som uppstår. Jagjämförde tidigare med arbetet när det gäller attminska ohälsotalet hos vuxna. Vi satsar 15miljarder kronor i arbetslivsfonden för attåstadkomma en bättre arbetsmiljö och en bättrerehabilitering för vuxna som har problem. Jag anseratt ett liknande resonemang kunde förasbeträffande barn.Mycket av det här redovisade går idenna riktning. Jag skulle gärna vilja få enytterligare redogörelse om den ekonomiska delen,något som är mycket väsentligt, eftersomkommunerna också har en mängd andra uppgifter.De har känt sig litet pressade under lång tid.Anf. 6 Statsrådet ():Herr talman! Jag menar att en avhuvuduppgifterna i fortsättningen blir att görabarnens behov synliga i samhällsutvecklingen på ettmycket mer påtagligt sätt än som har gjorts.Socialtjänsten har också en uppgift att delta isamhällsplaneringen och överföra sina erfarenheterom hur samhället borde fungera ur ett socialtperspektiv till andra sektorer i samhället.Den uppgiften har inte kunnatfullgöra på ett riktigt tillfredsställande sätt. Jag ärpå den här punkten kritisk, inte så mycket motsocialtjänsten, utan mot samhället i övrigt som intehar utnyttjat de omfattande kunskaper om problemi samhället som harsamlat på sig. Detta menar jag måste bli enledstjärna i fortsättningen när det gäller barnen.Vi måste lära oss att göra tidiga insatser på ettbättre sätt. Det handlar mycket om kunskap ochom att tidigt se barnens behov. Det handlar ocksåom samverkan, dvs. att t.ex. förskollärare ochsocialsekreterare kan nå varandra i en dialog omenskilda barn där man utnyttjar bådas kunskaperoch kompetens för att göra det bästa möjliga för detenskilda barnet.Jag tror att det finns mycket man kan göra inomramen för nuvarande resurser, och det sade juockså i sitt första inlägg. Jag är förmin del alltid öppen för att resonera omomprioriteringar och omfördelningar när det gällerde olika insatser vi gör. I den mån vi kan finnaformer för att effektivisera de tidiga insatserna föratt förebygga svårigheter längre fram för våra barn,anser jag att vi med stor kraft skall ge oss in i sådanadiskussioner. Däremot vill jag inte nu ge någotbesked beträffande formerna för en sådanförändring. Jag anser att den frågan är så pass svåratt den behöver en ordentlig mangling innan mankommer fram till resultat. Ett problem isammanhanget är att också många andra sektorerför närvarande känner trycket av för små resurser.Anf. 7 ():Herr talman! Jag vill anknyta till en del av detstatsrådet nu sade om isamhällsplaneringen. Det är många som delaruppfattningen att de generella åtgärderna är bäst.Det enda som egentligen hjälper ordentligt ärgenerella åtgärder och att se till att ha bra miljöerför barnen.Socialtjänstens roll i samhällsplaneringen har inteblivit det som vi en gång hoppades på.Det är därför jag tyckte att det var viktigt attunderstryka det sade om vikten avutbildning av både anställda och förtroendevalda ikommunerna. Det är inte bara socialpolitiker somfattar beslut om hur samhället skall se ut. Det ärinte bara socialtjänstemän som har en uppfattningom samhället heller. Även i byggnadsnämnder ochkommunstyrelser finns det politiker och tjänstemänsom har ett avgörande inflytande på hursamhällsplaneringen blir i kommunerna. Det ärinte alltid som kunskaperna och insikterna är såstora bland personal och förtroendevalda som manskulle kunna önska sig.Anf. 8 ():Herr talman! Jag tänkte återkomma till utbildningoch information.Statsrådet säger i sitt interpellationssvar att om detskulle bli en omprioritering krävs det en kunskapom behoven. Det kräver också en förankring. Utankunskap går det inte att få en förankring för enomprioritering.Jag vill därför återigen fråga om statsrådet delar vårsyn på behovet av en ökad omfattning avinformation och utbildning när det gäller dennuvarande lagstiftningens intentioner och mål.Även om socialtjänstlagen skall ses över kommerden att gälla . Det voreett utmärkt tillfälle att i samband med översynenockså sprida en kunskap om vad nuvarandelagstiftning faktiskt innebär. Det är en bra lag. Menjag hävdar att det råder en dålig kunskap om lageni kommunerna och t.o.m. långt in isocialnämnderna.Där är omsättning på folk, och de har inte helagrunden klar för sig. De har inte förarbetena klaraför sig. Förarbetena hade ju utarbetats och hade den djupa förankring sombehövdes för ett förändrat arbetssätt och enförändrad lagstiftning som skulle vara enrättighetslag och skulle främja gemenskap ochsolidaritet i vårt land. Ingen grupp skulle ståutanför. Det är den folkliga förankringen avsocialtjänstlagens intentioner som brister. Därförvill jag återkomma till frågan om möjligheterna ökad omfattning av information när det gällerden nuvarande lagstiftningens intentioner och mål.Samtidigt är jag glad över att är såöppen när det gäller viljan att diskuteraomprioriteringar framöver. För att nå dit krävs denökade kunskapen. Jag är beredd att på mitt sättförsöka bidra till att sprida kunskapen.Anf. 9 Statsrådet ():Herr talman! Jag vill tacka mina meddebattörer förmeningsutbytet. Jag är klart inspirerad av tankenatt i samband med utformningen av direktiv till enöversyn av socialtjänstlagen gå ut i en bredarediskussion kring . För min del är jagberedd att fortsätta att fundera på hur det helaskulle kunna se ut.För mig är det i första hand de tidiga insatserna somgäller och att försöka med hjälp avkunskapsutbyggnad och med en tydlig markeringav att barnet skall sättas i centrum finna de rättaåtgärderna för bättre insatser för de utsatta barnen.De barn som råkar illa ut är inte så många, men igengäld är det många av dem i denna lilla gruppsom råkar riktigt illa ut. Det är ett stort bekymmerför oss och något av ett misslyckande för detsvenska välfärdssamhället att vi skall behövauppleva dessa barns misslyckanden mitt uppe i denvälfärd vi andra lever i.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1990/91:100 om stödtill familjer med små svårt skadade barnAnf. 10 Statsrådet talman! har frågat mig:1. Om jag avser att vidta några åtgärder för attförtydliga omsorgslagen vad gäller svårt skadadebarn.2. Vad jag avser att göra för att stödja svårtskadade barn och deras familjer.3. Vad jag avser att vidta för åtgärder så attlandsting och kommuner, som inte harmöjligheter till ökade intäkter genomskattehöjning, skall kunna satsa på kostsamma mennödvändiga investeringar för denna eftersattagrupp.I varje landstingsområde finns ett litet antal barnoch ungdomar -- men också ett litet antal vuxnapersoner -- som har mycket svåra funktionshindermed både komplicerade och sammansattaomvårdnadsbehov.