prot · GE0923 · 1990-11-13 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1990/91:23Tisdagen den 13 novemberKl. 14.301 § Anmälan om återtagande av plats ikammarenTalmannen meddelade att ()denna dag återtagit sin plats i kammaren,varigenom tjänstgöring som ersättareupphört.2 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 7 november.3 § Svar på fråga 1990/91:100 om en konferensom Mellersta ÖsternAnf. 1 Utrikesminister ():Herr talman! har frågat mighur jag bedömer möjligheterna till ett snartsammankallande av en internationell och vilka åtgärder regeringenvidtar i detta syfte.Under de gångna månaderna har deninternationella uppmärksamheten vad gällerMellanöstern förskjutits från Palestinafrågan tillIrak--. Med skärpa har detinternationella samfundet reagerat mot Iraksinvasion och folkrättsstridiga annektering av sittgrannland. Genom en rad viktiga resolutioner harsäkerhetsrådet klart och tydligt visat att storinternationell enighet råder i denna fråga. Detta ärmycket positivt. FN kan äntligen spela den viktigaroll som organisationen tidigare långa periodervarit oförmögen till.Som påpekar är det inte baraKuwait som befinner sig under främmandetruppers ockupation. efter sexdagarskriget ärfortfarande och ockuperade avIsrael. ockuperas också av ,och syriska trupper är fortfarande kvar i stora delarav landet.Jag håller med om atttillbakadragandet av främmande trupper från olikaländers territorium är en av förutsättningarna föratt fredlig samlevnad skall kunna uppnås iMellanöstern.President har i sitt tal i FNsgeneralförsamling givit uttryck för enliknande inställning. Jag har i tidigaregivit vårt stöd till den av president vägen för att nå en lösning.Jag vill använda detta tillfälle för att upprepa vårtstöd för tankar. De bildar en grund fören allomfattande politisk lösning, som utgår ifrånFNs säkerhetsråds relevanta resolutioner.Det är regeringens starka förhoppning att ett nyttkrig skall kunna undvikas och att en fredlig lösningpå --skall kunna uppnås pågrundval av säkerhetsrådets resolutioner. Dettaskulle öppna möjligheter till en lösning avMellanösterns övriga problem.Så snart en lösning av den akuta krisen i har uppnåtts bör världssamfundet till fullokoncentrera sig på dessa problem. Dengrundläggande konflikten i området är självfalletPalestinafrågan. Innan den är löst kan varaktig fredi området aldrig uppnås.Sverige har vid upprepade tillfällen givit uttryck åtsitt stöd för tanken på en internationell konferensom i FNs regi med deltagande avsamtliga berörda parter.Regeringens åsikt i denna fråga har på intet sättförändrats.En sådan konferens är, enligt vår mening, den bästavägen mot en lösning av regionens problem.Regeringen kommer att fortsätta sina strävandenatt stödja fredsansträngningarna i ochatt arbeta för att en sådan konferens kan komma tillstånd.Anf. 2 HANS ():Herr talman! Jag tackar utrikesminister för svaret, som på en rad punkter ärvälgörande klart och betydelsefullt, men vill ändågöra några tillägg.Jag tycker att det är viktigt att sitt stöd för de tankar som presidentMitterrand gav uttryck för. Dessa tankar harkommit bort i debatten, vilket jag tror är negativtfrån svensk synpunkt. Man har trott att haren annan inställning. Det råder nog inga delademeningar om hur allvarligt det skulle vara om detskulle bryta ut ett krig i . Det är viktigtatt uttalar sig för en internationellkonferens om . Enligt min meningmåste en sådan , som mantidigare tänkt skulle koncentreras huvudsakligenkring Palestinafrågan, utvidga ändamål ocharbetsfält. Jag delar den uppfattning som dennorske fredsforskaren gav uttryckför och som också överensstämmermed de tankar som finns i min fråga. Jag undrar ominte också utrikesministern har den uppfattningenatt det måste komma in en rad andra problem ibilden. En utfästelse om att en sådan konferenskommer till stånd skulle, enligt min mening, kunnavara av stor betydelse för lösandet av den akutakrisen i Gulfen.Anf. 3 Utrikesminister ():Herr talman! Från svensk sida har vi under en långtid -- redan innan bröt ut -- gettuttryck för uppfattningen att enMellanösternkonferens bör komma till stånd. Serman på alla de problem som finns i ,måste man konstatera att det inte råder några tvivelom att ett första steg för en lösning av --måste vara att ovillkorligt drar sigut ur . Sedan är jag övertygad om att dettamåste följas av flera steg. Jag har också enuppfattning om i vilken ordning stegen bör tas, menkaraktären på det första steget är avgörande förfortsättningen. Det är alldeles självklart att detbland dessa steg också måste finnas en lösning avPalestinafrågan liksom av Libanonproblemet.Annars förblir en oroshärd.Anf. 4 HANS ():Herr talman! Problemet är nu hur man skallkomma ur den nuvarande situationen och få tillstånd en vidgad konferens som jag pläderar för. Jagdelar uppfattningen att det står helt klart att Irakmåste dra sig ut ur . aktion är heltfolkrättsstridig. Men det finns en blockering, ochför att komma vidare måste det bli utfästelser omen sådan här internationell . Den frågan måste på något sätt lösas.Anf. 5 Utrikesminister ():Herr talman! Jag har hunnit tala med många underden , med representanter både förarabländerna och för stormakterna, och jag tror attalla är i stort sett överens om vad en sådan härprocess bör innehålla. Det första steget måste varadet som vi är överens om, nämligen att måstedra sig ut ur . Det första steget är heltavgörande, det stora problemet är hur man skallbörja. Politiskt är det helt uteslutet att man kanbörja med en . Även omjag gärna skulle vilja se det, finns det inget underlagför någonting sådant.Anf. 6 HANS ():Herr talman! Nej, jag delar den uppfattningen inte kan börja med en konferens, men manmåste för att få till stånd en uppgörelse ge en klargaranti för att en konferens blir av. Jag menar attdet på denna punkt finns en nyansskillnad mellanden svenska, franska och en rad andra ländersståndpunkt å ena sidan och den ståndpunkt somUSA, och å andra sidan intar. Detär dessa tre länder som delvis har en annanuppfattning. Här gäller det att utöva starkapåtryckningar på dessa tre länder för att denfranska och den svenska linjen skall kunna slåigenom.Anf. 7 Utrikesminister ():Herr talman! Vi gör vad vi kan.Anf. 8 HANS ():Herr talman! Jag tackar för det svaret.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på frågorna 1990/91:102 och 118 omden dumpade krigsmaterielen vid fyrAnf. 9 Utrikesminister ():Herr talman! har frågat mig vilkainitiativ jag planerar för att i samarbete medberörda stater förhindra att skador uppstår ianledning av den dumpade krigsmaterielen i höjdmed fyr.Jens har frågat mig om jag har för avsiktatt agera internationellt för att undanröja de storarisker det innebär för fiskare och andra när fartygenrostar sönder och gifterna sprids.Jag har för avsikt att besvara de båda frågorna i ettsammanhang.Låt mig först konstatera att jag ser allvarligt påfrågan om hur vi skall kunna elimineraskaderiskerna från dumpningen och förstår välfrågeställarnas oro.De kemiska stridsmedel som uppmärksammatsi Skagerak har dumpats där strax efter andravärldskriget. Det skedde utanför vårterritorialvattengräns på internationellt vatten i ettområde som senare kom att omfattas av vårfiskezon och den svenska kontinentalsockeln. Vidden tiden fanns inte de internationellakonventioner som gäller för att förhindra farligdumpning. När dumpningen skedde innebar detsålunda inte någon folkrättsstridig handling, mendet gör det inte mindre angeläget att i möjligastemån eliminera skaderiskerna.Sjöfartsverket har genomfört en preliminärundersökning av dumpningen. I den rapport överundersökningen som överlämnats till regeringenkonstateras att några läckage eller kemiskt-biologiska skadeverkningar från vraken inte ärkända. Några omedelbara åtgärder har därför intebedömts påkallade. har åtagit sig atti samarbete med berörda myndigheter ochorganisationer samordna de åtgärder som ärpåkallade. En sådan aktion behöver inte begränsastill den aktuella fyndplatsen. I första hand gäller deten analys av vad som är tekniskt möjligt att göra föratt undanröja framtida risker. Man kommer därvidgivetvis att tillgodogöra sig erfarenheter frånundersökningar av motsvarande slag i danska ochnorska farvatten. Vi har också bett om att få ta delav tillgängliga upgifter från arkiven hos de statersom genomförde dumpningen.Enligt FOA har senapsgas högre densitet än vatten,vilket innebär att den, om ammunitionen börjarläcka, sjunker till botten. Tabun, som är ennervgas, kommer vid läckage snabbt att upplösas avhavsvattnet där den blir ofarlig genomutspädning och nedbrytning.Kustbevakningen har utarbetat operativa rutinerför omhändertagande av fynd innehållandekemiska stridsmedel samt för sanering av personaloch material. Dessutom har eninformationsbroschyr utarbetats och spritts,Senapsgas till sjöss -- information och vägledningför fiskare.I det här sammanhanget förtjänas att nämnas attfrågan om omhändertagande av senapsgas undersenare år varit aktuell i södra för skydd av marinamiljö (HELCOM) har behandlat den frågan ifebruari 1988. Kommissionen fann att det förnävarande inte finns någon godtagbar metod förslutlig destruktion av krigsgasammunition. Enligtden undersökning som då gjordes, drogs slutsatsenatt gasen inte utgjorde något allvarligt hot motÖstersjöns miljö. Kommissionen beslutadeatt den gas som hade tagits upp av danska fiskareåter kunde släppas ned i havet under förutsättningatt relevanta försiktighetsmått vidtogs. Dettatillvägagångssätt ansågs vara förenligt med andan iHelsingforskonventionen.Det är inte bara utan också andranärbelägna länder som kan drabbas avskadeverkningar från den aktuella dumpningen.Det bör därför finnas goda förutsättningar för ettinternationellt samarbete för att komma till rättamed skaderiskerna. När vi kommit fram till vadsom är erforderligt och tekniskt möjligt attgenomföra avser vi också ta kontakt med berördagrannländer. Mycket talar för att vi därvid tar uppfrågan inom ramen för redan existerandesamarbete för skydd av havsmiljön.Anf. 10 ():Herr talman! Jag tackar utrikesministern försvaret. Det var ett uttömmande och bra svar. Detsom bekymrar mig är avslutningen. Där sägs att viavser ta kontakt med berörda länder ''när vikommit fram till vad som är erforderligt ochtekniskt möjligt att genomföra''.Jag och många med mig anser att det är bråttominnan några skador uppstår. Då tänker jag närmastpå fisket -- både när det gäller den personal somsysslar med fiske och när det gäller skador på självafångsten.Har utrikesministern någon uppfattning om närdessa kontakter kommer att tas? Det har ju en vissbetydelse om det blir inom en månad, inom ett åreller kanske först , när läckagen redan ärett faktum.Anf. 11 ():Herr talman! Jag tackar också utrikesministern försvaret. Jag tycker också att det är ett positivt svar.Vi har fått ett bättre svar än vad jag hade förväntatmig.Skagerak, och inte bara Skagerak, är fyllt av vrakfrån två krig. De ligger kvar intakta, och detinnebär att fiskare kommer att drabbas av krigetsföljder så länge vi kan se framåt i tiden. Det finnsvrak, minankare och t.o.m. minor. Men dessaspeciella fartyg som sänkts med ammunition ochgas ombord är särskilt farliga nu när de börjar attrosta. Då kan gifterna spridas ut över havsbottnenoch kanske t.o.m. upp på stränderna om vi har otur.Då drabbas fler än de som fiskar.Då frågar man sig vad utrikesministern kan göra.Ja, han har tydligen redan gjort en del, men hankan kräva att fartygen tas bort. Det finns tekniskamöjligheter till detta, men då får man inte göra somsjöfartsverket och säga att några omedelbaraåtgärder har inte bedömts påkallade, utan då fårman göra någonting illa kvickt. Dessa fartyg harlegat nu.Man kan även begära en förteckning över antaletfartyg och var de ligger, men detta är tydligen pågång om jag har förstått utrikesministerns svar rätt.Man har bett att få ta del av tillgängliga uppgifter.Dessa borde ju finnas. Man borde veta var man harsänkt båtarna.Det är viktigt att få reda på vad fartygen innehållerså att man kan ha en ordentlig beredskap nu när debörjar att rosta sönder. Vi vet att detta kommer atthända, men även detta verkar vara på gång.Detta är en internationell fråga. Vi hargemensamma avtal med och , ochdet är fler än de svenska fiskarna som drabbas närdet nu börjar att läcka ut.En sak som jag reagerat länge emot är att man skallkasta tillbaka gasen i sjön. Finns det inte bättremetoder? Vet inte utrikesministern något bättresätt?Anf. 12 Utrikesminister ():Herr talman! Jag delar uppfattningen att man skallta den här frågan med stort allvar, eftersom dettrots allt råder osäkerhet om vad som kommer atthända om det uppstår stora läckage. Därför delarjag också uppfattningen att det är bråttom.Problemet är att forskarna inte känner tillnågon metod som är godtagbar för att oskadliggöragaserna.Vad vi kan göra, och det kan väl ske tämligenkvickt, är att, av de länder som dumpat, ta reda påvar de har dumpat och vad de har dumpat. Vi kanäven fråga utländsk expertis vad det finns förmetoder och sedan återkomma med en gemensamaktion så snabbt som möjligt. Det finnsinternationella fora att ta upp detta i. Vi harHelsingforskonventionen, Oslokonventionen ochLondonkonventionen, som alla berör justhavsmiljöfrågor. Det finns expertis knuten till dessaorgan.Jag kan lova att det inte skall ta . Vi skallskrida till aktion . Sedan är frågan barahur snabbt det kan göras. Det beror mycket på deresultat vi får fram.Anf. 13 ():Herr talman! Jag tycker att det är positivt att ni ärpå alerten när det gäller att komma till rätta meddet som har skett. Vi vet att det finns massor avsådana sänkningar inte bara i det vi kallar gravennere vid , utan också på flera områden inärheten av . Det är bra att ni tar reda på varde finns och också vilka metoder som finns attoskadliggöra dem. Jag hoppas att ni skall lyckasmed det och kunna få bort det här eländet.Anf. 14 Utrikesminister ():Herr talman! Jag kan bara lova att vi skall göra alltvad vi kan. Jag är alldeles säker på att infria mina förväntningar då det gäller att hållamig varm och alert i den här frågan.Anf. 15 ():Herr talman! Vi kräver inte heller mer än så.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på frågorna 1990/91:108 och 114 omAntarktisAnf. 16 Utrikesminister ():Herr talman! har frågat om jagtänker vidta några åtgärder för att aktivtskall medverka till ett totalt förbud motexploateringen av Antarktis.Birgitta har frågat om jag ämnar se tillatt vid i Chilerepresenteras av miljökunniga tjänstemän medinstruktion att söka ett alternativ tillmineralkonventionen i form av ett totalförbud motexploateringen av Antarktis.Jag har vid åtskilliga tidigare tillfällen betonat attett huvudmotiv för engagemang iAntarktis är skyddet av miljön och forskningenkring miljön. En förutsättning för adekvataforskningsresultat är att rena miljöbevaras. Från svensk sida kommer vi därför attverka för ett förstärkt skydd för den antarktiskamiljön genom att allomfattande miljöskyddsreglerfastställs vid det kommande Chilemötet.Miljöministern utvecklade den svenska hållningeninför som svar på en riksdagsfråga den9 oktober 1990.I oktober inbjöd jag till ett halvdagsseminarium omforskning och miljöskydd i . Dettaseminarium var också en del av våra förberedelserinför miljömötet i . I seminariet deltog såvälmiljöorganisationer som forskare, verksamma iAntarktis, samt departementstjänstemän.Seminariet var mycket givande, och jag vågar påståatt miljöorganisationernas intresse och ambitionerväl sammanföll med regeringens.Under det kommande miljömötet i kommervåra krafter och resurser att inriktas på att förbättraskyddet för miljö. kommertillsammans med andra länder att verka för ettconsensusbeslut som innebär att dagens förbud motmineralutvinning förstärks. Frågan ommineralkonventionen är därför lagd åt sidan. Frånsvensk sida är det inte aktuellt att ratificeramineralkonventionen.Slutligen vill jag nämna att på mitt initiativkommer att vara väl representerat vid detkommande Antarktismötet i i november.Delegationen leds av en representant frånstatsrådsberedningen och kommer att bestå avmiljökunniga tjänstemän från ,UD och polarforskningssekretariatet. Därtillkommer forskare att vara representerade, bl.a. enexpert på miljöforskningsfrågor.Anf. 17 ():Herr talman! Jag skall be att få tackautrikesministern för svaret. Jag är mycket glad överatt vi är överens i så långa stycken angående viktenoch värdet av att behålla och inte förstöradet.Jag är också mycket belåten med att Sverigeshållning när det gäller mineralkonventionen är densom utrikesministern nu har redovisat, nämligen attmineralkonventionen inte är aktuell utan lagd åtsidan vid förhandlingarna.Jag är naturligtvis också mycket glad över att dendelegation som kommer att skickas i väg är såkompetent, som framgick av utrikesministernsredogörelse. Det verkar vara ett bra exempel på enfruktbar diskussion mellan politiker, tjänstemän,forskare och miljöorganisationer. Samtliga besitterstor kunskap men utifrån litet olikautgångspunkter. Det är enligt min mening ett braexempel på ett gott samarbete.Vad jag skulle vilja veta är hur man nu skall verka,hur det consensusbeslut som skall skydda Antarktisfrån exploatering skall se ut.Vad jag väldigt konkret har frågat är om regeringenär beredd att verka för ett totalt förbud motexploateringen av . Jag vet att det finnsflera länder som har rest den frågan och somkommer att föra fram den. Jag skulle mycket gärnavilja höra från utrikesministern att det är detmandatet som delegationen har med sig inför detförestående internationella mötet, dvs. att verkaför ett totalt exploateringsförbud. På så sätt kanman sedan i lugn och ro diskutera vilka lagar,förordningar och regler som skall finnas så attområdet skyddas men ändå kan ställas tillförfogande för forskning och liknande. Jag skullealltså vilja ha ett mer klargörande besked på denpunkten.Anf. 18 ():Herr talman! Även jag ber att få tackautrikesministern för svaret, som är myckettillfredsställande.Allomfattande miljöskyddsregler är emellertid intedetsamma som ett totalförbud mot exploatering.Vissa länder har enligt uppgift lagstiftat om förbudför sina medborgare att över huvud tagetexploatera . Jag är inte säker på att dettaär nödvändigt i , men att säga att detta skallgälla ens eget land innebär att man verkligen menarallvar med ett totalförbud mot exploatering. Jag villliksom fråga: Kommer Sverigeatt befinna sig i främsta ledet när det gäller attverkligen arbeta för det som skulle kunna vara ennaturpark?Vidare säger utrikesministern att delegationenkommer att bestå av bl.a. miljökunnigatjänstemän. Det låter mycket betryggande. Menenligt uppgift skall den särskilt miljökunnigapersonen bara vara där den och intehela perioden. Jag kanske är felunderrättad på denpunkten. Jag vore i så fall tacksam för etttillrättaläggande om att det är miljö- ochpolarkunskapen som kommer att dominera överjuridiken i detta sammanhang.Anf. 19 Utrikesminister ():Herr talman! Låt mig börja med den sista frågan.Avsikten är att miljöaspekterna skall skjutas iförgrunden. Det är därför vi har varit väldigtangelägna om att tillsammans med forskarna fåfram den expertis som behövs för att kunna göra enriktig bedömning. Det finns naturligtvis expertisäven från och kanske ocksåfrån annat håll, men vi har velat ha mer friståendeforskare representerade. Hur de kommeratt vara där, vet jag faktiskt inte. Det vorenaturligtvis önskvärt att de kunde vara där helatiden.Sveriges position är alldeles klar. Vi verkar gärnaför totalförbud och för en världspark, men härgäller det att åstadkomma ett consensusbeslut. Somjag ser det -- och jag skall vara försiktig -- ärdet då sannolikt inte möjligt att på en gångåstadkomma det vi önskar. Men det viktiga ärinnehållet, att vi kommer så långt det någonsin ärmöjligt. Jag kan försäkra om att vi kommer attbefinna oss i främsta ledet.Anf. 20 ():Herr talman! Jag skall inte gå in på den fråga somBirgitta har ställt om delegationen utanmera koncentrera mig på frågan om ett totalförbud.Jag är glad över att vi är överens om att det i det härfallet vore lyckligast om det blev ett totalförbud ochatt man sedan i skydd av det hade möjlighet attförhandla om och diskutera formerna för denforskning som man ändå av naturliga skäl villbedriva där.Vad gör utrikesministern för bedömning när hansäger att det inte är möjligt med etttotalförbud? Vad jag förstår har många länder lagtfram liknande förslag. Vilka intressen är det i dagsom står hindrande i vägen, och på vilket sätt skullevi i så fall kunna undanröja dem? Min uppfattningär som sagt att vi ändå är i ganska gott sällskap meden hel del andra länder.Anf. 21 ():Herr talman! I det senaste riksdagsbeslutet i denhär frågan tas mineralkonventionen upp. Jag harsjälv ställt mig bakom det beslutet, men har vialltså lärt oss bättre. Det är inte så att man harförsökt vara maximalist och att man därmed harskapat en brist på totalt skydd, vilket vi kanskebefarade, utan man menar verkligen allvar. Manlagstiftar mot sina egna medborgare.Det är av den anledningen kanske litet svagt attsäga att mineralkonventionen är lagd åt sidan ochinte aktuell. Jag utgår från att vi över huvud tagetinte längre kommer att arbeta förmineralkonventionen utan att det vi arbetar för ären naturpark. Jag utgår också från att demiljökunniga kommer att dominera vår delegation.Anf. 22 Utrikesminister ():Herr talman! Jag har redan svarat på den sistafrågan. Delegationen kommer att domineras avmiljökunniga.Sedan till frågan om vilka hinder det är somföreligger. Det är riktigt att vi befinner oss i gottsällskap med många och en del mycketinflytelserika länder, men det finns också bland deländer som är med i Antarktisfördraget en del somär ganska tveksamma. Jag tror att det främstahindret består i att miljöopinionen i en del av de härländerna inte är lika medveten och vaken som denär i de länder som står bakom ett totalförbud. Mendetta är självfallet något vi skall arbeta för, ochtiden verkar för oss.Anf. 23 ():Herr talman! Jag vill för min del avsluta debattenmed att uttrycka min tillfredsställelse över att vi ärså överens i frågan. Jag uppfattar debatten som attdelegationen som åker i väg har mandat att i sittarbete på mötet med all kraft verka för etttotalförbud.Anf. 24 ():Herr talman! Svaret till oss båda säger att mannärmast arbetar för consensus om de allomfattandemiljöskyddsreglerna. Ett consensus innan alla äröverens blir naturligtvis svagare än ett totalförbud.Jag hoppas, precis som , att vi kanfå ett besked från utrikesministern att vårasändebud har mandat från regeringen att verka förett totalförbud.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på fråga 1990/91:131 om mordet påDaniel ChamounAnf. 25 Utrikesminister ():Herr talman! har frågat mig påvilket sätt regeringen har protesterat mot mordetpå den libanesiska politikern ()Chamoun.Den 21 oktober mördades Chamoun, hanshustru och två söner av okända gärningsmän iBeirut. Chamoun kom från en av mestkända familjer. Hans far, , varLibanons president till 1958. över ordförandeskapet i detliberala partiet ''National Liberal Party'' (NLP)efter sin far. Från att ha varit ledare för en av dekristna miliserna i blev småningom mer känd som politiker. av sitt liv ledde han en koalition avpolitiska grupper som stödde general idennes kamp mot president, djupt tragiska sanningen är att mordet påChamoun inte är det första politiska mordet iLibanons moderna historia. Sedan inbördeskriget iLibanon bröt ut har en lång rad framståendepolitiker mördats. Det räcker kanske med attnämna morden på de nyvalda presidenterna , inovember 1989 samt på premiärminister . uppslitandeinbördeskrig ligger i ruiner. De mänskligatragedierna är oräkneliga.Självfallet fördömer regeringen dessa grymmamord. De utgör inte enbart mänskliga tragedier.Politiska mord försvårar dessutom en redantidigare mycket allvarlig och komplicerad situationi Libanon.En strimma av hopp för gavs dock genomden så kallade Taif-överenskommelsen.