prot · GE091 · 1990-10-02 00:00:00 — De får aldrig hämma vårvilja att hävda humanitära och humanistiska ideal.Några insikter är mer fundamentala än andra. Ensådan är att politisk mångfald och demokrati inte ärnågot som kan läggas till efter utveckling utantvärtom en viktig förutsättning för att utvecklingskall komma till stånd och ge bestående resultat. Enannan är att yttrande- och organisationsfrihet, friaoch hemliga val och flerpartisystem är nödvändigaförutsättningar för en fungerande demokrati.På denna punkt har otydligheten ofta varitpåfallande i svensk debatt. Det är betecknande attresonemang om flerpartisystem helt saknas i denskrift om demokrati och mänskliga rättigheter somUD gav ut i serien ''Aktuellt i biståndspolitiken''.Vi har visserligen all ledning att erkänna att ofta brottas med väldiga svårigheter --däribland låg utbildningsnivå, outveckladekommunikationer och en svag nationellenhetskänsla -- när demokratin skall byggas upp.Det är ett motiv för utökade biståndsinsatser, inteför bagatelliserande av pluralismens värde författiga länder eller för moraliskt stöd tillmisslyckade enpartistyren.Biståndspolitiken med sikte på demokratimålet harhittills inte präglats av tillräcklig kreativitet,flexibilitet och politisk vilja. Det har t.ex. visat sigi den tvehågsenhet med vilken regeringen hanteratbiståndet till Fillipinerna.Det vore mot denna bakgrund värdefullt omregeringen nu kunde redovisa dels sin principiellasyn på flerpartisystem i , dels debiståndspolitiska slutsatser man drar av deförbättrade förutsättningarna och det växandeintresset för politisk demokrati, framför allt iAfrika.Jag vill därför ställa följande frågor tillbiståndsministern:1. Anser regeringen att demokratimålet för svenskbiståndspolitik också innebär ett åtagande att verkaför flerpartisystem i ?Om svaret på frågan är ja: Vilka medel använderregeringen i detta syfte?2. Avser regeringen att vidta några åtgärder inomramen för svensk biståndspolitik med anledning avdet ökade intresset för och de växande kraven påpolitisk pluralism och flerpartisystem i en radafrikanska stater?3. Har regeringen några planer påbiståndssamarbete med nya länder därutvecklingen mot politisk demokrati bedömslöftesrik?1990/91:15 av () tilljustitieministern om åtgärder för att minska antaletfängelsestraff för unga lagöverträdare:Nästan kan vi i massmedia ta del avskrämmande skildringar, där 16--17-åringar begårmycket grova brott -- som misshandel och mord --och sedan döms till fängelsestraff, trots att de inteär straffmyndiga.Det är en förhållandevis liten grupp som sysslarmed den grövre brottsligheten, men gruppen växer.Gängbrottsligheten har sin grund i lusten attförstöra, att ständigt tänja gränserna. Varje gänghar sin ledare och sina underhuggare; härutkristalliseras mycket snabbt ett destruktivtmönster.Ungdomsbrottsligheten är i första hand ettstorstadsproblem. Allt grövre undomsbrottslighetrapporteras dock från mindre städer.Invandrarungdomar begår enligt statistiken brottoftare än svenska ungdomar.Enligt SCBs statistik har ungdomsbrottslighetenvisat stor stabilitet . Statistikenbekräftar inte den allmänna föreställningen om enökad ungdomsbrottslighet under de senasteårtiondena.Ungdomsvåldet däremot har enligt samma källaökat om man bara ser . SCB vill själv draden slutsatsen att den relativa ökningen avungdomsvåldet till stor del har sin grund i en liberalalkoholpolitik. Faktorer som att det är lätt att få tagpå alkohol, att antalet restauranger medutskänkningstillstånd ständigt ökar och attlangningen är omfattande bidrar till ökningen.Inte bara alkoholkonsumtionen är avgörande närdet gäller ungdomsbrottsligheten. Användningenav narkotika bland ungdomar är också oroande.Ungdomlig nyfikenhet och ett stort grupptryck kanleda till ett beroende som får svåra konsekvenser.Missbruket av amfetamin och kokain i socialtetablerade kretsar är oroande liksomblandmissbruket. Bruket av alkohol och narkotikai kombination leder ofta till att de sista spärrarnasläpps och att helt meningslösa våldsgärningarbegås.Den vanligaste brottspåföljden för ungdomar ärböter. Vanligt är också att åklagaren geråtalsunderlåtelse; närmare hälften av 15--17-åringarna får åtalsunderlåtelse. Om fängelsestraffföreskriver lagen att det får användas mot 15--17-åringar endast när det föreligger synnerliga skäl ochför 18--20-åringar när det föreligger särskilda skäl.Allt fler unga mellan döms till fängelse.Det har skett en markant ökning med nästan 100 %per år . Bidragande orsakerär att ungdomsvårdsskolorna har lagts ned och atttillämpningen av socialtjänstlagen, som är enramlag, inte erbjuder så många verksammaåtgärdsalternativ. Förtroendet för vad som kanåstadkommas inom ram har minskatbland dem som arbetar med ungdomsfrågor ochäven bland allmänheten. Strängare straff har blivitenda utvägen för att ''göra sig av med'' de värstaungdomarna en tid.Följden blir att dessa svårbehandlade ungdomar,till övervägande del pojkar, hamnar bland mycketmer brottsbenägna och kriminellt erfarnafängelsekunder. De avtjänar sina straff på anstalterdär narkotika och internt våld inte är sällsyntförekommande.Det måste finnas en klar skiljelinje mellankriminalvård och ungdomsvård. Vårdfall bör intekriminaliseras. Glappet mellan rättsväsendet ochde sociala myndigheterna måste täppas till.Sociallagstiftningen behöver effektiviseras så attåklagare och domstolar verkligen kan leva upp tilllagstiftningens intentioner i dessa frågor.En svårighet är att de som arbetar inomsocialtjänsten inte ser det som sin uppgift att vidtaåtgärder som är mer repressiva än vårdande och attdet lätt får till följd att inget sker, eller att någotsker . Alla reaktioner från samhällets sidavid drogmissbruk eller våldsutövande måste skesnabbt och ge klara och tydliga signaler: beteendetär inte acceptabelt.Samhället måste sätta gränser för ungdomarnasbästa men också för att bevara omgivningsskyddet.En av rättsstatens viktigaste uppgifter är att skyddamedborgarna mot våld och övergrepp. I särskiltbehov av stöd och hjälp är brottsoffren.Centerpartiet har i olika sammanhang krävt ettinförande av särskilda jourdomstolar med uppgiftatt i direkt anslutning till brottet pröva målet.Jourdomstolen skall i första hand vara avsedd förungdomar mellan . Kravet på attjourdomstolar inrättas kan här återupprepas.Vården för att ta hand om ungdomarna måstetillföras ökade resurser. De s.k. ungdomshemmen,tidigare § 12-hemmen, klarar inte av att ta emotdem. 1988 var det ca 150 ungdomar som inte kundefå plats på ett sådant hem. har antaletplatser minskat ytterligare. Flera platser krävsdärför, liksom en ökad differentiering av vården.Staten måste ta ett större ekonomiskt ansvar för attungdomshemmen och andra alternativavårdformer kan utvecklas. Personalen inomungdomsvården gör stora insatser förungdomarna -- ett arbete som kräver engagemangoch uthållighet. Det behövs en mer planmässigutbildning för att höja deras kunnande och för attstimulera till ytterligare goda resultat.Våldskommissionen har förslagit att ett statligtsärskilt ungdomshem inrättas, där de mestbrottsaktiva ungdomarna kan tas in. Det är möjligtatt det är en bra lösning, förutsatt att det inte ipraktiken kommer att vara något slagsungdomsfängelse.I en nyligen presenterad promemoria frånjustitiedepartementet föreslås att polisensbefogenheter att omhänderta och kvarhållapersoner bör utvidgas.Utgångspunkterna för förslaget är att det är ettsamhälleligt ansvar att se till att den som är under18 år omgående kommer bort från en skadlig miljöoch att det krävs ökade möjligheter att upprätthållaallmän ordning och säkerhet. Förslaget börföranleda närmare analyser.Jag efterlyser en mer aktiv drogpolitik frånregeringens sida. Sambandet mellan brott ochalkohol är klarlagt -- av gärningsmännen ärvid brottstillfället alkoholpåverkade liksom en stordel av offren. Ett enigt socialutskott krävdehandling av regeringen, och biföll dennabegäran . Denna uppmaning harregeringen ännu inte hörsammat. Det krävs enmedveten satsning på drogfria miljöer, ökadinformation om droger på skolor och påarbetsplatser och kraftfulla åtgärder mot langningoch hembränning. Sniffning och doping är ocksåtvå mycket allvarliga ungdomsföreteelser sommåste uppmärksammas ytterligare. Samhälletsinställning till drogbruk måste förtydligas ochstramas upp.Flera fängelseplatser behövs om man skall klara avatt verkställa det ökade antalet fängelsedomar.Lokalanstalterna är överfulla, och 3 800 personerväntar på straffplats. Utvecklingen har sin grund iatt antalet fängelsedomar ökat kraftigt, från 11 000vid till 18 1988. Denbekymmersamma situationen har lett till attfångarna i stor utsträckning måste dela celler, ellerlogeras i olika andra mindre lämpade utrymmen.Under dessa förhållanden skall således de ungavistas. Det säger sig självt att det inte blir något avmed vare sig vård eller straff.I tas 200 tjänster bort från denförebyggande verksamheten beträffandeungdomsbrottslighet. Det gäller tjänster inomsocialtjänsten, fritidsförvaltningen och skolan.Liknande indragningar förekommer också på andrahåll runt om i landet. Indragningarna har negativaeffekter såväl på kort som på lång sikt. Det ärsamhället som i slutändan får bära kostnaderna förden mycket dyra vården för ungdomsbrottslingar.Den förebyggande verksamheten runt om i landetmåste ges ökade resurser. I detta arbete spelar olikaideella organisationer en viktig roll.I fem kommuner har man på försök infört s.k.samhällstjänst som ett alternativ till fängelse ellerannat omhändertagande. Samhällstjänst är framförallt en påföljd avsedd för yngre lagöverträdare.Erfarenheterna är goda, och försöket bordebli en permanent institution över hela landet.Många unga har kommit i kläm på grund avbristande resurser och bristande vilja att ta itu medproblemen. Många har också fallit offer förungdomarnas råa våld. Det är nödvändigt att tasituationen på allvar och komma med konkretaförslag på åtgärder.Med hänvisning till ovanstående vill jag ställaföljande fråga till justitieministern:Vilka snara åtgärder ämnar regeringen vidta för attminska antalet fängelsedomar för ungalagöverträdare?1990/91:16 av () till statsrådetMaj-Lis Lööw om flyktingpolitiken:Under mina besök vid olika flyktingförläggningarnyligen har framkommit att asylsökande flyktingarfortfarande tvingas vänta i förläggningar, i upp . Detta är naturligtvis djuptotillfredsställande. Det har framkommit att polisennu i huvudsak ''hunnit i kapp'' med sinautredningar, men invandrarverket släpar efter.Vid vissa förläggningar får de asylsökande hjälpatill med arbete vid förläggningen, men många liderav sin sysslolöshet . Psykologerhar omvittnat att en del lider direkta psykiskabesvär på grund av ovissheten och sysslolösheten.Undervisningen i svenska för invandrare ärutomordentligt viktig, men jag har träffatasylsökande som inte fått någon undervisning i SFIförrän efter cirka åtta månanders vistelse i Sverige.Undertecknad önskar en redovisning av denaktuella situationen inom flyktingpolitiken och villmed stöd av ovanstående ställa följande frågor:1. Vilka åtgärder ämnar regeringen vidta för attförkorta väntetiderna för de asylsökande så attmålsättningen vid SIVs omorganisation kanuppfyllas?2. Är invandrarministern beredd att föreslåtemporära arbetstillstånd för asylsökande''väntare''?3. Vilka åtgärder ämnar regeringen vidta för attförbättra situationen vad gäller SFI-undervisningen?1990/91:17 av () till statsrådetMaj-Lis Lööw om invandringspolitiken:Undertecknad har kommit i kontakt med ett parärenden, som visar på en mycket negativ inställningtill invandring och visum för besök i det ena fallet rör det sig om en tysk familj, som avlantbruksnämnden fått förvärvstillstånd till enfastighet i en glesbygd i . De får dock inteuppehållstillstånd här utan måste resa fram ochtillbaka mellan och för att kunnabruka sin jord. Det negativa beskedet från harnyligen avgetts utan någon motivering. I november1989 angavs vid ansökan om uppehållstillstånd attSIV bedömde familjeinkomsten för låg -- utannågon närmare utredning. Fler än undertecknadanser det egendomligt att en myndighet gerförvärvstillstånd medan en annan myndighet sägernej till att de får bruka sin jord.I det andra fallet rör det sig om en man frånRumänien, som fått nej på sin visumansökan för attbesöka en bekant familj i mitt län. Det rör sig inteom ett invandringsförsök. Invånare i mitt län har tillmig sagt att de har svårt att förstå den till synesgenerösa flyktingpolitiken, medan vårt landkategoriskt säger nej till snart sagt varje försök tillinvandring, till och med av en ung familj som villbruka jord i en utpräglad glesbygd, liksom tillvänskapliga besök av människor från östeuropeiskaländer.Med anledning av ovanstående ''praktikfall'' vill jagställa följande principiella frågor:1. Är regeringen beredd att ompröva Sverigesgenerellt mycket negativa inställning tillinvandring?2. Är regeringen beredd att företa åtgärder för attse över reglerna för beviljande av visum?1990/91:18 av () tillutbildningsministern om högskoleutbildningen:Under föregående väckte ettantal parti- och kommittémotioner där vi lyfte framden grundläggande högskoleutbildningens storabetydelse för den framtida välståndsutvecklingen ivårt land. Vi pekade också på den viktiga roll somforskning och högre utbildning har som drivkraft iden regionala utvecklingen. Det torde vara ställtutom allt tvivel att satsningar på kunskap ochkompetensutveckling är det effektivaste sättet attförbättra den regionala balansen mellan olika delarav landet.I våra motioner gav vi också konkreta förslag påolika åtgärder, dels på kort sikt, dels i ett längreperspektiv. Vi krävde bl.a. att den rapport somUHÄ redovisade inför den senastebudgetpropositionen med förslag om en kraftigdimensioneringsökning av de grundläggandehögskoleutbildningarna -- efter en bred remiss --skulle läggas till grund för nya förslag införbudgetåren 1991/92 och 1992/93. Vi krävde vidareen fortsatt utbyggnad av de små och medelstorahögskolorna med bl.a. fasta forskningsresurser ochen ökad dimensionering. Vi föreslog också att destörsta högskolorna skulle vidareutvecklas tilluniversitet.I en särskild kommittémotion krävde vi en kraftigtökad dimensionering av lärarutbildningarna för attmotsvara de behov som delvis redan finns och somkommer att bli än mer accenturerade under dekommande åren. I detta sammanhang föreslog viockså en lång rad konkreta åtgärder för attförbättra rekryteringen till läraryrket och för attstimulera redan utbildade till en återgång tillskolan.Våra motiv för att vilja öka dimensioneringen avden grundläggande högskoleutbildningen är mångaoch av stor tyngd. Med en oförändraddimensionering riskerar vi att få en sjunkandeandel bland de yrkesverksamma som har enhögskoleutbildning. Redan nu är andelenhögskoleutbildade i förhållandevis lågjämfört med många andra länder på jämförbarutvecklingsnivå. Inom flera yrkesområden kan viredan nu se en besvärande brist påhögskoleutbildad arbetskraft -- skolan har redannämnts men detsamma gäller inom vården,barnomsorgen och vissa delar av denhögteknologiska tillverkningsindustrin. Inom alladelar av samhället går vi mot en alltmerkunskapsintensiv utveckling.Regeringen har i olika sammanhang hävdat att denvalt att prioritera forskning framförgrundutbildning, men regeringen glömmer då attdet krävs grundläggande utbildning av god kvalitetoch tillräcklig omfattning för att säkerställarekryteringsunderlaget för den framtidaforskarutbildningen.Alla dessa faktorer är väl kända av regeringen, mendetta till trots har regeringen givit den beredandemyndigheten, UHÄ, sådana direktiv inför åretsanslagsframställan att denna varit förhindrad attföreslå de nödvändiga åtgärderna. I sinmissivskrivelse har dock UHÄ redovisat att dennuvarande situationen är ohållbar, och mankan konstatera att många av argumenten ärdesamma som har redovisat.Detta stärker oss i vår uppfattning att tiden nu ärmogen för en kraftfull dimensioneringsökning avden grundläggande högskoleutbildningen.Mot denna bakgrund vill jag ställa följande frågortill statsrådet:1. Delar regeringen den uppfattning somcenterpartiet -- tillsammans med många andra --har framfört att det krävs en betydande ökning avantalet utbildningsplatser i högskolansgrundläggande utbildningar?2. Vilka åtgärder har regeringen för avsikt att vidtaför att säkerställa de framtida behoven avhögskoleutbildad arbetskraft?3. Kommer regeringen att ompröva den nulöpande treåriga planeringsperioden vad avserhögskolans dimensionering?4. Vilka åtgärder har regeringen vidtagit för attöka rekryteringen till lärarutbildningarna?5. Kommer regeringen att föreslå ett utökat antalutbildningsplatser för att säkerställa tillgången påbehöriga lärare?1990/91:19 av () till försvarsministernom den s.k. Catalinaaffären:Den 13 juni 1952 försvann över en detsvenska flygvapnet tillhörig DC 3-a med åtta mansbesättning. Plan och besättning har aldrigåterfunnits.Några dagar senare sköt sovjetiska Mig-plan ner ettsvenskt Catalinaplan, som spanade efter denförsvunna DC 3-an. Planet nödlandade ochbesättningen räddades. Händelserna dessadramatiska junidagar har fått beteckningenCatalina-affären och skapade en svår politisk kris iförbindelserna mellan och Sovjetunionen.Länge har det rått stor mystik kring helaCatalinaaffären. Från svensk sida har ryktena omatt DC 3-an var ute på spionuppdrag kategorisktdementerats. Nya uppgifter har emellertidframkommit. skrev RogerÄlmeberg -- son till piloten på DC 3-an -- en bokom fallet med delvis nya uppgifter. Ochhäromveckan presenterade nya ochmycket allvarliga uppgifter i en artikel i . har lång erfarenhet som medlem iFörsvarets radioanstalts signalspaningsgrupp. Hanhade också regelbundetdeltagit i vad han kallar DC 3-ansspaningsflygningar.John hävdar med bestämdhet att DC 3-an varförsedd med avancerad elektronisksignalspaningsutrustning från och att denoperade i nära samverkan med USAs militäramyndigheter. Dåvarande försvarministern förklarar i en DN-intervju att han hademisstankar om att det förelåg en sådan samverkanmellan svensk och amerikansk militär men att hanhölls ovetande och aldrig kunde få uppgifternabekräftade.Man kan naturligtvis hävda att Catalinaaffären ärsnart och att det måste finnas enpreskriptionstid även för eventuella militär-politiska dumheter och äventyrligheter. Därför börvi inte gräva mer i den här affären. Men av fleraskäl kan en sådan hållning inte accepteras.För det första är besättningens öde fortfarandeovisst. Enligt vissa uppgifter skall besättningen hatillfångatagits i . Av hänsyn till dedrabbade och deras anhöriga är det av största viktatt vi söker skapa klarhet. Jämför Sverigeshedervärda engagemang i Wallenbergaffären.För det andra spelade Catalinaaffären en centralroll i svensk utrikes- och säkerhetspolitik undermånga år. Det gör det också angeläget att skapaklarhet.För det tredje är naturligtvis påståenden om enhemlig militär spaningssamverkan mellan Sverigeoch utomordentligt allvarliga. Är de sanna?Hur länge pågick i så fall en sådan samverkan? Harvi garantier för att politiskt ansvariga organ i daghar en effektiv kontroll över den militäraunderrättelsetjänsten och spaningsverksamheten?Mot bakgrund av ovanstående vill jag ställlaföljande frågor till försvarsministern:1. Har regeringen gjort allt vad som är möjligt föratt skapa klarhet kring besättningens öde på denförsvunna DC 3-an?2. Är regeringen beredd att tillsätta enparlamentarisk undersökningskommissionbeträffande den s.k. Catalinaaffären?3. Vilken kontroll har regeringen över denmilitära underrättelse- och spaningsverksamheten?1990/91:20 av () till statsrådet om momsbefrielse för kollektivtrafik:Ett ökat kollektivtrafikresande är önskvärt urmånga synpunkter. Det minskar behovet avutbyggnad av gator och vägar och ger också en ökadtrafiksäkerhet. Miljöutsläppen minskar ochdärmed alla de kostnader som är förenade med endålig miljö. Därför är det såväl ett statligt somkommunalt intresse att få folk att i större grad åkakollektivt i stället för att ta bilen.Olika slag av utredningar har under senare delen av80-talet arbetat med dessa frågor, särskilt när detgällt våra storstadsområden. MiljöprojektGöteborg och storstadstrafikutredningen, ,är två viktiga utredningar som haft synpunkter påmiljön och behovet av en ökad kollektivtrafik.Den av nu beslutade momsen påkollektivtrafiken kommer att slå hårt emotmålsättningen att öka kollektivåkandet. Såväl SJsom länsbolagen tvingas både att kraftigt höjataxorna och i vissa fall att göra nedskärningar påtrafiken. I båda fallen riskerar man att det blir enövergång till enskilt åkande även om detta ocksåfått vidkännas kostnadsökningar.Med anledning av vad jag ovan framhållit vill jagställa följande frågor till statsrådet . Är statsrådet beredd att föreslå regeringen atttill lämna ett förslag om attkollektivtrafiken skall undantagas från moms?2. Om svaret är nej, är statsrådet i så fall bereddatt på annat sätt kompensera såväl SJ somlänsbolagen för de ökade kostnaderna på grund avmomsen?1990/91:21 av () tillbostadsministern om bristen på bostäder:Bostadsmarknaden i präglas dels aven svår brist på bostäder, dels av höga kostnader förde bostäder som det går att få tag i. Det är delvis enföljd av en misslyckad samhällsplanering somsläppt fram en omfattande kontorsutbyggnad.Detta har drivit upp byggkostnaderna, dragitresurser från bostadsbyggandet och samtidigtstimulerat efterfrågan på bostäder.Hårdast drabbad är ungdomen, som har svårt att fåbostad, och svårt att betala om de får någon. Imånga fall får bostadskrisen allvarliga socialaföljder.I år har ansträngningarna att öka bostadsbyggandetnått en viss framgång. Men kostnadsproblemen ärkvar. Och kommer momshöjningar,räntehöjningar, höjda taxeringsvärden och höjdaoljepriser att skapa en helt orimlig situation. Förnästa år är det aktuellt med hyror på 4 000--5 000 kr.i månaden för nybyggda tvåor och treor.Hyresgäströrelsens beslut att gå ifrån densolidariska hyressättningen kan komma att drivaupp hyrorna i nybyggnationen ännu mer.Konsekvenserna av bostadskrisen, särskilt i ettstorstadsområde som , kan bli mycketstora. Även för familjer i stabila omständigheterkan påfrestningarna bli mycket svåra att bära. Förungdomar och andra i mer utsatta situationerriskerar utslagningen att öka. Den socialasegregeringen kommer att öka, eftersom endasthöginkomsttagare får råd att bo i nybyggda eller påandra sätt attraktiva bostäder. Kostnadslägetriskerar att leda till en paradoxal situation medouthyrda lägenheter, stagnerande bostadsbyggandeoch växande bostadsbrist.Det kan inte vara regeringens avsikt att kapabostadsköerna i genom attgöra det för dyrt att bo. En stor del avkostnadsökningen beror på politiska beslut. Därförkrävs också politiska insatser för att lösa krisen.Nära till hands liggande åtgärder är att återställabyggmomsen till tidigare nivå, avskaffa den nyssinförda momsen på olika former av boendeserviceoch säkerställa att den nya fastighetstaxeringen inteleder till orimliga skatteökningar ens i storstads-och skärgårdsområden.Med hänvisning till det anförda hemställer jag omatt få ställa följande frågor till bostadsministern:1. Vilka åtgärder avser regeringen att vidta för attlösa bostadskrisen och åstadkomma en rimlig nivåpå boendekostnaderna framför allt iStockholmsområdet?2. Är regeringen beredd att ompröva deskatteskärpningar på boendet som tidigarebeslutats?3. Är regeringen beredd att lägga fram sådanaförslag att fastighetstaxeringen inte leder tillorimliga skattehöjningar bl.a. i storstadsområdenaoch i skärgården?4. Vilket råd vill bostadsministern ge ett parungdomar med måttliga inkomster som vill bildafamilj och behöver en bostad i ?1990/91:22 av () till socialministernom legitimation av naprapater:Intresset för och tilltron till s.k. alternativ medicinhar blivit allt större under de senaste årtiondena.Det gäller inte minst medicin, till vilkenräknas kiropraktik, osteopati och naprapati.År 1985 tillsattes alternativmedicinkommittén, meduppgift att utreda frågor om den alternativamedicinens ställning i vårt land.